Справа № 497/2398/22
Провадження № 2/497/121/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.03.2023 року Болградський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Раца В.А.,

при секретарі - Божевої І.Д.

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Болград, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком,-

В С Т А Н О В И В:

28.11.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом та просив постановити судове рішення, яким визначити місце проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком, за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 12.12.2022 відкрито провадження у справі.

18.01.2023 року позивач уточнив свої позовні вимоги, виклавши їх в іншій редакції, а саме зазначив про вирішення питання про залишення проживання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з батьком за адресою: АДРЕСА_1 .

Після цього 09.03.2023 року позивач знову уточнив свої вимоги, зазначивши про необхідність підтвердження факту проживання неповнолітньої дитини з ним, що надасть йому можливість отримання пільг передбачених законом дитині-інваліду.

Відповідно до ст. 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; з`ясування заперечень проти позовних вимог; визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; вирішення відводів; визначення порядку розгляду справи; вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Відповідно до ч.2 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого засідання суд постановляє ухвалу про: залишення позовної заяви без розгляду, закриття провадження у справі, закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті.

В підготовчому судовому засіданні встановлено підстави для закриття провадження у справі, з огляду на таке.

З`ясовуючи питання про предмет спору, визначаючи обставини справи, які підлягають встановленню, та які докази повинні бути зібрані, судом встановлено, що позовна заява не містить відомостей про звернення позивача до служби у справах дітей з приводу визначення місця проживання дитини або вмотивованої відмови даних органів у розгляді його звернення, фактично дитина проживає з позивачем, з матері на користь батька стягнуті аліменти, що також підтверджує факт перебування дитини на утриманні батька.

Так, в п.4 Постанови Пленуму Верховного суду від 21.12.2007 року вказано, що оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

Згідно з ч.1, 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

За змістом ч.4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 року № 866, передбачено, що для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт.

У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акта обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

В постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі N 200/952/18 (провадження N 61-14859св19) вказано, що "Під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище позивача), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло".

Беручи до уваги вищевикладене позивачем не викладено обставин та відсутнє обґрунтування того, що між подружжям існує спір щодо визначення місця проживання дитини, зважаючи на те, що дитина проживає з позивачем та перебуває на його утриманні.

З позову слідує, що між сторонами спір щодо визначення місця проживання дитини як такий відсутній, позивач сам уточнив позовні вимоги, зазначивши про необхідність залишення дитини з ним, тобто позивачем не вказано в чому саме полягає спір між ним та відповідачем.

Однак наведене не є підставою для залишення позовної заяви без руху, оскільки в підготовчому судовому засіданні встановлено, що між сторонами не існувало та не існує спору про визначення місця проживання дитини.

Так, на виконання вимог ст. 189 ЦПК України, з`ясовуючи суть позовних вимог, суд встановив, що позивач не заперечує того факту, що дитина проживала і проживає на даний час з ним. Так, в позовній заяві позивач зазначає про досягнення між ним та відповідачкою згоди щодо визначення місця проживання дочки з батьком, окрім цього позивачем наданий нотаріально посвідчений договір від 22.11.2022 року з якого вбачається, що сторони домовилися між собою про місце проживання спільної дочки ОСОБА_3 , тобто спору між ними не має.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у ст. 255 ЦПК України.

Норма пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України передбачає, що суд своєю ухвалою закриває провадження у справі якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичний спір» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу зазначеної Конвенції поняття «спір про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 141 СК України, мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків; місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини; якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Як встановлено судом спільна дитина сторін проживає разом із батьком, проти чого фактично відповідач не заперечує.

У зв`язку із цим, суд приходить до висновку, що права дитини жодним чином не порушені, оскільки за взаємною згодою її батьків, дитина проживає разом із батьком, також судом не встановлено не згоди дитини на проживання з батьком.

Отже відсутні правові підстави для вирішення судом спору щодо визначення (залишення) місця проживання дитини сторін, оскільки такого спору немає.

З урахуванням викладеного, суд приходить до переконливого висновку, що відсутність предмета спору щодо визначення місця проживання дитини, унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову в частині зазначених вимог, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Суд закриває провадження у справі за відсутності предмета спору у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань, а також у випадку, коли спір врегульовано самими сторонами після звернення з позовом, за умови подання доказів такого врегулювання.

Таким чином, оскільки сукупність усіх наведених вище фактичних обставин дає підстави стверджувати про відсутність предмета спору щодо визначення місця проживання дитини сторін, суд приходить до висновку про існування законних підстав для закриття провадження у справі за такими позовними вимогами.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 255, ст.260 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини з батьком на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України, у зв`язку з відсутністю предмету спора.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду через протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя В.А.Раца