Справа № 174/633/22
п/с № 2-о/174/3 /2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. Вільногірськ

Вільногірський міський суд Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді - Ілюшик І.А.,

за участю: секретаря Шарапової О.О.,

представника заявника - Григор`єва Д.В

представника заінтересованої особи Черненко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровської області,-

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровської області.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те що, він 15.05.1969 року народження, народився у м. Вільногірську, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області, та після народження постійно проживав у м. Вільногірську. За народженням він мав прізвище ОСОБА_2 .

З 01.09.1989 року по 22.06.1994 року він навчався на денному відділенні радіо-фізичного факультету Дніпропетровського державного університету за спеціальністю конструювання та технологія радіоелектронних засобів, якій знаходився в м. Дніпропетровську.

Вже після закінчення Дніпропетровського державного університету він 09.08.1994 року змінив своє прізвище ОСОБА_2 на прізвище ОСОБА_3 внаслідок укладення шлюбу з громадянкою ОСОБА_4 . Під час навчання в Дніпропетровському державному університеті він з 1989 року по 1994 рік був прописаний та проживав в м. Дніпропетровськ, в гуртожитку університету.

У цей час у нього виникла необхідність отримати паспорт громадянина України, приймаючі до уваги, що деякий час, після 1994 року він проживав за межами України і паспорт громадянина України зразка 1994 року не отримував, як не отримував паспорт громадянина України інших зразків, а був станом на 24.08.1991 року документований паспортом громадянина СРСР і в громадянстві іншої держави окрім СРСР не знаходився.

У вересні 2022 року він звернувся з заявою до Вільногірського сектору Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровської області, в якій просив видати йому паспорт громадянина України на його ім`я та повідомити його, які ще документи необхідно надати для отримання зазначеного паспорта.

В жовтні 2022 року ним було отримано відповідь Вільногірського сектору Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровської області за № 1218-165/1218-22 від 08.10.2022 року на його звернення щодо оформлення паспорта громадянина України, в якій було зазначено, що вразі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР для встановлення належності до громадянства України станом на 24.08.1991 року, необхідно надати судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року.

Таким чином, йому в судовому порядку необхідно встановити факт того, що він станом на 24.08.1991 року постійно проживав на території України, якій має юридичне значення для

документування його паспортом громадянина України з боку заінтересованої особи Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровської області.

Іншим чином зазначений факт він встановити не може. Виходячи з викладеного, просить заяву задовольнити.

Ухвалою від 14.11.2022 року заява про встановлення факту була залишена без руху.

23.11.2022 року до суду надійшла заява на виконання ухвали.

Ухвалою від 25.11.2022 року відкрито провадження за заявою про встановлення факту постійного проживання на території України.

Ухвалою від 25.11.2022 року було витребувано у Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України та Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області відомості, які мають значення для розгляду справи.

14.12.2022 року Головне управління Державної міграційної служби у Дніпропетровській області надало письмові пояснення в яких зазначено, що відповідно до заяви ОСОБА_1 відсутні докази, що підтверджують факт постійного проживання ОСОБА_5 на території України станом на 1991 рік.

Заявник в судові засідання не з`явився, суд розглянув справу за участі його представника.

В судовому засіданні представник заявника адвокат Григор`єв Д.В. вимоги заяви підтримав та просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні тим, які викладені в заяві. Також пояснив, що ОСОБА_1 виїхав з України у 1994 році та лише рік тому повернувся в Україну.

Представник заінтересованої особи не заперечувала проти задоволення заяви про встановлення факту постійного проживання на території України.

Вислухавши представника заявника, представника заінтересованої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне у задоволенні заяви відмовити.

ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Вільногірськ, Дніпропетровської області, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого 13.06.1969 року Бюро РАГС м. Вільногірська, Дніпропетровської області, про що зроблено відповідний актовий запис № 234. Його батьками є ОСОБА_7 , ОСОБА_8 (а.с. 4).

Згідно повторного свідоцтва про одруження серії НОМЕР_2 виданого 08.01.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Вільногірського міського управління юстиції Дніпропетровської області, 09.08.1994 року заявник змінив своє прізвище ОСОБА_2 на прізвище ОСОБА_3 , внаслідок укладення шлюбу з громадянкою ОСОБА_4 (а.с. 5).

