КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/8338/14 Головуючий у І інстанції Гребенюк В.В.
Провадження №22-ц/824/1625/2023 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Шаламая Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2014 року ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_6 , ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23 вересня 2009 року між ним з одного боку, та ОСОБА_6 та ОСОБА_2 з іншого, було укладено договір позики відповідно до якого позивач передав у власність, а ОСОБА_6 та ОСОБА_2 зобов`язалися повернути до 25 листопада 2013 року грошові кошти в сумі еквівалентній 300000,00 доларів США. За користування грошовими коштами ОСОБА_6 та ОСОБА_2 зобов`язалися одноразово сплатити на користь позивача до 25 листопада 2013 року проценти у фіксованій сумі 30000 доларів США. На підтвердження факту передачі коштів співвідповідачі видали позивачу розписку. Станом на дату звернення позивача до суду співвідповідачі не повернули борг, а також не сплатили проценти за користуванням позикою, уникають зустрічей, їх мобільні телефони не відповідають.

У зв`язку з викладеним,просив стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_2 3 480 000,00 грн. боргу за договором позики, 348 000,00 грн. процентів за договором позики.

В судовому засіданні 26 серпня 2014 року позивачем повідомлено про смерть ОСОБА_6 та заявлено клопотання про витребування спадкової справи з 21-ї Київської державної нотаріальної контори. Судом задоволено клопотання, ухвалено витребувати спадкову справу з 21-їКиївської державної нотаріальної контори.

29 березня 2021 року представник позивача подав до суду уточнену позовну заяву, просив стягнути з ОСОБА_2 50 % від боргу у розмірі 3923700,00 грн., а інші 50 % від боргу 3923 700,00 грн. в рівних частинах стягнути із спадкоємців ОСОБА_6 - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , по 980925,00 грн. з кожного.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення безпідставно не взяв до уваги висновок судово-почеркознавчої експертизи, яка встановила, що підпис у договорі позики від 23 вересня 2009 року укладеному між ОСОБА_1 з одного боку, та ОСОБА_6 , ОСОБА_2 з іншого, а також у розписці від 23 вересня 2009 року про отримання коштів у графі ОСОБА_6 виконані самим ОСОБА_6 . Причини неприйняття даного доказу, суд першої інстанції у своєму рішенні не обґрунтував.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції безпідставно у рішенні послався на листи, які надійшли до суду із КНДІСЕ, в яких було звернуто увагу суду на проведення службової перевірки щодо дотримання експертами вимог законодавства України про судову експертизу та методичних вимог при проведенні вказаної експертизи і комісія встановила суттєві порушення методичних вимог з боку працівників КНДІСЕ при проведенні почеркознавчої експертизи. Скаржник наголошує на тому, що експерти не були притягнуті до кримінальної відповідальності, а до компетенції керівництва КНДІСЕ не входило надіслання таких листів до суду після отримання судом висновку експертизи.

Також вважає, що судом не були дотримані вимоги ст. 109 ЦПК України. Так за клопотанням відповідачки ОСОБА_4 була призначена технічна експертиза документів для визначення часу складання договору позики від 23 вересня 2009 року і розписки від 23 вересня 2009 року. Від експертів до суду надходило клопотання про надання додаткових документів, однак ці документи не були надані і експертиза не була виконана. Скаржник вважає, що документи не надала ОСОБА_4 , отже в силу вимог ст. 109 ЦПК України оскільки вона ініціювала проведення експертизи і ухилилась від її проведення, суд мав становити факти, для яких ця експертиза призначалась, а саме, що договір позики та розписка не є підробними.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що саме з ініціативи ОСОБА_4 були порушені кримінальні провадження і за ухвалою слідчого судді були вилучені з матеріалів даної справи оригінали договору позики і розписки. Внаслідок відсутності оригіналів боргових документів в даній справі, суд був позбавлений можливості призначити повторну почеркознавчу експертизу, про що судом зазначено в оскаржуваному рішенні.

З врахуванням наведеного скаржник вважає, що оскільки у справі є висновок судової почеркознавчої експертизи, який підтверджує підписання боржником договору позики та боргової розписки, він має бути прийнятий судом як доказ на доведення позовних вимог.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_5

ОСОБА_5 вважає рішення суду законним і обґрунтованим. Спростовує доводи апеляційної скарги тим, що в рамках кримінального провадження слідчим СВ Подільського УПГУНП було призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському НДІ судових експертиз. Відповідно до висновку експертів за результатами проведення експертизи від 28 травня 2019 року підпис від імені ОСОБА_6 у договорі позики та у борговій розписці виконані не ОСОБА_6 , а іншою особою.

