ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/486/23 Справа № 210/678/22 Суддя у 1-й інстанції - Чайкіна О. В. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 березня 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 210/678/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання Гладиш К.І.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідач Акціонерне товариство Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» на рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 року, яке ухвалено суддеюЧайкіною О.В. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 02 серпня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (надалі АТ КБ «ПРИВАТБАНК»), третя особа Металургійного районного відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про зняття арешту з майна.

Позовна заява обґрунтована тим, що позивачка ОСОБА_1 є власницею 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі Свідоцтва про право власності від 18.09.2009 року, виданого управлінням житлово-комунального господарства виконкому Криворізької міської ради.

Співвласниками спірної квартири є також ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 - по 1/3 частині квартири кожний.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. За життя померлий ОСОБА_3 заповіту не склав. Спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є позивачка та її рідний брат ОСОБА_2

ОСОБА_2 відмовився від своєї частки у спадщині, отже, позивачка наразі є єдиною спадкоємицею після померлого батька.

При зверненні позивача до нотаріальної контори, з метою оформлення своїх спадкових прав, виявилось, що на належне померлому нерухоме майно накладено арешт, у зв`язку з чим Приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Лігутою О.С. було надано лист від 17.01.2022 про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Арешт був накладений в рамках виконавчого провадження №21446676, що перебувало на виконанні Дзержинського відділу державної виконавчої служби Криіорізького міського управління юстиції (на даний час - Металургійнийого відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро)) у період з 2010 по 2012 рік, з виконання ухвали про забезпечення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 .

Враховуючи той факт, що на сьогоднішній день позивачка є законною спадкоємицею квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а існуванням такого арешту порушуються її права як єдиної спадкоємиці вказаного майна, позивачка просила суд: скасувати обтяження у вигляді накладення арешту на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_3 , реєстраційний номер обтяження: 10266230, дата реєстрації: 20.09.2010 року, реєстратор: Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 49005, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського, 32, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, В9-2257/10, 20.09.2010 року, Дзержинський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, заявник: Дзержинський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, що був накладений в рамках виконавчого провадження №21446676, яке перебувало на виконанні Дзержинського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції у період з 2010 по 2012 рік.

Рішенням Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Скасовано обтяження у вигляді накладення арешту на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_3 , реєстраційний номер обтяження: 10266230, дата реєстрації: 20.09.2010 року, реєстратор: Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 49005, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського, 32, підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, В9-2257/10, 20.09.2010 року, Дзержинський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, заявник: Дзержинський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, що був накладений в рамках виконавчого провадження №21446676, яке перебувало на виконанні Дзержинського відділу державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції у період з 2010 по 2012 рік.

Стягнуто з АТ КБ «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 992,40 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просить суд скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин справи та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що наявність заборони на відчуження майна не порушує право ОСОБА_1 отримати свідоцтво про право на спадщину, оскільки відповідно до п. 4.16. Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, у разі наявності заборони на відчуження нерухомого майна нотаріус повідомляє кредитора про те, що спадкоємцям боржника видано свідоцтво про право на спадщину. При цьому, зауважує на тому, що позивачці ОСОБА_1 не відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, а лише надано лист про неможливість його видачі.

Зауважує на тому, що арешт накладено в рамках виконавчого провадження №21446676 на виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04.08.2010 року, по справі №2-3525/10 про забезпечення позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК»: накладено арешт в рамках позовних вимог 93 057,56 грн. на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належало ОСОБА_3 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити його реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду у постанові від 04 листопада 2020 року у справі №520/7100/19 судам слід враховувати, що у пункті 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності.

Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

За таких обставин, відповідач вважає, що до участі у справі підлягали залученню всі особи, які є співвласниками спірної квартири.

Також, зазначає, що позивачка не надала суду інформації про те, чи зверталася вона до суду у порядку ч. 1 ст. 158 ЦПК України щодо скасування заходів забезпечення позову.

Посилання ж позивачки на статтю 391 ЦК України щодо захисту права власності відповідач вважає безпідставним, оскільки між сторонами взагалі відсутній спір щодо визнання права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

У відзиві на апеляційну скаргу, до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Михайловська О.М. зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм ні матеріального, ні процесуального права, а тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Михайловську О.М., яка заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 від 18.09.2009 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Криворізької міської ради (а.с.5).

Співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , є також ОСОБА_2 , та ОСОБА_3 - по 1/3 частині квартири кожний, відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02 жовтня 2009 року, видане Комунальним підприємством Дніпропетровської обласної Ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації» (а.с.6).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть від 19 травня 2021 року Серії НОМЕР_2 , видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Інгулецькому та Металургійному районах у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) (а.с. 7).

ОСОБА_2 відмовився від своєї частки у спадщині на користь ОСОБА_1 , що підтверджується заявою від 31 травня 2021 року, яка зареєстрована у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №20 (а.с.48).

Приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Лігутою О.С. було надано лист від 17.01.2022р. про неможливість видати свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 в зв`язку з тим, що на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_3 , було накладено арешт: реєстраційний номер обтяження: 10266230, дата реєстрації: 20.09.2010 року, реєстратор: Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 49005, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського, 32 підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, В9-2257/10, 20.09.2010р., Дзержинський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, заявник: Дзержинський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції (а.с.50).

В рамках виконавчого провадження №21446676, що перебувало на виконанні Металургійного відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) у період з 2010 року по 2012 рік, був накладений арешт, з приводу виконання ухвали про забезпечення вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 (а.с.9).

Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №294980543 від 17 січня 2022 року підтверджується, що на вказане житлове приміщення накладено арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відомості про заборону відчуження нерухомого майна внесено 20 вересня 2010 року о 15:22 годині реєстратором Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України (а.с.52 зворот).

Зі спадкової справи від 10 червня 2022 року, заведеної після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , інші спадкоємці із заявою про прийняття спадщини не звертались, заповіт не складався, свідоцтва про право на спадщину не оформлювалися (а.с.38-53).

Встановивши, що виконавчий документ, який слугував підставою для накладення арешту, фактично виконано, стягувач отримав повне виконання рішення суду, однак при винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження арешт не скасовано, суд першої інстанції дійшов висновку, що арешт, накладений на спірне майно, підлягає зняттю, оскільки це перешкоджає позивачці та її неповнолітнім дітям оформити право на спадщину та вільно нею користуватись та розпоряджатись.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступні обставини.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня

2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Відповідно до частини першої, другої, третьої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає з огляду на наступне.

При вирішені цього спору, суд керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.

За юридичною позицією Конституційного Суду України верховенство права - це панування права в суспільстві; верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо; всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України; справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права; у сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом, цілях законодавця і засобах, що обираються для їх досягнення (підпункт 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

Конституційний Суд України в абзаці другому пункту 4 мотивувальної частини Рішення від 11 жовтня 2005 року №8-рп/2005 зазначив, що діяльність правотворчих і правозастосовчих органів держави має здійснюватися за принципами справедливості, гуманізму, верховенства і прямої дії норм конституції України, а повноваження - у встановлених Основним Законом України межах і відповідно до законів.

Конституційний Суд України у Рішенні від 29 червня 2010 року № 17-рп/2010 вказав, що одним із елементів конституційного принципу верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями; обмеження будь-якого права повинне базуватися на критеріях, які дадуть змогу особі відокремлювати правомірну поведінку від протиправної (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15 та частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Зазначена позиція кореспондується з висновками Європейського суду з прав людини, відповідно до яких, обираючи спосіб захисту порушеного права, слід зважати на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності "небезпідставної заяви" за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути "ефективним" як у законі, так і на практиці, зокрема, в тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (пункт 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Афанасьєв проти України" від 5 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Отже, "ефективний засіб правого захисту" в розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права й одержання особою бажаного результату.

Звернувшись до суду з даним позовом про зняття арешту з майна, ОСОБА_1 зазначила, що їй, як спадкоємиці за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить на праві власності 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Однак, у зв`язку з тим, що на невизначене майно, все нерухоме майно ОСОБА_3 , на яку за життя спадкодавця було накладено арешт: реєстраційний номер обтяження: 10266230, дата реєстрації: 20.09.2010 року, реєстратор: Дніпропетровська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, 49005, Дніпропетровська обл., м. Дніпропетровськ, вул. Чернишевського, 32 підстава обтяження: постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, В9-2257/10, 20.09.2010р., Дзержинський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, заявник: Дзержинський відділ державної виконавчої служби Криворізького міського управління юстиції, вона, як власник, не може вільно розпоряджатися та користуватися належним їй нерухомими майно, а зняти арешт в інший, позасудовий порядок, вона не має можливості.

Разом з тим, колегією суддів установлено, що арешт на нерухоме майно ОСОБА_3 було накладено в межах виконання ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2010 року в межах забезпечення позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агенство «Верус» про стягнення заборгованості.

Згідно із ч.ч. 1, 4 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

За результатами розгляду клопотання про скасування заходів забезпечення позову, вжитих судом, постановляється ухвала.

З роз`яснень, даних Пленумом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в абз. четвертому п. 9 своєї Постанови від 03 червня 2016 року №5 "Про судову практику в справах про зняття арешту з майна", вбачається, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає цивільну справу (частина третя статті 154 ЦПК - аналогічні положення містяться і в ст. 158 ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року).

При цьому, із заявою про скасування заходів забезпечення позову (накладення арешту на майно або грошові кошти) може звернутися лише особа, щодо якої такі заходи забезпечення позову вжито, тобто сторона у справі чи третя особа, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору (частина четверта статті 154 ЦПК України - аналогічні положення містяться і в ч. 1 ст. 158 ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року).

Згідно із ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

Таким чином, для скасування заходів забезпечення позову визначено спеціальний порядок, який регулюється положеннями ЦПК України, та передбачає звернення до суду з відповідною заявою або апеляційне оскарження, а не шляхом подання окремого позову про зняття арешту із майна, а тому, на переконання колегія суддів, позивачкою орано неналежний спосіб захисту порушеного права.

Крім того, слід наголосити й на тому, що ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2011 року вже скасовано заходи забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 , шляхом заборони будь-яким особам укладати угоди стосовно цього майна, проводити реєстрацію та перереєстрацію, здійснювати його відчуження, відповідно до ухвали Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 серпня 2010 року.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга відповідача АТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню, на підставі п.1, п.4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Тому, колегія суддів стягує з ОСОБА_1 на користь відповідача понесені ним та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 881,50 грн., тобто пропорційно до задоволених вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 367, 374, п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК», третя особа Металургійний районний відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про зняття арешту з майна відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати у розмірі 2 881 (дві тисячі вісімсот вісімдесят одна) гривня 50 (п`ятдесят) копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 17 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: