Справа № 211/6723/20
Провадження № 2-о/211/4/23
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

13 лютого 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Середньої Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Бехало В.В.

у відсутність учасників процесу,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за заявою за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Головне управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

встановив:

заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу її та ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на відмову в призначенні їй пенсії у зв`язку із втратою годувальника. В обґрунтування вимог зазначено, що вона у період з 18 травня 2019 року по 12 травня 2020 року проживала з ОСОБА_2 у незареєстрованому шлюбі по АДРЕСА_1 . Відносини з ОСОБА_2 як чоловік та жінка, вона мала з 2014 року, від спільних відносин у них народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак проживати однією родиною як «подружжя» вони почали лише з 18 травня 2019 року. У зв`язку із загостренням хронічної хвороби у ОСОБА_2 вона здійснювала постійний, цілодобовий догляд за ним, а ІНФОРМАЦІЯ_1 він помер. А життя ОСОБА_2 у період з 09 грудня 2008 року по день смерті працював у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», де отримував зарплату і витрачав її на утримання своєї родини: на неї та їх спільного сина, а також з 06 березня 2019 року по день смерті ОСОБА_2 отримував пенсійні виплати. Вона разом із сином перебували на повному утриманні ОСОБА_2 , оскільки до дня його смерті вона не мала змоги вийти на роботу по досягненню сином трирічного віку та у зв`язку з необхідністю здійснення цілодобового догляду за ОСОБА_2 , який того потребував. На теперішній час вона не має змоги вийти на роботу у зв`язку з відсутністю місць у дошкільному навчальному закладі. Після смерті ОСОБА_2 вона звернулась до управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області про призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, однак отримала відмову від 05.08.2020, оскільки вона не перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 ,а факт спільного проживання з ОСОБА_2 однією родиною та виховання спільного сина, здійснення догляду за хворим ОСОБА_2 не дають їй права на призначення пенсії у зв`язку з втратою годувальника, оскільки даний факт спільного проживання юридично не встановлений. Тому з метою подальшої можливості призначення їй пенсії у зв`язку із втратою годувальника, просить задовольнити вимоги.

Ухвалою суду від 15 грудня 2020 року прийнято до розгляду заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами окремого провадження, призначено по справі судове засідання.

Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.10.2021, справу розподілено на суддю Середню Н.Г. у зв`язку із закінченням терміну повноважень судді Гіди О.С.

Ухвалою суду від 27 жовтня 2021 року прийнято справу до розгляду.

У судовому засіданні 08.12.2022 позивач ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримала. Суду пояснила, що з ОСОБА_2 стосунки почалися у 2014 році, а у 2016 році народилася їх спільна дитина. Однак однією сім`єю не проживали весь час, бо мали різні погляди на життя, з 2016 року по 2019 рік вона з дитиною жила у своєї матері. Батьком дитини він не був записаний, не захотів, мав проблеми зі здоров`ям, хронічну хворобу серця, однак пізніше батьківство за його заявою відносно сина було встановлено 18.05.2019. Проживав ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 , куди вона з дитиною переїхала у травні 2019 року та проживає до цього часу. До останнього дня ОСОБА_2 працював та отримував зарплату, а також отримував пенсію по інвалідності. Вона до 2019 року отримувала соціальні виплати як малозабезпечена та одинока матір. З травня 2019 року по травень 2020 року вона не працювала, бо перебувала у декретній відпустці, дитина хворіла і ОСОБА_2 хворів, цілодобового догляду потребував. Фактично він місяць працював, а місяць був на лікарняному.

Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області звернувся до суду із відзивом, в обґрунтування якого зазначено, що у законодавстві про пенсійне забезпечення чітко й однозначно визначено, що право на призначення пенсії у зв`язку із втратою годувальника з-поміж інших категорій осіб мають одне з подружжя - чоловік чи дружина, до яких жінка чи чоловік, які разом проживають однією сім`єю без шлюбу, не належать. Відповідно од зазначеного, заявниця при встановленні факту перебування на утриманні або ж проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу не буде мати права на призначення пенсії по втраті годувальника відповідно до статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При цьому окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, а у даному випадку встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу породжує виникнення спору щодо права на призначення пенсії по втраті годувальника. Тому просить заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.

Допитана у судовому засіданні 08.12.2022 у якості свідка ОСОБА_5 суду пояснила, що є матір`ю заявниці. ОСОБА_1 жила з ОСОБА_2 з травня 2019 року по травень 2020 року постійно, а до цього ОСОБА_1 жила у неї, хоча час від часу вони намагались жити разом, однак через розбіжності у поглядах на сімейне життя, це не вдавалось. ОСОБА_1 була у декреті та повністю з моменту переїзду до нього, перебувала та утриманні ОСОБА_2 , разом вели господарство та виховували сина, мали родинні відносини. Коли ОСОБА_2 захворів, вона теж допомагала коштами, давала на ліки гроші, бо вона тоді працювала і одночано отримувала пенсію. У зареєстрованому шлюбі донька з ОСОБА_2 не перебували через суперечки, а потім ОСОБА_2 часто лікувався, то ж було не до того.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні 08.12.2022 суду пояснила, що її онука та син заявниці часто грались разом на подвір"ї будинку. ОСОБА_1 з травня 2019 року проживає по АДРЕСА_2 , її будинок поряд. Бачила неодноразово, що ОСОБА_1 з дитиною гуляли, тато дитини працював, а ОСОБА_1 була у декретній відпустці. ОСОБА_2 також знав її чоловік, бо в дворі стояла їх машина, чоловіки спілкувалися.

Допитаний 06.02.2023 у судовому засіданні свідок ОСОБА_8 суду пояснив, що разом з ОСОБА_2 за його життя вони працювали в одному цеху та за пропозицією ОСОБА_2 став хрещеним батьком для дитини. Зі слів ОСОБА_2 , він жив із ОСОБА_1 , як чоловік та жінка, вели спільне господарство, ходили за покупками та разом виховували дитину. Зі слів ОСОБА_2 , це була сім`я, називав ОСОБА_1 дружиною, він навіть не знав, чи вони були розписані.

Допитана свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні 06.02.2023 суду пояснила, що вона є матір`ю ОСОБА_2 . Вони зі ОСОБА_1 зійшлися і періодично жили з літа-осені 2015 року у сина по АДРЕСА_1 , однак часто сварились та він з речами привозив її до своєї матері, вона деякий час у матері жила, потім знову забирав. Підтверджує, що з травня 2019 року до смерті заявниця та її син проживали разом весь час. Останній місяць до смерті син взагалі не міг обійтися без допомоги заявниці, так як потребував догляду через хворобу. Вони разом із ОСОБА_1 виховували дитину, разом приходили на свята, однак відносини у них були не завжди хороші. Всі гроші він віддавав ОСОБА_1 , у тому числі й пенсію, вона розпоряджалась коштами, разом з дитиною були на його утриманні. До заявниці син відносився як до дружини.

Враховуючи вимоги частин 1 та 3 статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим закінчити розгляд справи у відсутність учасників процесу на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.

Вислухавши доводи заявника, покази свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частинами першою, другою статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (а.с. 20 - копія свідоцтва).

Керівник ТОВ «Комбінат благоустрою» та майстер дільниці згідно довідки за їх підписом від 30.07.2020 засвідчили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали однією сім`єю у незареєстрованому шлюбі у період з 18 травня 2019 року по 12 травня 2020 року та у цей період заявник разом із сином перебували на утримані у ОСОБА_2 . У зв`язку із загостренням хронічної хвороби у ОСОБА_2 , його дружина ОСОБА_1 здійснювала за померлим догляд у період з 18 травня 2019 року по 12 травня 2020 року (а.с. 12 - копія довідки).

Факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки також підтвердили мешканці квартир АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 , про що складено відповідний акт від 30.07.2020, копію якого надано до суду (а.с. 15).

Відповідно до виданого 18 травня 2019 року свідоцтва про народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками дитини зазначені ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , яка 26 серпня 2020 року змінила своє прізвище на « ОСОБА_1 » (а.с. 11,16 - копії свідоцтв).

Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи,які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі № 1-8/99 за конституційними поданнями Служби безпеки України, Державного комітету нафтової, газової та нафтопереробної промисловості України, Міністерства фінансів України щодо офіційного тлумачення положень пункту 6 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», частин четвертої і п`ятої статті 22 Закону України «Про міліцію» та частини шостої статті 22 Закону України «Про пожежну безпеку» (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») вказано, що обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки.

Частиною другою статті 21 СК України встановлено, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, поширюються положення Глави 8 цього Кодексу (стаття 74 СК України).

Верховний Суд у постанові від 30 листопада 2022 року у справі № 757/23617/15-ц (провадження № 61-649 св 22) зазначив, що встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин (спільне проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України), оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведене узгоджуються також із правовою позицією, викладеною Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19), неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19), від 27 лютого 2019 року у справі № 522/25049/16-ц (провадження № 61-11607св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 712/14547/16-ц (провадження № 61-44641св18), від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц (провадження № 61-42601св18), від 08 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 (№ 61-3071св21), та інших.

У постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 587/302/16 (провадження № 61-18522св18) Верховний Суд указав, що закон не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту проживання жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду при їх оцінці.

Допитані у судовому засіданні свідки підтвердили факт проживання у період з травня 2019 року 12 травня 2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 як жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою, ведення ними спільного господарства, спільного бюджету, подружніх прав та обов`язків.

Крім того, при вирішенні вимоги щодо встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні, суд приймає до уваги пункт 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», де передбачено, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для одержання спадщини, призначення пенсії або відшкодування шкоди, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Відповідно до змісту частини першої статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 9 липня 2003 року № 1058-IV, пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається непрацездатним членам сім`ї померлого годувальника, які були на його утриманні, за наявності в годувальника на день смерті страхового стажу, який був би необхідний йому для призначення пенсії по III групі інвалідності, а в разі смерті … осіб, зазначених у частині другій статті 32 цього Закону, … - незалежно від тривалості страхового стажу. При цьому дітям пенсія у зв`язку з втратою годувальника призначається незалежно від того, чи були вони на утриманні годувальника.

Батьки і чоловік (дружина) померлого, які не були на його утриманні, мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника, якщо втратили джерело засобів до існування.

Факт перебування особи на утриманні померлого має місце, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання.

Повне утримання означає відсутність у члена сім`ї інших джерел доходів, крім допомоги померлого. Якщо крім допомоги, що надавалася померлим, особа мала інші джерела доходів, то судам слід встановити, чи була допомога годувальника постійним і основним джерелом засобів до існування.

Постійний характер допомоги означає, що вона була не одноразовою, а надавалася систематично, протягом певного періоду часу, померлий взяв на себе обов`язок щодо утримання цього члена сім`ї. Основне значення допомоги слід з`ясовувати шляхом порівняння розміру допомоги з боку померлого та інших доходів. Вирішення питання залежить від співвідношення розмірів допомоги та інших одержуваних доходів.

Аналогічний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 22 жовтня 2020 року у справі № 210/343/19, від 22 травня 2019 року у справі № 520/6518/17, від 27 червня 2018 року у справі № 210/2422/16-ц та від 13 січня 2021 року у справі № 592/17552/18 (провадження № 61-8512св20), від 27 січня 2021 року у справі № 584/1166/15-ц (провадження № 61-3736св19).

Отже, факт перебування фізичної особи на утриманні померлого має значення для переходу на пенсію у зв`язку із втратою годувальника, яку може бути призначено за умови, що утримання було повним або допомога, яка надавалася утриманцю, була постійним і основним джерелом засобів до існування навіть, коли утриманець (заявник) мав заробіток, одержував пенсію, стипендію тощо.

Судом встановлено, що допомога ОСОБА_2 , який отримував пенсію по інвалідності та заробітну плату (а.с. 89, 92) та за його життя була постійним і основним джерелом засобів до існування позивача, яка у період з липня 2019 року по жовтень 2019 року отримувала лише соціальні виплати (а.с. 90, 93, 97).

У частині доводів заінтересованої особи про наявність спору про право, то суд керується позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 березня 2021 року у справі № 307/2853/19 (провадження № 61-4072св20), де судом зазначено, що «у кожному конкретному випадку залежно від змісту правовідносин суд повинен оцінити форму вираження відповідної незгоди учасника провадження на предмет існування спору про право. Проаналізувавши зміст заяви ОСОБА_1 , відзивів на заяву та апеляційну скаргу, можна зробити висновок, що заінтересована особа жодних заперечень щодо факту перебування заявниці на утриманні ОСОБА_2 не висловлювала, а посилалась на наявність спору про право, у зв`язку з тим, що заявниця не відноситься до кола осіб, які відповідно до норм законодавства мають право на отримання пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Проте отримання такого статусу залежить від вирішення по суті заяви про встановлення відповідного факту. Тому суд апеляційної інстанції помилково зазначив про наявність спору про право і закрив провадження у справі та не звернув уваги, що саме по собі посилання ГУ ПФУ в Закарпатській області на існування спору про право не є беззаперечним свідченням наявності такого спору. Аналогічні висновки висловлені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16 (провадження № 14-283цс18), Верховним Судом у постановах від 08 квітня 2020 року у справі № 644/4742/19 (провадження № 61-2673св20), від 25 березня 2020 року у справі № 204/3782/19 (провадження № 61-22924св19)»

Інші доводи на обґрунтування заперечень, представник заінтересованої особи у відзиві не навів.

Тому аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Судові витрати відповідно до частини 7 статті 294 ЦПК України не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 81, 263, 265, 315 ЦПК України,суд

ухвалив:

задовольнити заяву ОСОБА_1 - повністю.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 18 травня 2019 року по 2 травня 2020 року, встановивши факт перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 у зазначений період.

Судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 13 лютого 2023 р.

Суддя Н.Г.Середня