Як вбачається з довідки від 11.08.2022 року за вих. № 2339 про реєстрацію місця проживання особи, за відомостями відділу реєстрації фізичних осіб виконавчого комітету Вільногірської міської ради, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 з 10.06.1969 року по 27.10.1987 року (а.с. 6).

Згідно Акту № 801 від 04.11.2022 року, складеного депутатом Вільногірської міської ради Бобошко О.С., ОСОБА_9 , та ОСОБА_10 підтверджують факт проживання заявника, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 7).

Відповідно до архівної довідки від 31.08.2022 року № 88-

568-425 виданої Дніпровським національним університетом імені Олеся Гончара, ОСОБА_6 було зараховано 01.09.1989 р. до складу студентів 1-го курсу денної форми навчання радіофізичного факультету Дніпропетровського державного університету. Для навчання на денному відділенні університету мав потребу у гуртожитку. Наказом ДДУ від 13.08.1990 року № 1066 було поселено до гуртожитку № 6 ДДУ по 10.07.1991 року на навчальний рік 1990/1991. Наказом ДДУ від 29.08.1991 року № 1196 було поселено до гуртожитку № 6 ДДУ на 1991/1992 н.р. по 15.07.1992 року. (а.с. 8).

Листом Вільногірського сектору Головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровської області за № 1218-165/1218-22 від 08.10.2022 року роз`яснено

необхідність довести факт постійного проживання в Україні ( а.с. 9-12).

ОСОБА_6 отримав диплом Дніпропетровського радіоприладобудівельного технікуму від 29.04.1989 року серії НОМЕР_3 , період навчання з 1986 року по 1989 рік (а.с. 37).

Згідно диплому від 22.09.1994 року серії НОМЕР_4 ОСОБА_6 навчався в Дніпропетровському державному університеті, період навчання з 1989 року по 1994 рік (а.с. 36).

До матеріалів справи долучена сканкопія заяви про видачу паспорта зразка СРСР на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 55).

З вказаної сканкопії та листа головного управління державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, який надійшов на запит суду 19.01.2023 року за вх. № 235/23, вбачається, що згідно відомостей, зазначених у службових відмітках заяви, паспорт на ім`я ОСОБА_6 , 1969 р.н. знищений у зв`язку зі зміною прізвища на " ОСОБА_3 " 27.04.1995 року ВВС "Ясенево" м. Москви. Заява про видачу паспорта зразка СРСР на ім`я ОСОБА_1 за обліками не значиться (а.с. 54).

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , кожна окремо, пояснила, що приблизно рік ОСОБА_4 є їх сусідом за адресою АДРЕСА_3 . Чи проживав він на території України станом на 24.08.1991 року вони підтвердити не можуть, тому що на той час не були з ним знайомі.

Витребувана судом інформація щодо прописки ОСОБА_6 у м. Дніпро станом на 24.08.1991 року до суду не надійшла, на її отриманні учасники справи не наполягали.

Питання, яке поставлено перед судом у заяві ОСОБА_1 , є питанням встановлення факту, що має для нього юридичне значення, оскільки встановлення рішенням суду факту проживання на території України станом на 24.08.1991 року, створює для особи право на отримання паспорту громадянина України та визначення приналежності до громадянства України, що відповідно підтверджує права та обов`язки громадянина України.

При розгляді даної справи суд виходить з наступного.

У ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено перелік фактів, які встановлюються судом в порядку окремого провадження. Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Так, факти, що мають юридичний характер - це факти, з якими закон пов`язує виникнення, зміну або припинення правовідносин. Юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ст. 294 ЦПК України під час розгляду справ окремого провадження суд зобов`язаний роз`яснити учасникам справи їхні права та обов`язки, сприяти у здійсненні та охороні гарантованих Конституцією і законами України прав, свобод чи інтересів фізичних або юридичних осіб, вживати заходів щодо всебічного, повного і об`єктивного з`ясування обставин справи. З метою з`ясування обставин справи суд може за власною ініціативою витребувати необхідні докази. Справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Згідно з п. 1, 2 ч. 1 ст. 3 Закону України від 18.01.2001 року № 2235-III «Про громадянство України» (далі - Закон № 2235-III) громадянами України є: 1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) постійно проживали на території України; 2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України від 08.10.1991 року № 1636-XII «Про громадянство України» (далі - Закон № 1636-XII) (13.11.1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 2235-III є громадянами України з 24.08.1991 року, зазначені у п. 2, - з 13.11.1991 року (частина друга статті 3 Закону № 2235-III).

Відповідно до пп. «а» п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента від 27.03.2001 року № 215/2001, в редакції Указу Президента України від 27.06.2006 року № 588/2006 (далі - Порядок № 215/2001) встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року або проживання в Україні за станом на 13.11.1991 року.

Відповідно до п. 8 Порядку № 215/2001 для встановлення належності до громадянства України відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону № 2235-III особа, яка за станом на 24.08.1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію паспорта громадянина колишнього СРСР. У разі відсутності паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального підрозділу Державної міграційної служби України про встановлення особи та про те, що за станом на 24.08.1991 року особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР (за наявності документів, що підтверджують зазначений факт); в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24.08.1991 року.

Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі ст. 3 Закону № 2235-III і може пов`язуватися із фактом проживання або постійного проживання на території України в певний час і такий факт може бути встановлено на підставі судового рішення.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 24.02.2021 року у справі № 522/20494/18, від 05.04.2021 року у справі № 523/14707/19, від 20.12.2021 року у справі № 499/700/19.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може

ґрунтуватися на припущеннях (ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що заявником не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про його постійне проживання на території України станом на 24.08.1991 року.

Так, з письмових доказів, які були надані заявником суду, зокрема архівної довідки від 31.08.2022 року № 88-568-425, виданої Дніпровським національним університетом імені Олеся Гончара, ОСОБА_6 проживав у гуртожитку по 10.07.1991 року і на навчальний рік 1991/1992 його було поселено до гуртожитку наказом ДДУ від 29.08.1991 року № 1196.

Разом з тим, слід зазначити, що, оскільки юридичне значення в даному випадку має проживання заявника на території України саме станом на 24.08.1991 року, то, зважаючи, що дата «24.08.1991 року» припадає на літні канікули, вказана довідка не може слугувати доказом, який би підтверджував перебування заявника на території України під час канікул, а саме 24.08.1991 року, оскільки навчання у навчальних закладах розпочинається з 01 вересня, що є загальновідомим фактом, а також як прямо зазначено в довідці, він був поселений у гуртожиток до 10.07.1991 року, а потім після наказу від 29.08.1991 року.

Отже, архівна довідка від 31.08.2022 року № 88-

568-425 Дніпровського національного університету імені ОСОБА_11 , що ОСОБА_6 01.09.1989 року по 22.06.1994 року навчався на денному відділенні радіо-фізичного факультету Дніпропетровського державного університету за спеціальністю конструювання та технологія радіоелектронних засобів, якій знаходився в м. Дніпропетровську та копія диплома не підтверджують постійне проживання заявника на території України станом саме на 24.08.1991 року. І вказані документи можуть підтвердити лише факт отримання певної освіти і не є доказом для встановлення факту постійного проживання заявника на території України на момент проголошення її незалежності, їх зміст з абсолютною переконливістю не доводить факту проживання заявника станом на 24.08.1991 року на території України. Рішення суду не може грунтуватись на припущеннях. Навчання саме по собі є беззаперечним свідченням тимчасового перебуванням студента у певному місці за місцерозташуванням нав-чального закладу саме у зв`язку із здобуттям певної професії. Навчання однозначно не є доказом постійного проживання особи в Україні.

Довідка про проживання ОСОБА_6 у м. Вільногірську до 1987 року не має правового значення для розгляду цієї справи, як і диплом від 29.04.1989 року серії НОМЕР_3 , тому суд їх не приймає до уваги.

Інших належних, достатніх та допустимих доказів суду не надано, суд виконав вимоги ч. 2 ст. 294 ЦПК України, зокрема, допитав з власної ініціативи зазначених в акті депутата свідків і їх покази суд враховує в частині проживання заявника в м. Вільногірську на теперішній час, але щодо проживання вказаної особи станом на 24.08.1991 року на території України вони не змогли надати суду будь-яких показів. Клопотань про допит свідків від заявника, його представника адвоката та заінтересованої особи не надходило. Судом розглянуті усі заявлені клопотання.

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що заявлені вимоги не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а відтак в задоволенні останніх слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 76-81, 141, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа Головне управління державної міграційної служби України в Дніпропетровської області - відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок заявника.

Рішення суду може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення виготовлено 03.02.2023 року.

Суддя І.А.Ілюшик