Постанова

Іменем України

22 березня 2023 року

м. Київ

справа № 127/10201/20

провадження № 61-2242св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Тітова М. Ю. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: Міністерство інфраструктури України, Державне підприємство «Адміністрація морських портів України»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2021 року в складі судді Волошина С. В. та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 січня 2022 року в складі колегії суддів: Сала Т. Б., Берегового О. Ю., Ковальчука О. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства інфраструктури України, Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «АМПУ»), у якому просив визнати протиправними та скасувати накази Міністерства інфраструктури України від 08 жовтня 2019 року № 8-Ос «Про керівника Одеської філії ДП «АМПУ» (адміністрації Одеського морського порту)» та від 18 листопада 2019 року № 36-Ос «Про внесення змін до наказу Міністерства інфраструктури України від 08 жовтня 2019 року № 8-Ос»; поновити його на посаді начальника Одеської філії ДП «АМПУ» (адміністрації Одеського морського порту); та стягнути з ДП «АМПУ» середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, щонаказом Міністерства інфраструктури України від 23 травня 2017 року № 60-О його призначено з 25 травня 2017 року начальником Одеської філії ДП «АМПУ», на підставі чого він приступив до виконання своїх посадових обов`язків.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 08 жовтня 2019 року № 8-Ос припинено його повноваження на посаді начальника Одеської філії ДП «АМПУ, звільнивши з посади 08 жовтня 2019 року на підставі частини першої статті 41 КЗпП України. 18 листопада 2019 року внесено зміни в цей наказ, а саме змінено дату його звільнення на 21 жовтня 2019 року.

Вважав звільнення незаконним, оскільки він не є посадовою особою і відповідно не може бути звільнений з підстави, передбаченої пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2021 року, залишеним без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 11 січня 2022 року, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що звільнення позивача з підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, проведено з дотриманням вимог закону, оскільки позивач, як керівник відокремленого підрозділу ДП «АМПУ», віднесений до посадових осіб.

Короткий зміст та узагальнені доводи касаційної скарги

У лютому 2022 року ОСОБА_1 через представника ОСОБА_2 надіслав до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 січня 2022 року й ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Підставами касаційного оскарження зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 21 лютого 2018 року в справі № 758/15355/15-ц, від 22 липня 2020 року в справі № 569/15101/16; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права в подібних правовідносинах.

Касаційна скарга мотивована тим, що суди не врахували, що положення пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України регулюють припинення повноважень та звільнення посадових осіб виконавчих органів юридичної особи та посилення їх матеріальної відповідальності і відповідно не могли бути застосовані до нього, як начальника філії, який не є посадовою особою ДП «АМПУ».

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 31 травня 2022 року відкрито касаційне провадження в цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції.

21 червня 2022 року справа № 127/10201/20 надійшла до Верховного Суду.

Відповідачі надіслали відзиви на касаційну скаргу, у яких просять залишити її без задоволення.

Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Позиція Верховного Суду

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судами

Установлено, що наказом Міністерства інфраструктури України від 23 травня 2017 року № 60-О «Про призначення ОСОБА_1 » призначено ОСОБА_1 з 25 травня 2017 року начальником Одеської філії ДП «АМПУ (адміністрації Одеського морського порту).

Наказом Міністерства інфраструктури України від 08 жовтня 2019 року № 8-Ос «Про керівника Одеської філії ДП «АМПУ (адміністрації Одеського морського порту)» припинено повноваження ОСОБА_1 на посаді начальника філії, звільнивши його 08 жовтня 2019 року на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

У період з 07 жовтня 2019 року по 20 жовтня 2019 року позивач перебував на лікарняному.

Наказом Міністерства інфраструктури України від 18 листопада 2019 року № 36-Ос внесено зміни до наказу від 08 жовтня 2019 року № 8-Ос в частині дати звільнення, а саме змінено дату звільнення ОСОБА_1 на 21 жовтня 2019 року.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Статтею 43 Конституції України визначено, що кожен має право на працю. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

За приписами частин першої та третьої статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку припинення повноважень посадових осіб.

Частиною третьою статті 99 ЦК України передбачено, що повноваження члена виконавчого органу можуть бути в будь-який час припинені або він може бути тимчасово відсторонений від виконання своїх повноважень.

Системний аналіз положень пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України та частини третьої статті 99 ЦК України дає підстави для висновку, що припинення повноважень члена виконавчого органу може відбутися у будь-який час та з будь-яких підстав. Необхідність таких правил обумовлена специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління.

Розірвання трудового договору згідно з пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України можливе за наявності попереднього припинення повноважень посадової особи, тобто рішення вищого органу управління або виконавчого органу, що наділений повноваженнями з прийому/звільнення працівників.

Отже, для звільнення за вказаною нормою мають бути присутні обставини: звільнений працівник повинен бути посадовою особою товариства; повинно заздалегідь відбутись припинення його повноважень (окреме рішення вищого органу управління), що в наступному є підставою для розірвання з ним трудового договору в порядку, передбаченому чинним законодавством України та статутними документами господарського товариства.

Управління товариством здійснюють його органи. Органами управління товариством є загальні збори його учасників і виконавчий орган, якщо інше не встановлено законом (стаття 97 ЦК України).

У частині третій статті 65 ГК України вказано, що керівник підприємства, головний бухгалтер, члени наглядової ради (у разі її утворення), виконавчого органу та інших органів управління підприємства відповідно до статуту є посадовими особами цього підприємства. Статутом підприємства посадовими особами можуть бути визнані й інші особи.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1 Закону України «Про морські порти» адміністрація морських портів України - державне підприємство, утворене відповідно до законодавства, що забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання об`єктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворюються в кожному морському порту (адміністрація морського порту).

