провадження 2/201/102/2023
У Х В А Л А

03 лютого 2023 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро клопотання представника позивача про призначення повторної судової психологічної експертизи по справі за заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Іванютін-Сандомирський Леонід Олегович про визнання недійсним договору позики,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 17 грудня 2018 року звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики, позовні вимоги не змінювалися, але доповнювалися і уточнювалися. Справа по суті слухалася, виносилися ухвали, розглядаються клопотання, спір по суті не вирішено.

У засідання представник позивача подав клопотання про забезпечення доказів шляхом призначення по справі судової психологічної експертизи (в тому числі і з застосуванням поліграфа) стосовно вирішення питання чи були сторони під будь-яким впливом під час укладання спірного договору, чи усвідомлювали наслідки укладання цього договору і чи могли прогнозувати ці наслідки укладання під час його підписання, чи був вплав на дружину позивача, що давала згоду на укладання вказаного спірного договору позики та інш.

Позивач зі своїм представником наполягали на задоволенні клопотання з урахуванням обставин у справі, сторона відповідача заперечувала проти клопотання.

Ухвалою суду від 13 липня 2020 року вказане клопотання було задоволене в повному обсязі. Експертним закладом була проведена вказана експертиза і результати її дослідження та висновки направлені до суду; суд отримав вказане дослідження і вивчив його в ході судового засідання за участю сторін.

26 грудня 2022 року представник позивача подав клопотання про забезпечення доказів шляхом призначення по справі повторної судової психологічної експертизи (в тому числі і з застосуванням поліграфа) стосовно вирішення тих же питань, але іншим експертом, оскільки при проведені первинної експертизи спеціалістами застосовані не ті методики, дана не повна відповідь на поставлені судом питання, вкладений інший смисл в пояснення і відповіді позивача і інш..

Позивач зі своїм представником наполягали на задоволенні клопотання з урахуванням обставин у справі, сторона відповідача заперечувала проти клопотання вважаючи це способом затягування в розгляді справи.

З`ясувавши думку сторін, перевіривши матеріали справи та клопотання, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно ст. 84 ЦПК України особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів.

Законом не передбачено право чи обов`язок суду збирати і надавати в справу докази на підтвердження позиції чи вимогу будь-якої сторони, не зазначено в законі і можливість забезпечення та витребування доказів саме для проведення певних процесуальних дій, також у клопотанні не вказано з якою метою потрібно їх забезпечити: фактично стоїть питання про незгоду з висновками однієї експертизи на користь іншої, а тому з урахуванням вище викладених обставин не може суд прийняти до уваги наполягання позивача, заявника на вимогах свого клопотання, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим іншим об`єктивно не підтверджуються.

Сторона позивача фактично ставить питання про проведення іншої такої ж психологічної експертизи, не вирішуючи це питання іншим процесуальним шляхом (виклик експерта в судове засідання для надання пояснень стосовно висновку і інш.); суд же діє в межах заявлених вимог: відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).

Визначення способу проведення експертизи (вибір певних методик (методів дослідження)) належить до компетенції експерта.

Аналогічне закріплено і у п. 9 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» за № 8 від 30 травня 1997 року (з подальшими змінами).

Отже, не можливо примусити експерта використати чи не використати ті чи інші методики чи спеціальну літературу цей вибір перебуває відповідно до законодавства виключно у його самостійній компетенції.

З аналізу змісту вказаних вимог процесуального закону, який регламентує можливість призначення саме повторної експертизи, у взаємозв`язку із наведеними представником позивача підставами вбачається, що вони не вказують на недостатню обґрунтованість висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз (КНДІСЕ) Міністерства юстиції України, наданий по цій справі № 201/13740/18, експерти, маючи достатній досвід та кваліфікацію, надали в повній мірі відповіді на поставлені експертам запитання щодо предмету доказування у справі; висновок експертів від 17 грудня 2021 року за № 3182/3/31826/20-61 не викликає сумнівів в його не повноті чи правильності, тобто відсутні підстави для призначення повторної судово-психологічної експертизи у цій справі.

При таких обставинах суд вважає не можливим задоволення клопотання про забезпечення доказів шляхом призначення повторної експертизи.

На підставі викладеного, керуючись ст. 84, 103, 104, 116-118, 182, 222, 258-261, 352-354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника позивача про призначення повторної судової психологічної експертизи по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Дніпропетровської області Іванютін-Сандомирський Леонід Олегович про визнання недійсним договору позики відмовити.

Ухвала набирає законної сили 03 лютого 2023 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя