справа № 570/4066/22
провадження № 2/570/280/2023
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2023 року

Рівненський районний суд Рівненської області

в особі судді Кушнір Н.В.,

з участю секретаря судового засідання Новоселецької М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в приміщенні Рівненського районного суду Рівненської області (м.Рівне, вул.С.Петлюри, 10) цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа- Банк" третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Рівненський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів)про звільнення майна з-під арешту,

у с т а н о в и в:

покликаючись на відмову у видачі свідоцтва про спадщину, оскільки спадкове майно перебуває під арештом, представник позивача адвокат Марина Лук"янова у поданій до суду 28 жовтня 2022 року позовній заяві просить звільнити з-під арешту належне ОСОБА_2 майно, накладений постановою про арешт майна боржника від 21 квітня 2017 року в межах виконавчого провадження №50073773.

У відзиві АТ «СЕНС БАНК» проти доводів позовної заяви заперечує в повному обсязі, оскільки позивачем обрано неправильний спосіб захисту своїх інтересів як іпотекодержателя, оскільки згідно з приписами ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження» звільнення майна з-під арешту в передбачений нею спосіб належить власнику майна, який не є стороною у виконавчому провадженні, оскільки у сторін виконавчого провадження є права та обов?язки, передбачені вказаним законом, зокрема, й заявляти державному виконавцю клопотання про зняття арешту, а також оскаржити дії державного виконавця у випадку відмови у цьому.

Відповідно до положень ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» і роз?яснень, викладених у п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року N 4 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» особа, яка вважає, що майно на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зияття з нього арешту. При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред?явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Таким чином, арешт майна, який не пов?язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України 2004 року. Ці висновки містяться в постанові Верховного Суду у складі об?єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року у справі №712/12136/18 (провадження №61-4726сво19),

Вважає, що помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Учасників справи відповідно до ст.128-130 ЦПК України належним чином повідомлено про дату, час і місце розгляду справи.

Позивач свою позицію не висловив.

Його представник адвокат Марина Лук"янова у поданому до суду письмовому клопотанні просить справу слухати у відсутність сторони позивача.

Представник відповідача Тетяна Ременюк не заперечує проти розгляду справи у їх відсутність, наполягає на закритті провадження у справі з підстав, викладених у відзиві.

Третя особа свою позицію суду не висловила. У поясненнях представнику позивача від 25 листопада 2021 року начальник відділу Василь Забейда стверджує, що відсутні підстави для зняття арешту.

Враховуючи достатність матеріалів справи для прийняття рішення та доказів про правовідносини сторін, відсутність необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу справи, суд, беручи до уваги встановлені строки розгляду цивільних справ, думку учасників справи, дійшов висновку про можливість розглянути справу у відсутність вказаних осіб та у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Судом встановлені такі обставини.

08.02.2016 Рівненський районний відділ ДВС Головного територіального управління юстиції у Рівненській області відкрив виконавче провадження №50073773 щодо виконання виконавчого напису №5301 від 21.10.2014 р., виданого приватним нотаріусом Стрільчук М.М., про звернення стягнення на нерухоме майно: житловий будинок і земельну ділянку, що по АДРЕСА_1 , яке належить на праві приватної власності ОСОБА_2 у межах суми 353 210, 68 грн.

21.04.2017 в межах вказаного виконавчого провадження наклав арешт на вказане нерухоме майно та вніс відомості до відповідного реєстру.

17.08.2017 завершив вказане виконавче провадження на підставі п.2 ч.1 ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження» (повернення виконавчого документу стягувачу без виконання за відсутності у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення.).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла.

07.09.2018 приватний нотаріус Рівненського районного нотаріального округу Вікторія Кутецька завела спадкову справу №197/18 до майна померлої за заявою позивача.

10.11.2021 вона повідомила позивача, що видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

25.11.2021 представник позивача впевнилася, що такий арешт продовжує існувати.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважаючи їх достатніми для винесення рішення, прийшов до таких висновків.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до ст.19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В даній справі позивач є правонаступником прав та обов?язків боржника як спадкоємець, та є фактично боржником у виконавчому провадженні, у якому накладено арешт на спірне нерухоме майно, суд дійшов висновку про те, що він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.255 Ц|ПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з вказаної підстави.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду в разі закриття провадження у справі.

Згідно з положеннями ч.3 ст.7 вищевказаного Закону повернення сплаченої суми судового збору здійснюється в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади із забезпечення реалізації державної фінансової політики.

З огляду на викладене, керуючись п.1 ч.1 ст.255, ст.354, 355 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

закрити провадження у цивільній справі за позовомОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа- Банк", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Рівненський районний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів)про звільнення майна з-під арешту.

Повернути позивачу сплачені кошти за призначенням «судовий збір» у розмірі 992 грн. 40 коп.

Ухвала може бути оскаржена до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 15 /п`ятнадцяти/ днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їй повного тексту ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Cуддя Кушнір Н.В.