ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/2775/23
провадження № 2-з/753/22/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" березня 2023 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Заставенко М.О.,

з секретарем судового засідання Змієвською А.С.,

за участі

заявника (позивача) ОСОБА_1 ,

представника заявника (позивача) ОСОБА_2 ,

заінтересованої особи (відповідача) ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей з бабусею,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про визначення місця проживання дітей.

Разом з позовом позивач - бабуся дітей - звернулась із заявою про забезпечення позову, в якій просить встановити графік спілкування малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з бабусею кожний перший та третій тиждень місяця з 18.00 год. п`ятниці до 18.00 год. неділі та зобов`язати ОСОБА_3 передавати малолітніх дітей бабусі за її місцем проживання.

Необхідність застосування вказаних заходів забезпечення позову бабуся обґрунтовує тим, що вона є тещею відповідача. Шлюб її доньки та відповідача виявився невдалим, рішенням суду від 15.11.2022 його було розірвано. Під час шлюбу відповідач не виконував свої батьківські обов`язки відносно своїх дітей належним чином, знаючи, що молодша донька знаходиться на грудному вигодовування, а в старшого сина встановлено діагноз пологовий параліч верхнього плечового сплетіння і він потребує спеціального догляду, до того ж, є алергіком, відповідач забрав дітей з квартири, де вони проживали разом із донькою позивача, та виїхав в невідомому напрямку, відмовляючись віддавати дітей матері. З часом відповідач все ж повернув дітей, проте в хворобливому стані. З метою вирішення питання щодо місця проживання дітей, матір дітей звернулась до суду із відповідним позовом, проте провадження у справі було закрито у зв`язку із смертю позивача - матері дітей, після чого діти постійно проживаюсь з батьком. Відповідач чинить перешкоди у спілкуванні та побаченні бабусі з дітьми, відсутність стабільних контактів можуть створити загрозу втрати емоційного контакту між ними. Заявник стверджує, що обставин, які б унеможливлювали її право на спілкування з онуками, або обставини, які з перешкоджати нормальному розвитку дітей під час спілкування з нею - відсутні.

Оскільки правовідносини виникли відносно малолітніх дітей, задля забезпечення їхніх якнайкращих інтересів судом призначено судове засідання задля повного та всебічного розгляду заяви, що відповідає ч. 4 ст. 153 ЦПК України.

У судовому засіданні заявник та її представник підтримали заяву, просили задовольнити та зазначили, що заявник працює нянею, а тому має необхідні навички для спілкування з дітьми. Також заявник вказала, що особисті речі дітей знаходяться у неї задля їх збереження, оскільки вона побоюється, що відповідач може їх продати і використати кошти у власних інтересах.

Відповідач - батько дітей - у судовому засіданні не заперечував проти спілкування заявника з його дітьми, проте зауважив, що їхнє спілкування має відбуватись тільки в його присутності, оскілки міцного емоційного зв`язку у дітей з бабусею немає, вона бачила їх біля 10 разів за два роки. Вказав, що покійна мати дітей не мала приязних відносин зі своєю матір`ю. Після смерті матері дітей, колишня теща забрала всі особисті речі дітей: ліжечка, коляски, іграшки, одяг, документи, медичні картки, які необхідні для дітей, і не віддає їх, попри те, що дітям вони необхідні. З березня 2022 він постійно займається дітьми.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали заяви, суддя вважає її такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутись до суду.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 Постанови "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" N 9 від 22 грудня 2006 року роз`яснив, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Таким чином, забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

При цьому при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Отже, застосовуючи заходи забезпечення позову, суди повинні перевірити відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, яка звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, як зазначено в ухвалі Верховного суду від 03.03.2021 у справі №756/326/20 цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб. При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

При здійсненні судочинства суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права (стаття 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини").

У статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Європейський суд з прав людини зауважує, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно врахувати дві умови: по-перше, у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, N 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Вирішуючи питання про необхідність застосування забезпечення позову, судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 склалися неприязні стосунки, які є не сприятливими та не відповідають інтересам дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 СК України, баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні.

Суд враховує, що у таких чутливих правовідносинах, враховуючи можливий тривалий судовий розгляд справи про визначення місця проживання дитини, сприяння забезпеченню відновлення відносин та емоційного контакту малолітніх дітей з бабусею повинно переважати над бажанням інших осіб обмежити або взагалі відгородити дитину. А тому з метою запобігання втрати емоційного контакту бабусі з малолітніми дітьми, погіршення між ними психоемоційного характеру відносин на період розгляду справи у суді, який може бути тривалим, та остаточного вирішення питання про визначення місця проживання дитини, суд вважає за необхідне застосування заходу забезпечення позову у спірних правовідносинах із дотриманням вимог законодавства, яким врегульовано правовий механізм забезпечення позову.

Подібні висновки викладені в ухвалі Верховного Суду від 25 серпня 2020 року в справі N 466/2317/20 (провадження N 61-11539ск20), постанові Верховного Суду від 25 листопада 2020 року в справі N 760/15413/19 (провадження N 61-9164св20), ухвалі Верховного суду від 03.03.2021 у справі №756/326/20.

Забезпечення позову у вигляді тимчасового (до набрання рішенням суду законної сили і протягом дев`яноста днів з цього дня, якщо заходи забезпечення позову не скасовуються судом раніше) встановлення графіку побачень позивача із дітьми та не вирішує спору щодо визначення місця проживання дітей.

З огляду на вищенаведене, з урахуванням збереження емоційного зв`язку дітей з бабусею, захід забезпечення позову у вигляді встановлення графіку зустрічей баби та дітей відповідатиме вимогам розумності та обґрунтованості.

Однак, суд, з урахування пояснень сторін, зважаючи на вік дітей (2 роки 10 місяців та 1 рік 9 місяців), поведінки заявника, що полягає у неповерненні особистих речей дітей батьку, з яким вони постійно проживають, зважаючи, що таке неповернення є явно не в інтересах дітей і пояснення такого неповернення не є обґрунтованим, враховуючи, що спілкування дітей з бабусею сприятиме збереженню їх зв`язків із родиною, суд вважає, що часткове задоволення заяви буде достатнім для забезпечення прав та інтересів дітей і заявника та уможливить фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову. Невжиття таких заходів забезпечення позову призведе до неможливості виконання судового рішення, виникнення між сторонами у справі конфліктних ситуацій, що може мати негативний вплив на психоемоційний стан дітей, що суд вважає недопустимим.

Будь-які права інших осіб, що не є учасниками судового процесу, не порушуються у зв`язку із вжиттям такого заходу.

З огляду на характер спірних правовідносин, підстав для застосування зустрічного забезпечення суд не вбачає.

Керуючись статтями 149, 150, 153, 258 - 261 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_3 до набрання законної сили рішенням суду у цивільній справі № 753/2775/23 передавати позивачу ОСОБА_1 малолітніх онуків - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , для спілкування кожної першої та третьої суботи місяця з 16.00 год. до 18.00 год., у присутності батька - ОСОБА_3 .

Стягувач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстроване та фактичне місце проживання за адресою (відповідно до позову) АДРЕСА_1 .

Боржник ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП невідомий, місце проживання зареєстровано за адресою АДРЕСА_2 .

Строк пред`явлення ухвали до виконання - протягом трьох років.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту її підписання суддею та може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя Заставенко М.О.

Повний текст ухвали складено 09.03.2023.