Номер провадження: 22-ц/813/4353/23
Справа № 523/9627/22
Головуючий у першій інстанції Кремер І.О.
Доповідач Склярська І. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

13.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Склярської І.В.,

суддів: Базіль Л.В., Семиженка Г.В.,

секретар Куріньова Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одеса апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Одеській області на рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 14 листопада 2022 року у складі судді Кремер І.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про зняття арешту з нерухомого майна,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про зняття арешту з нерухомого майна. Обґрунтовуючи вимоги даного позову вказує на те, що йому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 25.11.1998 року Восьмою одеською державною нотаріальною конторою за номером в реєстрі №1-6070, зареєстрованого 08.12.1998 року в КП РМБТІ та РОН під № 9доп.К-стр.52-р№178.

При зверненні до нотаріуса Нікітіну Р.В., стало відомо, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, наявне обтяження, а саме арешт квартири АДРЕСА_1 .

Згідно додаткових даних це обтяження, як архівний запис №1155-2001 від 05.07.2001 року, перенесено з «Феміди» Першою ОДНК 15.01.2009 року. На адвокатський запит до Одеського державного нотаріального архіву була отримана відповідь, що в матеріалах архівного фонду містяться відомості про накладення арешту на майно від 08.06.2001 року на підставі постанови відділу державної виконавчої служби Київського районного управління юстиції міста Одеси б/н від 08.06.2001 року на кв. АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_1 , 1978 р/н.

До відповіді Одеського державного нотаріального архіву додана копія Постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 08.06.2001 року. Ця постанова прийнята при виконанні виконавчого листа №1-622 від 12.02.2001 року, виданого Київським райсудом м. Одеси про конфіскацію всього належного майна ОСОБА_1 , 1978 р/н. Київським районним судом м. Одеси було надано копію вироку від 12.10.2000 року по кримінальній справі №1-622, яким було засуджено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Одеси, руський, освіта середня, неодружений, не працює, прописаний АДРЕСА_2 за ст. 140 ч. 2 КК України. Окрім того, була надана копія постанови суду від 30.11.2000 року про скорочення строку відбуття покарання ОСОБА_1 на підставі Закону України «Про амністію» від 11.05.2000 року.

Засуджений ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є особою, який має те саме прізвище, ім`я та по батькові, що і позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відмінними є не тільки дати народження, але й інші дані позивача на час прийняття Київським районним судом м. Одеси вироку (12.10.2000 року): позивач має вищу освіту, одружений з 18.11.1995 року, прописаний з 11.01.1999 року до цього часу за адресою: АДРЕСА_3 . Позивач зазначає, що він не має судимості, його робота завжди була пов`язана з посадами у фінансових (банківських) установах, що потребує відповідної ділової й професійної репутації й відсутності судимостей.

Станом на 05.07.2022 року виконавче провадження відносно ОСОБА_1 , 1978 року народження, закінчено, матеріали виконавчих проваджень знищені через закінчення трирічного терміну їх зберігання. У зв`язку з викладеним відсутня технічна можливість надати копії документів, що стали підставою для накладення арешту.

Позивач позбавлений можливості розпоряджатись власним майном та вимушений звернутися до суду за захистом своїх прав та законних інтересів з цим позовом, оскільки, відносно житлової квартири за адресою: АДРЕСА_3 наявний запис в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а саме арешт нерухомого майна.

У зв`язку з цим, просить суд задовольнити позов та ухвалити рішення, яким зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований в Єдиному реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження: 8370616; зареєстрований: 15.01.2009 року 12.35.46 за № 8370616 реєстратором: Перша Одеська державна нотаріальна контора, 65026, Одеська обл. м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 26; накладений на підставі обтяження: постанова, б/н, 08.06.2001, Київський РВ ДВС управління юстиції в Одесі; додаткові дані: архівний запис (перенесено з Феміди) №1155-2001 від 05.07.2001 року, заявник Перша ОДНК.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду міста Одеси від 14 листопада 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Другого Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, Головного управління Державної податкової служби в Одеській області про зняття арешту з нерухомого майна задоволено. Суд ухвалив:

Зняти обтяження за реєстраційним номером 8370616, зареєстроване в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, тип обтяження: арешт нерухомого майна, зареєстровано: 15.01.2009 року, за № 8370616 реєстратором: Перша одеська державна нотаріальна контора, підстава обтяження: постанова бн 08.06.2001 року Київського РВ ДВС управління юстиції в м. Одесі, об`єкт обтяження: квартира за адресою: АДРЕСА_3 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_1 , архівний запис (перенесено з Феміди) реєстр № 1155-2001 від 05.07.2001 року, заявник Перша ОДНК.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Головне управління Державної податкової служби в Одеській області просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

