Житомирський апеляційний суд
Справа №279/3612/22 Головуючий у 1-й інст. Коваленко В.П.,
Категорія 80 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Руденко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №279/3612/22 за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Автомагістраль» про стягнення невиплачених при звільненні коштів

за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Автомагістраль»

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 жовтня 2022 року, яке ухвалено під головуванням судді Коваленко В.П. у м.Коростені,

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Приватного підприємства «Автомагістраль». Просив стягнути з відповідача нараховану, але невиплачену заробітну плату в сумі 31 386,54 грн, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що працював на посаді охоронника ПП «Автомагістраль» із 01 лютого до 06 червня 2022 року. Наказом від 06 червня 2022 року №256 звільнений, але у день звільнення йому не виплачені всі належні від підприємства суми. За таких обставин, наявна заборгованість із заробітної плати, яку слід стягнути з відповідача на його користь, а також середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку відповідно до положень ст.117 КЗпП України.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 жовтня 2022 року стягнуто з ПП «Автомагістраль» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі 31 386,54 грн та допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Вирішено питання судових витрат. У решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ПП «Автомагісталь» через адвоката Корзаченка В.М. подало апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що головний офіс ПП «Автомагістраль», його територія та значна частина виробничих приміщень, які знаходяться в с.Синяк Бучанського району Київської області з 25 лютого 2022 року по 03 квітня 2022 року перебували під окупацією. У зв`язку з чим виникли об`єктивні реальні загрози життю та здоров`ю працівників. Також було пошкоджено приміщення офісу та викрадено або пошкоджено значну кількість транспортних засобів, усю оргтехніку, документи, знищено сервер, значну кількість допоміжного обладнання та різноманітного устаткування. Отже, підприємство опинилося у вкрай скрутному фінансовому становищі та до цього часу вживає заходи відновлення функціонування. Підприємство має критичну ситуацію з виплатою заробітної плати працівникам, оскільки підрозділи державного казначейства не здійснюють перерахування коштів на рахунок підприємства за виконані до окупації роботи та надані послуги, що унеможливлює розрахунки з бюджетом, працівниками та контрагентами за придбані матеріали. Саме внаслідок окупації у Бучанському районі Київської області та інших обставин непереборної сили, у тому числі існування заборгованості з бюджету держави за вже виконані роботи та надані послуги підприємство досі не змогло повноцінно відновити господарську діяльність та своєчасно здійснити виплати з заробітної плати. Переконане у тому, що доведений факт настання для підприємства обставин непереборної сили, які об`єктивно унеможливлюють належне та своєчасне виконання як господарських, так і податкових зобов`язань, що звільняє його від відповідальності. Посилається на те, що існування заборгованості є наслідком непереборної сили та випадку, як то передбачає частина перша ст.617 ЦК України, і який трапився не з вини ПП «Автомагістраль», що дає правові підстави для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання. Окрім того, частина третя ст.10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» передбачає, що роботодавець звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведено, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили. Відтак, вимоги позивача про стягнення заробітної плати до моменту закінчення воєнного стану в державі є передчасними та не можуть бути задоволенні.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені, що підтверджується матеріалами справи. У судове засідання не з`явилися. Позивач ОСОБА_1 та представник ПП «Автомагістраль» адвокат Корзаченко В.М. спрямували клопотання про розгляд справи без їх участі. Позивач про причину неявки не повідомив, а представник відповідача послався на участь у кримінальному провадженні в Голосіївському районному суді м. Києва. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості з заробітної плати у сумі 31 386,54 грн відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

За змістом ст.43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Стаття 94 КЗпП України передбачає, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Відповідно до частини першої ст.47 КЗпП України у редакції, що діяла на час звільнення позивача, роботодавець зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

За положеннями частини першої ст.115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

За положеннями ст.116 КЗпП України, що діяла у такій редакції на час звільнення позивача, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, роботодавець в усякому випадку повинен в зазначеній у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до положень ст.117 КЗпП України, яка діяла у такій редакції на час виникнення спірних правовідносин, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні у тримісячний строк із дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (ст.116) (частина друга ст.233 КЗпП України).

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що ОСОБА_1 із 01 лютого по 06 червня 2022 року перебував у трудових правовідносинах із Приватним підприємством «Автомагістраль» (а.с.12).

Наказом від 06 червня 2022 року позивач звільнився за власним бажанням на підставі ст.38 КЗпП України.

Із довідки ПП «Автомагістраль» від 27 липня 2022 року №489 вбачається , що борг підприємства перед позивачем становить 31 386,54 грн (а.с.5).

Наявність вищевказаної заборгованості з заробітної плати відповідачем не спростована належними та допустимими доказами.

У апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що статтею 10 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання щодо строків оплати праці, якщо доведе, що це порушення сталося внаслідок ведення бойових дій або дії інших обставин непереборної сили.

Проте слушно зауважити, що ця стаття відповідного Закону одночасно зобов`язує роботодавця вживати всіх можливих заходів для забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати. Окрім того, звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати заробітної плати.

Наразі строк виплати позивачу заробітної плати вже відтермінований внаслідок ведення бойових дій та суду не надано беззаперечних доказів того, що діяльність підприємства до цих пір не відновлена до того стану, який би перешкоджав відповідачу виплатити позивачу заборгованість із заробітній платі в сумі 31 386,54 грн, а тому суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з роботодавця на користь позивача заборгованість по заробітній платі та відмовив у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки хоча має місце заборгованість з заробітної плати, але вини відповідача у затримці розрахунку при звільненні не встановлено. Апеляційний суд не входить у обговорення частини судового рішення, яким позивачу відмовлено у стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, оскільки в цій частини рішення ухвалено не на користь позивача, який із апеляційною скаргою не звертався, а тому погодився із рішенням суду першої інстанції у відмовній частині.

При зверненні до суду позивачем не порушені строки звернення до суду за захистом, оскільки він звернувся до суду навіть упродовж трьох місяців з часу звільнення.

Відповідно до положень ст.375 ЦПК України рішення суду першої інстанції залишається без змін. Суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують. Підстави для скасування рішення відсутні.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Автомагістраль» залишити без задоволення.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 04 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: