СВАЛЯВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ЗАКАРПАТСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 306/2334/22
Провадження № 2/306/143/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2023 року м. Свалява

Свалявський районний суд Закарпатської області у складі:

головуючого-судді Уліганинця П.І.

за участю: секретаря судового засідання Пецко Ж.М.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Свалява справу за позовом ОСОБА_1 до Неліпинської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з названим позовом, посилаючись на те, що у житловому будинку за адресою АДРЕСА_1 проживали його батько ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3 , які померли ІНФОРМАЦІЯ_1 та 15.12.2017 року відповідно. За час життя його мати зробила заповітне розпорядження, яким все своє майно заповіла йому. Зазначає, що звернувшись до ДНК для реєстрації права власності на вищевказаний житловий будинок йому повідомлено, що таке зареєструвати неможливо, так як відсутній правовстановлюючий документ на спірний будинок. Вказує, що відповідно до виписки з Рішення Неліпинської сільської ради від 28.11.2002 року №75 та рішення даної ради від 22.05.2003 року за № 45, ОСОБА_3 надано дозвіл на виготовлення технічної документації на окрему будівлю та видано свідоцтво про право власності на будинковолодіння за адресою АДРЕСА_2 ). Тому просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Сторони у судове засідання не з`явилися. Подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує у повному обсязі та наполягає на їх задоволенні. Представник відповідача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, вирішення позовних вимог залишив на розсуд суду (а.с. 24, 30, 32).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити зважаючи на наступне.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 21 жовтня 1985 року, ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 4).

Як убачається з свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 15.12.2017 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , актовий запис № 59 (а.с. 5).

Згідно заповіту від 28.01.2009 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 заповіла все своє майно сину ОСОБА_1 , 1970 р.н. Заповіт зареєстровано в книзі для запису нотаріальних дій під №1 28.01.2009 року (а.с. 6).

Як убачається з свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 30.05.1970 року, батьками позивача є батько - ОСОБА_2 та мати 0 ОСОБА_3 (а.с. 11).

Відповідно до виписки з рішення Неліпинської сільської ради від 28.11.2002 року № 75, ОСОБА_3 , мешканці АДРЕСА_3 , надано дозвіл на виготовлення технічної документації на окрему будівлю (а.с. 9).

Згідно витягу з рішення Неліпинської сільської ради від 24.07.2003 року № 75, вищевказане рішення відмінено, та надано ОСОБА_3 , мешканці АДРЕСА_3 дозвіл на добудову до житлового будинку (а.с. 20).

На житловий будинок за адресою АДРЕСА_3 , 14.07.2003 року, виготовлено Будівельний паспорт на забудову земельної ділянки індивідуального забудовника ОСОБА_3 (а.с. 7-8)

Відповідно до витягу з рішення Неіпинської сільської ради від 22.05.2003 року за № 45, ОСОБА_3 видано свідоцтва про право власності на будинковолодіння за адресою АДРЕСА_3 (а.с. 19).

Як убачається з довідки Неліпинської сільської ради від 27.09.2022 року № 18/01-18 земельна ділянка під житловим будинком за адресою АДРЕСА_1 площею 0,25 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд не сформована (не приватизована) (а.с. 18).

Згідно технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 , такий складається з: А - Житловий будинок; Б - господарська будівля; В - вбиральня, № 1,2 огорожа (а.с. 12-17).

Як убачається з довідки виданої виконкомом Неліпинської сілської ради від 27.09.2022 року №169, у вищевказаному житловому будинку на день смерті ОСОБА_3 разом нею проживали її син - ОСОБА_1 , 1970 р.н.; невістка - ОСОБА_4 , 1971 р.н.; онук ОСОБА_5 , 1991 р.н.; онука - ОСОБА_6 , 1995 р.н. та правнук ОСОБА_7 , 2017 р.н. (а.с. 21).

Вищезгадані обставини стверджуються відповідними документами і ніким не оспорюються.

Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР і погодженою 15.01.1966 року із Верховним Судом УРСР, було встановлено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння з окремим порядковим номером по вулиці, провулку, площі в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать, зокрема, громадянам на праві особистої власності (п.п. 2, 4); будинки і домоволодіння, розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані, не підлягають реєстрації (п. 6); при відсутності правовстановлюючих документів, зазначених в Інструкції, у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу бюро технічної інвентаризації при наявності погосподарських книг сільської Ради депутатів трудящих складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам, з метою їх подальшої реєстрації, а при відсутності таких книг необхідних для реєстрації питання вирішуються в кожному окремому випадку за заявою зацікавленої особи з проведенням відповідного обстеження і якщо зібрані матеріали підтверджують належність будинку заявнику, вирішується питання про оформлення права власності (п.п. 10, 20).

Таким чином, на час будівництва житлового будинку, з урахуванням також положень ст. 4 ЦК Української РСР (1963 року), реєстрація права власності на нього не вимагалася, як докази належності будинку певній особі могли бути прийняті документи, що не були передбачені Додатком №1 до згаданої Інструкції від 31.01.1966 року. Будинок з моменту побудови і до цього часу знаходиться в сільському населеному пункті, має в ньому окремий порядковий номер. Придатність будинку для проживання та належність його спадкодавцю на час його смерті ніким не оспорюється.

Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої законом від 17.07.97 № 475/97-ВР, передбачено право фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України.

Згідно з нормою ст. 319 цього кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити з своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, виконуючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону й порушувати права інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановленим законом.

Ст. 321 ЦК України закріплений принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції, відповідно до ч.4 якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду з захистом свого особистого немайнового або майнового права чи інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути ... в т.ч. припинення дії, яка порушує право.

За правилами ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За правилами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину … .

З огляду на вищевикладене позов є обгрунтованим.

Керуючись ст. ст. 12, 18, 81, 200, 258, 263, 265, 273, 353 ЦПК України, ст. ст. 15, 16, 321, 328, 392, 1216, 1218, 1268 ЦК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Неліпинської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , мешканцем АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 право власності на житловий будинок з надвірними спорудам, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ГОЛОВУЮЧИЙ П.І.Уліганинець

10.03.2023 року