АРГУМЕНТИ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

(1) Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі , на доведення своїх вимог апелянт, посилається на помилковість висновків суду щодо застосування роз`яснень, які містяться у Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року № 5 «Про судову практику у справах про зняття арешту з майна», оскільки з урахуванням неодноразових реорганізацій ДПС України, вони не є актуальними у спірних питаннях щодо зняття арешту та вважає, що стороною по справі має бути територіальний орган ДФС України, а апелянт третьою стороною на стороні відповідача. Вважає, що суд першої інстанції не вирішив питання щодо корегування складу осіб, які приймають участь у справі. Крім того, апелянт вважає, що позивач мав би звернутися з позовом до Одеського окружного адміністративного суду, як боржник у виконавчому провадженні щодо оскарження дій державного виконавця та зняття арешту.

(2) Позиція інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Наголошує на тому, що він не був та не є боржником у виконавчому провадженні при виконанні виконавчого листа по кримінальній справі №1-622, виданого Київським районним судом м. Одеси за вироком від 12.10.2000 року, яким засуджено особу що має з позивачем однакове прізвище, ім`я, по -батькові. Посилається на судову практику суду касаційної інстанції щодо обґрунтованості своїх вимог та рішення суду першої інстанції відносно юрисдикції та учасників процесу.

2.Мотивувальна частина

ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд має застосовувати при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно статті 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

За змістом ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а відповідно до ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

У відповідності до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном

Таким чином, суд встановивши обставини справи, за яких арешт було накладено на майно позивача за виконанням вироку відносно особи, яка за прізвищем, ім`ям та по-батькові співпадає з позивачем, тобто помилково, правильно констатував, що позивач ОСОБА_1 в інший спосіб, крім скасування обтяження в судовому порядку захистити своє порушене право не може.

Частиною четвертою статті 263 ЦПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі №643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) виклала висновок про те, що … [вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції].

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зроблено висновок про те, що … [відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору].

Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Такий же висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19).

Усунення помилки щодо накладення арешту на квартиру, яка не належить засудженому, а позивачу у справі, унеможливлено.

Враховуючи викладене, суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що права позивача, як власника квартири порушені та підлягають захисту в обраний позивачем спосіб шляхом зняття арешту з квартири.

Крім того, суд правильно зазначив про те, що позивачем правильно обрано спосіб захисту своїх прав та заявлено позовні вимоги до належного відповідача.

Спір правильно розглянутий судами у порядку цивільного судочинства, оскільки позивач звернувся до суду за захистом свого цивільного права. Враховуючи правові підстави позову, а також те, що предметом позову є зняття арешту з майна особи, яка не є боржником у виконавчому провадженні, проте накладеного в межах виконавчого провадження під час виконання вироку суду, взявши до уваги те, що позов про зняття арешту з майна поданий не учасником кримінального провадження, не учасником виконавчого провадження, а власником квартири, який позбавлений можливості розпорядитися належним йому майном (продати квартиру), вказаний спір підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства.

Викладене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21).

З копії вироку вбачається, що покарання було призначено з конфіскацією всього майна ( а.с.17-24).

Посилання у апеляційній скарзі на те, що дії ГУ ДПС не призвели до порушення прав позивача, тому контролюючий орган не має бути відповідачем у справі не заслуговують на увагу, оскільки у випадках, коли арешт майна проводиться для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, підлягає вирішенню питання щодо відповідної участі у справі відповідного територіального органу Державної податкової служби України.

Зазначене узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 06 грудня 2021 року у справі № 554/5912/19-ц (провадження № 61-12594св21) та у постанові Верховного Суду від 08 грудня 2022 року у справі № 331/1383/20-ц (провадження №61-7109св21)

Отже, наведені апелянтом доводи не надають підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення ві нового судового рішення про відмову в задоволенні вимог позовної заяви.

Щодо суті апеляційної скарги

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення (п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України).

Таким чином, за наведених обставин, доводи апеляційної скарги є такими, що висновків суду не спростовують, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду , як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права - без змін.

Щодо судових витрат

Судові витрати, понесені апелянтом, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на особу, яка подала апеляційну скаргу, з підстав залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 374-375, 382 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби в Одеській області - залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду міста Одеси від 14 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 14 лютого 2023року.

Головуючий І.В. Склярська

Судді Л.В. Базіль

Г.В. Семиженко