Справа №932/1523/21
Провадження №2/932/390/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2023 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Дубовик К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

До Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 18 лютого 2021 року надійшов вищезазначений позов, в якому позивач просить суд визнати ОСОБА_2 , ОСОБА_3 такими, що втратили право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 21 січня 2022 року зазначену цивільну справу передано до розгляду судді Цитульському В.І. здійсненого на підставі розпорядження керівника апарату суду від 21.01.2022 року №28.

Ухвалою судді Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 січня 2022 року цивільну справу прийнято до провадження у справі та вирішено проводити її розгляд за правилами загального позовного провадження з викликом сторін.

Стислий виклад позиції позивача зазначеної у позові.

Так, позивачем зазначено, що він є наймачем квартири АДРЕСА_1 та зареєстрований у ній. Спільно з ним проживали колишня дружина та дочка, відповідачі у справі. з 2000 року вони виїхали з квартири і по теперішній час не з`являються. Реєстрація відповідачів зобов`язує його сплачувати комунальні рахунки за всіх зареєстрованих осіб, перешкоджає йому приватизувати житло, що значно обмежує законні права.

Відповідачі своїм правом на подання відзиву не скористалися.

Позивач у судове засідання не з`явився, про дату час та місце розгляду повідомлений належним чином причини не явки не повідомив.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися про дату час та місце розгляду справи повідомлені, причини не явки не повідомили.

Фактичні обставини встановлені судом.

ОСОБА_1 зазначає, що він є наймачем квартири АДРЕСА_1 .

Згідно відповіді директора Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур ДМР №6/5-827 від 19.03.2021 за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано 3 (три) особи: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 з 09.03.1989 по теперішній час, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 09.03.1989 по теперішній час, ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 з 09.03.1989 по теперішній час.

Згідно відповіді КП ДМБТІ ДМР від 31.03.2021 №3637 встановлено, що станом на 31.12.2012 в інвентаризаційній справі за адресою АДРЕСА_3 відсутні відомості щодо реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_4 .

На підтвердження не проживання відповідачів за місцем реєстрації позивач надав акт про фактичнене проживання їх від 09.09.2020 складений сусідами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Норми права, що застосував суд.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.319ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Разом і цим відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Відповідно до ст.396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Статтею 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути обмежений в праві користування житловим приміщенням інакше як на підставах і в порядку, передбаченому законом, житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони використовуються проти їх призначення або з порушенням прав інших громадян.

Тобто закон захищає не тільки права власника, а й права користувача.

Відповідно до вказаної норми, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно зі статтею 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частини перша, друга цієї статті).

При вирішенні питання про виселення члена сім`ї колишнього власника житла суд має враховувати і загальні норми, що регулюють питання реалізації права власності.

Відповідно до статті 156 ЖК УРСР члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Крім того, при розгляді спорів, що не врегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.

Європейський суд з прав людини вказує, що при розгляді справ про виселення національні суди повинні проаналізувати пропорційність такого заходу (справа «Дакус проти України» рішення 14 грудня 2017 року; справа «Кривіцька та Кривіцький проти України», рішення від 02 грудня 2010 року).

Втрата житла будь-якою особою є крайньою формою втручання у права на житло (справа «Кривіцька і Кривіцький проти України» («Kryvitska and Kryvitskyy v. Ukraine», заява № 30856/03).

Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6статті 3 ЦК України), тому дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

У відповідності до ч.ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст.13 ЦПК країни, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Частиною ч.1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Висновки суду.

Збереження або втрата права користування житлом за відсутнім мешканцем у будь-якому випадку прямо залежить від причин відсутності, тобто волі, намірів та свідомих дій цієї особи щодо реалізації свого права на проживання у спірному приміщенні.

Як вбачається з позовної заяви разом з позивачем зареєстровані члени його родини дружина та донька, відомостей про розірвання сімейних стосунків з відповідачами позивачем не надано.

Судом не може бути прийнято до уваги наданий акт про фактичне непроживання особи складений сусідами, оскільки він не посвідчений уповноваженою особою як-то: керівником ОСББ або начальником житлово-експлуатаційної контори.

Судом роз`яснювалось позивачу право та обов`язок доказування, зокрема шляхом допиту свідків, проте позивач ствердив про достатність поданих доказів.

З огляду на те, що матеріали справи не містять належних доказів, які б свідчили про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не проживають у квартирі АДРЕСА_1 протягом одного року та приймаючи до уваги відсутність зі сторони позивача клопотань про виклик свідків на підтвердження обґрунтування доводів викладених у позові і будь-яких фактичних даних, які свідчать про обрання відповідачами іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо), позовна заява є такою, що не може бути задоволена.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України суд

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено, підписано та проголошено 17 лютого 2023 року.

Суддя: В.І. Цитульський