Частиною третьою статті 15 Закону України «Про морські порти» визначено, що голова адміністрації морських портів України призначається на посаду та звільняється з посади центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту.

Керівник адміністрації морського порту (начальник морського порту) призначається на посаду та звільняється з посади центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту, за поданням голови адміністрації морських портів України.

Керівник адміністрації морського порту (начальник морського порту) діє на підставі положення про адміністрацію морського порту, яке затверджується центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сферах морського і річкового транспорту.

ДП «АМПУ» є державним унітарним підприємством та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України.

За змістом статті 73 ГК України органами управління державного унітарного підприємства є: керівник підприємства, який призначається (обирається) суб`єктом управління об`єктами державної власності, що здійснює функції з управління підприємством, або наглядовою радою такого підприємства (у разі її утворення) і є підзвітним органу, який його призначив (обрав); наглядова рада підприємства (у разі її утворення), яка в межах компетенції, визначеної статутом підприємства та законом, контролює і регулює діяльність керівника підприємства.

У пункті 7.2 Статуту ДП «АМПУ» передбачено, що управління підприємством здійснює голова підприємства, який підзвітний наглядовій раді підприємства. Голова підприємства призначається на посаду та звільняється з посади наглядовою радою підприємства.

Відповідно до пункту 7.9 Статуту ДП «АМПУ» філії (адміністрації морських портів), що утворюються в кожному морському порту, очолюють керівники адміністрацій морських портів (начальники морських портів), які призначаються на посаду та звільняються з посади уповноваженим органом управління (Міністерство інфраструктури України) за поданням голови підприємства.

Статутом ДП «АМПУ» віднесено посади керівників відокремлених підрозділів підприємства (філій, представництв, відділень та інших відокремлених підрозділів) до посадових осіб підприємства.

Відповідно до Положення про Одеську філію, Одеська філія ДП «АМПУ» діє на підставі цього Положення та Статуту ДП «АМПУ», є відокремленим підрозділом підприємства, який не має статусу юридичної особи та здійснює від імені цього підприємства частину господарської діяльності (пункти 1.1, 3.1 Положення).

Керівництво філією на принципах єдиноначальства здійснює начальник філії, який призначається на посаду та звільняється з посади уповноваженим органом управління (Міністерство інфраструктури України) за поданням голови підприємства. Начальник філії підпорядковується голові підприємства та дії на підставі цього Положення, довіреності на право вчинення дій, виданої головою підприємства, та керується розпорядчими документами підприємства (пункти 5.1, 5.2 Положення про Одеську філію).

Аналізуючи вищенаведене, можна дійти висновку, що розірвання трудового договору з підстави, передбаченої пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, стосується посадових осіб - членів колегіального виконавчого органу господарського товариства чи одноособового керівника, на яких при призначенні на посаду покладаються функції по управлінню за рішенням власника або уповноваженого органу в межах своїх повноважень.

Щодо інших посадових осіб, то розірвання з ними трудового договору має відбуватись на інших підставах, встановлених трудовим законодавством, що також передбачає дотримання відповідних встановлених цим законодавством гарантій. При цьому віднесення статутом товариства певної посади до категорії «посадових осіб» не є підставою для визнання її такою, до якої застосовується положення пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України.

Отже, на підставі пункту 5 частини першої статті 41 КЗпП України не може бути звільнено працівника філії державного підприємства, який не є членом виконавчого органу.

Аналогічні висновки зроблені в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2023 року в справі № 766/23789/19.

Установлено, що ОСОБА_1 не був членом наглядової ради чи правління акціонерного товариства, працював на посаді начальника Одеської філії ДП «АМПУ», яка не є самостійною юридичною особою. При цьому позивач був прийнятий на цю посаду без укладення трудового договору, у якому б зазначались додаткові умови розірвання трудового договору та припинення його повноважень.

Враховуючи викладене, посада ОСОБА_1 не відноситься до кола суб`єктів трудових правовідносин, до яких може застосовуватись додаткова підстава звільнення, яка передбачена пунктом 5 частини першої статті 41 КЗпП України, тому його звільнення є незаконним, а позовні вимоги про поновлення на роботі обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню.

Відповідно до частини другої статті 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок № 100).

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку № 100 основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника.

Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (абзац другий пункту 8 Порядку № 100).

Середньоденна заробітна плата позивача становить 3 266,24 грн (том 2, а.с. 10).

Вимушений прогул позивача тривав з 09 жовтня 2019 року по 22 березня 2023 року, тобто 873 робочих днів.

Отже, середній заробіток за час вимушеного прогулу, який підлягає стягненню з відповідача ДП «АМПУ» на користь позивача, становить 2 851 451,52 грн (873 робочих днів*3 266,24 грн).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до частини першої статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Зважаючи на те, що в справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову з підстав, наведених вище.

Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 жовтня 2021 року та постанову Вінницького апеляційного суду від 11 січня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про визнання протиправними та скасування наказів про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеногопрогулу задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника Одеської філії Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (адміністрації Одеського морського порту) з 09 жовтня 2019 року.

Стягнути з Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 2 851 451,52 грн без вирахування сум з утримання податків та зборів за період з 09 жовтня 2019 року по 22 березня 2023 року.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ. Є. Червинська
Судді:А. Ю. Зайцев Є. В. Коротенко В. М. Коротун М. Ю. Тітов