Справа № 366/1528/22
Провадження № 2/366/61/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року смт. Іванків

Іванківський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Слободян Н.П.,

за участю: секретаря судового засідання Німченко Н.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог, Служба у справах дітей та сім`ї Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області, про позбавлення батьківських прав та встановлення піклування,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Позивач звернулась з позовом до суду до відповідачки про позбавлення батьківських прав.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, яка є її донькою, будучи матір`ю неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , протягом тривалого часу зловживає спиртними напоями, приводить додому різних чоловіків, не працює, не має будь якого постійного прибутку, не займається веденням домашнього господарства. Отримуючи кошти на сина, вона витрачає їх на себе. Її син проживає з позивачкою, відповідач не цікавиться життям свого сина, станом його здоров`я, дитина стала для нею чужою, вона навіть не згадує про нього З 2010 року дитина проживає з позивачкою, своєю бабусею, перебуваючи на її утриманні і вихованні. Дитина страждає на затримки у психічному та фізичному розвитку (помірна розумова відсталість), потребує індивідуального навчання та виховання, що забезпечує йому позивач. Тому позивач і просить позбавити відповідачку батьківських прав відносно її неповнолітнього сина.

Рух справи

21.09.2022 позов надійшов до суду.

23.09.2022 у справі відкрите провадження у справі та призначене підготовче судове засідання на 24.10.2022. Відповідач викликалась до суду і шляхом надіслання судової повістки за зареєстровану адресу місця проживання, так і через оголошення на сайті судової влади. Судове засідання, за клопотанням відповідачки, було відкладено на 15.11.2022 року, яке, у свою чергу, було за клопотанням представника позивача відкладене на 08.12.2022.

08.12.2022 було закрите підготовче судове засідання та призначено справу до розгляду по суті на 23.12.2022 року, яке, у зв`язку з неявкою сторін, відкладене на 31.01.2023.

Оскільки сторони у судове засідання повторно не з*явились, а позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, суд, керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.

Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Відповідно до ч. 4 ст. 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Позиції сторін

Позивач у судове засідання не з`явився, про місце та час проведення повідомлено вчасно, належним чином, подавши до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує у повному обсязі.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про місце та час проведення повідомлені вчасно, належним чином. Не визнавши позову у підготовчому судовому засіданні. Відзиву на позов не подала, жодних доказів (документів) на обґрунтування своєї позиції чи спростовування доводів позивача, не подала.

Представник третьої особи також подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала.

Встановлені судом обставини, за стосовні норми права та висновки суду

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є матір`ю ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про його народження серії НОМЕР_1 ( а.с.4). Батько дитини записаний зі слів матері згідно ч.1 ст. 135 СК України ( а.с.5).

Згідно з довідкою Іванківської селищної ради № 627 від 19.09.2022 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає в АДРЕСА_1 з бабусею ( позивачкою) та дідусем ( а.с.6).

З вивченої судом психолого-педагогічної характеристики дитини слідує, що всім його забезпечує бабуся, з якою він проживає, а батьки дитини вихованням сина не займаються, жодного разу не цікавилися його розвитком ( а.с. 7). Ця ж інформація підтверджена у характеристиці, наданій старостою Оранського старостинського округу, позивачці № 49 від 29.08.2022 (а.с.9).

З окту обстеження житлових умов проживання сім`ї вбачається, що неповнолітній ОСОБА_3 є дитиною з інвалідністю, проживає у будинку разом з бабусею (позивач) та дідусем, у створених для того проживання умовах (а.с.10).

З висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини № 79 від 03.05.2019 вбачається, що у дитини, ОСОБА_3 , наявна помірна розумова відсталість з рисами аутизму ( а.с.17-20).

Рішенням Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області № 383 від 16.12.2022 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього ОСОБА_3 . З висновку слідує, що ОСОБА_2 не засідання комісії не з*явилась, повідомивши у телефонній розмові, що на роботі і приїхати не може. . За час проживання з ОСОБА_3 з позивачкою, відповідачка мало цікавилась станом його здоров`я, його розвитком, участі у його фізичному та духовному розвитку не приймає, тобто ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. З трирічного віку дитина проживає з бабусею, перебуваючи на її повному вихованні та утриманні. Дитина потребує індивідуального навчання та виховання, і всім цим його забезпечую бабуся ( позивач). Виконавчий комітет прийняв рішення про доцільність позбавлення відповідачки її батьківських прав відносно сина, ОСОБА_3 , оскільки його мати, ОСОБА_2 злісно самоусунулася від виконання своїх батьківських обов`язків, щодо своєї дитини проявляє байдужість та безвідповідальність, участі у вихованні дитини не бере, не піклується про його фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом та лікуванням.

Згідно з ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України).

Частиною 2 ст. 1 Конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом України від 03 серпня 2006 року №69-V, визначено, що предметом цієї Конвенції є - у найвищих інтересах дітей - підтримка їхніх прав, надання дітям процесуальних прав та сприяння здійсненню ними цих прав шляхом забезпечення становища, при якому діти особисто або через інших осіб чи органи поінформовані та допущені до участі в розгляді судовим органом справ, що їх стосуються.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про охорону дитинства» кожній дитині гарантується право на свободу, особисту недоторканність та захист гідності.

Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 12 зазначеного закону, виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Проте основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», № 10383/09, § 100, від 16 липня 2015 року).

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені ч.1 статті 164 СК України.

Зокрема, п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.

Тлумачення цього пункту дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Під час ухвалення рішення про позбавлення батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу (ч. 4 ст. 164 СК України).

Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Відповідно до пунктів 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Судом встановлено, що відповідач не виконує покладених на неї законом обов`язків щодо виховання своєї дитини, а саме: безвідповідально ставиться до виконання батьківських обов`язків, не піклується про свою дитину, не цікавиться її життям, що свідчить про дійсне ухилення (свідоме самоусунення) їх від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Суд враховує також і особливі потреби дитини, з урахуванням наявного захворювання, та вивчених медичних документів.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Вирішуючи цей спір, суд враховує, що рішенням Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області № 383 від 16.12.2022 затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього ОСОБА_3 , відповідач жодних доказів на спростування позовних вимог не надала, тому приходить до висновку, що позов слід задовольнити. У судовому засіданні достовірно встановлений той факт, що неповнолітній залишається тривалий час без батьківського піклування, фактично з трьох років ним опікується бабуся.

Щодо вимоги про встановлення піклування над неповнолітнім ОСОБА_3 , 2007 р.н. та призначення ОСОБА_1 , 1962 р.н.? його піклувальником, суд враховуючи норму ч.4 ст. 60 ЦК України, яка передбачає, що «Суд встановлює піклування над неповнолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає піклувальника за поданням органу опіки та піклування». Матеріали справи відповідного клопотання не містять. Тому суд не має достатніх підстав для призначення піклувальника, вирішуючи цю справу, однак, вважає за необхідне зазначити, що позивач має звернутися до органу опіки і піклування для вирішення цього питання.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд виходить із того, що позивач звільнена від сплати судового збору, а тому, у порядку п.1 ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути у дохід держави судовий збір у сумі 992,40 грн.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 18, 81, 141, 258, 259, 263-266, 268, 273, 351, 352, 354, 430 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог, Служба у справах дітей та сім`ї Іванківської селищної ради Вишгородського району Київської області, про позбавлення батьківських прав та встановлення піклування задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У решті вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили суд надсилає державному органу реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Повний текст рішення складено 01.02.2023

Суддя Н.П. Слободян