Від інших учасників справи відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надходили.

Представник позивача адвокат Вовченко С.М. в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги. На наступне судове засідання подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі.

Відповідачка ОСОБА_4 та представник ОСОБА_6 адвокат - Тарасенко Р.А. заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомляли.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності інших учасників справи.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 вересня 2009 року між позивачем, ОСОБА_6 та ОСОБА_2 , було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав у власність, а ОСОБА_6 та ОСОБА_2 зобов`язалися повернути до 25 листопада 2013 року грошові кошти в сумі, еквівалентній 300000,00 доларів США. За користування грошовими коштами, відповідачі зобов`язалися одноразово сплатити на користь позивача до 25 листопада 2013 року проценти у фіксованій сумі 30 000 доларів США (а.с. 4,5, т. 1). На підтвердження факту передачі коштів співвідповідачі видали позивачу розписку від 23 вересня 2009 року (а.с. 6, т. 1).

Згідно свідоцтва про смерть від 16 січня 2014 року ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 34, т. 1).

Як вбачається з матеріалів спадкової справи № 34-2014, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_8 було подано до 21 Київської державної нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 (а.с. 47-49, т. 1).

За результатами судово-почеркознавчої експертизи на адресу Подільського районного суду з Київського НДІ судових експертиз надійшов висновок експертів № 1092/1093/15-32 від 30 липня 2015 року (а.с. 42-50, т. 2).

Відповідно до висновку судового експерта Слободянюка О.П., підписи від імені ОСОБА_6 у договорі позики від 23 вересня 2009 року, та у розписці від 23 вересня 2009 року, виконані рукописним способом без попередньої підготовки та використання технічних засобів.

Згідно висновку судового експерта Прокопенко М.А., підписи від імені ОСОБА_6 у договорі позики від 23 вересня 2009 року, та у розписці від 23 вересня 2009 року, виконано самим ОСОБА_6 (а.с. 46, т. 2).

Як вбачається з листа тимчасово виконуючого обов`язки директора Київського НДІ судових експертиз Голікової Т.Д. № 07/01-12/14983-16 (а.с. 76-77, т. 3), 12 вересня 2016 року до Київського НДІ судових експертиз надійшла заява ОСОБА_4 , щодо доцільності перевірки висновку судової почеркознавчої експертизи № 1092/1093/15-32 від 30 липня 2015 року, оскільки відповідний досліджуваний експертами документ підлягатиме проведенню досліджень під час виконання судово-технічної експертизи, з його знищенням, що унеможливить проведення судово-почеркознавчої експертизи. З метою перевірки викладеної у заяві ОСОБА_4 інформації, було створено комісію для встановлення законності та виявлення фактів порушень. Відповідно до акту службової перевірки від 15 вересня 2016 року щодо дотримання вимог законодавства України про судову експертизу та методичних вимог під час виконання висновку від 30 липня 2015 року № 1092/1093/15-32 у цивільній справі № 758/8338/14-ц, встановлені суттєві порушення методичних вимог, які вплинули на процес досліджень та його результати (а.с. 85-87, т. 3).

У зв`язку із виявленими помилками, тимчасово виконуючий обов`язки директора Київського НДІ судових експертиз ГоліковаТ.Д. просила суд не розглядати експертний висновок від 30 липня 2015 року № 1092/1093/15-32, оскільки він є неправдивим та повернути його до Київського НДІСЕ, а також визначитися щодо можливості проведення нової судово-почеркознавчої експертизи по справі.

Відповідно листа директора Київського НДІ судових експертиз Рувіна О.Г. № 07/01-12/14983-16 (а.с. 81-82, т. 3), перевіркою встановлені суттєві порушення методичних вимог з боку працівників Київського НДІСЕ під час виконання висновку від 30 липня 2015 року № 1092/1093/15-32 у цивільній справі № 758/8338/14-ц, які вплинули на процес досліджень та його результати, в діях експерта є ознаки кримінального правопорушення, передбаченого вимогами ст. 384 КК України.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що у відповідності до пункту 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» від 30 травня 1997 року при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен, зокрема, з`ясувати, чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи, обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

З урахуванням встановлених судом обставин щодо допущених порушень експертами вимог законодавства при проведенні почеркознавчої експертизи, відповідно до вимог ч.1 ст.78 ЦПК України, суд не взяв до уваги, як доказ, висновок експертів № 1092/1093/15-32 від 30 липня 2015 року.

Враховуючи те, що оригінал договору позики від 23 вересня 2009 року та оригінал розписки від 23 вересня 2009 року були вилучені із матеріалів справи на підставі ухвали слідчого судді у кримінальному провадженні № 0001126, суд позбавлений можливості призначити повторну судову почеркознавчу експертизу, а також, судово технічну експертизу по справі, а відтак, неможливо встановити, чи можуть вказані документи бути взяті до уваги судом, як докази по справі.

За відсутності у справі інших письмових доказів передачі коштів за договором позики, та з урахуванням норм ст. ст. 1047, 1051 ЦК України, суд першої інстанції вважав, що позовні вимоги не підтверджені належними, допустимими, та достатніми доказами. З урахуванням викладеного, судвважав, що відсутні правові підстави покладати на співвідповідачів негативні наслідки неможливості провести експертизу по справі, оскільки така ситуація виникла не з їх вини.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України у редакції, чинній на час пред`явлення позову суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Аналогічною є норма, що міститься у пункті 1 частини першої статті 255 ЦПК України, чинного на час розгляду справи апеляційним судом.

Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо померла фізична особа, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва (пункту 6 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року).

Аналогічна норма міститься у пункті 7 частини першої статті 255 ЦПК України у редакції, чинній з 15 грудня 2017 року.

З аналізу пункту 6 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року (пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України) вбачається, що правонаступників у справу можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася вже після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини. У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті

У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки. Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом. Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом. Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства. Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно з частиною першою статті 26 ЦПК України 2004 року у справах позовного провадження особами, які беруть участь у справі, є сторони, треті особи, представники сторін та третіх осіб (аналогічна норма у частині першій статті 42 чинного ЦПК України).

У статті 28 ЦПК України 2004 року визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи (стаття 46 чинного ЦПК України).

Частиною першою статті 29 ЦПК України 2004 року передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 чинного ЦПК України).

Системний аналіз вказаних норм права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 чинного ЦПК України, дає підстави дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України, пункт 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року).

Відповідно до частини першої статті 30 ЦПК України 2004 року сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша статті 48 чинного ЦПК України).

Аналіз вказаних норм процесуального права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 чинного ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі повинен мати цивільну процесуальну правосуб`єктність. В іншому випадку провадження у справі не може бути відкрито, а відкрите - підлягає закриттю, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 чинного ЦПК України, пункт 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року).

Норма статті 205 ЦПК України 2004 року (статті 255 чинного ЦПК України) є імперативною. Тобто за наявності підстав, визначених пунктами 1-8 частини першої статті 255 ЦПК України (пунктами 1-7 статті 205 ЦПК України 2004 року), незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі - спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.

Вказаний висновок узгоджується з принципом правової визначеності, на якому неодноразово наголошував у своїй практиці Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним й безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

ЄСПЛ зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне здійснення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Отже, якщо позов пред`явлено до померлої особи, то відповідно до пункту 1 частини першої статті 205 ЦПК України 2004 року, чинного на час пред`явлення позову та пункту 7 частини першої статті 255 ЦПК України на час ухвалення судом першої інстанції рішення розгляду , суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, так як справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Якщо правонаступництво у справі допускається, то правонаступників можна залучити тільки у випадку, коли смерть особи сталася після набуття нею статусу сторони у справі, тобто після відкриття провадження у справі.

При цьому незалежно від кількості процесуальних дій, які були вчинені судами та учасниками судового процесу під час розгляду справи, суд зобов`язаний закрити провадження у справі. На такі дії суду не впливає те, що у справі беруть участь відповідачі - спадкоємці, які на час розгляду справи мають цивільну процесуальну правосуб`єктність і не заявляли клопотання про закриття провадження у справі.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року у справі № 185/998/16 та у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18 грудня 2019 року у справі №127/328/17.

Таким чином, суд першої інстанції не повинен був відкривати провадження у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , а відкривши провадження у справі в цій частині, суд мав його закрити на підставі пункту 1 статті 205 ЦПК України 2004 року.

З огляду на вимоги частини другої статті 263, статті 376 ЦПК України недотримання судом вимог цивільного процесуального закону є підставою для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Згідно з частиною першою статті 377 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги на підставі частини четвертої статті 367 ЦПК України.

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржене рішення у частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , заявлених як до правонаступників ОСОБА_6 про стягнення боргу скасуванню із закриттям провадження у справі у цій частині.

Керуючись ст.ст. 255, 263, 376, 377 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , заявлених як до правонаступників ОСОБА_6 і провадження в цій частині закрити.

Продовжити розгляд справи в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 березня 2023 року.

Суддя-доповідач

Судді: