Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючого судді - Шепетко І.О.,

за участю секретаря судового засідання Тимко М.В.,

представника відповідача Орбан Н.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м.Маріуполь)» про стягнення заробітної плати, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за період березень-квітень 2022 року в розмірі 52 597,94 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 01.09.2018 позивач перебуває у трудових відносинах з відповідачем на посаді артиста 2 категорії на підставі контракту від 29.08.2018 та наказу №189-ос від01.09.2020 про продовження дії контракту на оновлених умовах.

Наказом відповідача від 06.05.2022 №2-од відповідно до статті 113 Кодексу законів про працю України, Постанови Кабінету Міністрів України від 07 березня 2022 року№221, Про деякі питання оплати праці працівників державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, що фінансуються або дотуються з бюджету, в умовах воєнного стану» у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов для працівників КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)», з 06.05.2022 було оголошено простій (не з вини працівників) на період воєнного або надзвичайного стану, та протягом 10 днів після припинення чи скасування відповідного стану.

Наказом відповідача №3-ок від 01.06.2022 відповідно до ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» дію трудових відносин між позивачем та відповідачем було призупинено з 01.06.2022 до відновлення можливості виконувати посадові обов`язки в повному обсязі або до завершення воєнного стану в Україні.

При цьому заробітна плата за період з 01.03.2022 по 05.05.2022 не виплачена.

17.06.2022 позивач звернулася до відповідача із заявою щодо виплати заробітної плати за період 01.03.2022 по 05.05.2022 та надання інформації щодо нарахування та виплату заробітної плати в період з 01.09.2018 по 01.06.2022. На що отримала відповідь від 05.07.2022, в якій відповідач пояснює невиплату заробітної плати тим, що в наслідок збройної агресії російської федерації проти України знищено будівлю театру з усім наявним майном та документацією, зокрема, первину бухгалтерську та кадрову документацію, а також втрачено зв`язок з головним бухгалтером відповідача, що призвело до невиконання нею своїх посадових обов`язків та втрати доступу до відповідної інформації з нарахування та виплати заробітної плати.

Разом з тим, звільнення роботодавця від відповідальності за несвоєчасну оплату праці не звільняє його від обов`язку виплати самої заробітної плати.

Таким чином, відповідач має невиконаний обов`язок з виплати заробітної плати за період з 01.03.2022 по 05.05.2022. Оскільки бухгалтерська та кадрова документація втрачена та поки ще невідновлена, заборгованість відповідача має розраховуватися виходячи з розміру середнього заробітку.

Середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарних місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата.

Відповідно до Індивідуальних відомостей про застраховану особу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування останніми двома календарними місяцями роботи, за які отримала виплати від відповідача, що передували березню-травню 2022, є листопад та грудень 2021. При цьому сума заробітної плати для нарахування пенсії становить 17702,89 грн. та 25838,48 грн. відповідно. Відтак, середня заробітна плата становить 21770,68 грн.

Отже, заборгованість відповідача перед позивачем щодо виплати зарплати за період з 01.03.2022 по 05.05.2022, тобто за 2 місяці та 4 робочі дні становить 47 499,64 грн.

Крім того, за цей час позивачу також не виплачувалась компенсація за втрату частини заробітної плати, у зв`язку з порушенням термінів її виплати.

З урахуванням того, що відповідач затримав виплату заробітної плати з березня 2022 року, що більше ніж на один місяць, з урахуванням коефіцієнту індексації, який в березні 2022 року складає 13,3 %, в квітні 2022 року складає 9,8 %, в травні 2022 року 7,0 %, компенсація за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів її виплати складає 2 895,50 грн., 2 133,53 грн. та 69,27 грн. відповідно.

На підставі наведеного позивач вважає, що її порушені права на оплату праці мають бути відновлені шляхом стягнення з відповідача заборгованої заробітної плати, розмір якої, відповідно до розрахунку, складає 47 499,64 грн. та стягнення компенсації втрати частини заробітку у зв`язку із порушенням термінів виплати заробітної плати у сумі 5098,30 грн.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 06.12.2022 відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомлення сторін. Також вказаною ухвалою відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.

13.01.2023 на адресу суду від відповідача надійшов відзив, в якому просив відмовити у задоволені позову з наступних підстав.

З 05.05.2022, наказом №39/5-22-рк від 03.05.2022 «Про призупинення дії контракту з директором-художнім керівником комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м.Маріуполь), покладено обов`язки директора-художнього керівника комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м.Маріуполь) на ОСОБА_3 , а дію контракту з попереднім директором призупинено.

11.05.2022 прийнято наказ №58-од/193/22 «Про переміщення КЗ «ДПОДТ (м.Маріуполь)» про тимчасове переміщення «Про переміщення КЗ «ДПОДТ (м.Маріуполь)» (без зміни юридичної адреси) за адресою:88000, Закарпатська область, м.Ужгород, вул. Л.Толстого, буд.12.

Юридична особа відповідач з 24.02.2022 знаходився на території активних бойових дій з дати оголошення воєнного стану. З 16.03.2022 будівля відповідача була повністю знищена, у зв`язку з чим пошкоджено майно, цінності та документи, які наразі ще не в процесі відновлення. Дані обставини не потребують доказування, і підтверджуються відомостями з вікіпедії України, яка є загальнодоступною для усіх. Додатковим підтвердженням відсутності документів у відповідача є також довідка про результати проведеної перевірки звернення ОСОБА_3 від 13.05.2022 №6840/106/25-2022.

Позивач не виконувала об`єктивно своїх обов`язків як працівник, за період з 01.03.2022 по 05.05.2022, оскільки з 24.02.2022 введено воєнний стан, м.Маріуполь було зоною активних бойових дій, і навіть приміщення театру з 16.03.2022 перестало існувати, а діяльність відповідача відновлена тільки 06.05.2022 поза межами юридичної адреси відповідача.

Також не виконання трудових обов`язків працівника підтверджується листом Торгово-промислової палати України від 28.02.2022 №2024/02.0.-7.1, що через введений військовий стан з 24.02.2022 з 5.00 ранку і до його завершення є надзвичайним та невідворотним, загальновідомим є фактом, бойових дій та відповідно знищення будівлі з 16.03.2022.ю де здійснював свою діяльність відповідач.

Також жодною нормою законодавства України не передбачено визначення розміру заробітної плати в подібному випадку, здійснюючи розрахунок середнього заробітку, нікчемність такого розрахунку прямо підтверджується нормою Закону України «Про оплату праці» та Кодексу законів про працю України, що не може бути проігноровано судом при розгляді справи по суті.

Оскільки робота не виконувалася, то відповідно у відповідача не виникло обов`язку для нарахування та виплати заробітної плати. Суд не може узаконити позивачу своїм рішенням розмір суми для стягнення заробітної плати, коли прямою нормою закону передбачено, що заробітна плата виплачується працівникові за виконану ним роботу та її розмір від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності.

Таким чином, вимога позивача є незаконною, такою, що не підлягає задоволенню.

Не можна застосовувати до даних правовідносин постанову КМ України № 100 від 8 лютого 1995 р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», оскільки дана постанова відповідно до п.1 обчислення середньої заробітної плати застосовується до таких випадків: надання працівникам усіх видів відпусток, передбачених законодавством (крім відпустки у зв`язку з вагітністю та пологами) (далі - відпустка), або виплати їм компенсації за невикористані відпустки; виконання працівниками державних і громадських обов`язків у робочий час; переведення працівників на іншу легшу нижчеоплачувану роботу за станом здоров`я; переведення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років, на іншу легшу роботу; надання жінкам додаткових перерв для годування дитини; виплати вихідної допомоги; службових відряджень (крім службових відряджень державних службовців); вимушеного прогулу та за час затримки виконання рішення суду; направлення працівників на обстеження до медичних закладів; звільнення працівників-донорів від роботи; залучення працівників до виконання військових обов`язків; тимчасового переведення працівника у разі виробничої потреби на іншу нижче оплачувану роботу; інших випадках, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати.

Жодною нормою законодавства України не передбачено визначення розміру заробітної плати виходячи з середнього заробітку за попередній період роботи в подібному випадку, здійснюючи розрахунок середнього заробітку, нікчемність такого розрахунку прямо підтверджується нормою Закону України «Про оплату праці» та КЗпП України.

У зв`язку з відсутністю первинних документів, які через знищення приміщення театру не збереглися, відсутні відомості щодо перебування позивача у відпустці за вказаних період, а також на лікарняному, відсутні відомості щодо відпрацьованого часу позивачем. Позивач таких доказів теж не надає.

Заробітна плата не може розраховуватися з середнього заробітку, довідка ок 5 є неналежним доказом для розрахунку суми заробітної плати.

16.01.2023 від позивача надійшли додаткові пояснення у справі. В яких позивач зазначила, що відповідачем у відзиві вказано лише загальний набір норм правового характеру врегулювання трудових відносин з працівниками, однак не наведено жодного факту щодо наявного чи відсутнього трудового контракту з позивачем, жодним чином не заперечено факту перебування позивача у трудових відносинах з відповідачем, про що свідчить запис у трудовій книжці.

При цьому, за наявності у відповідача сумніві щодо терміну дії контракту із позивачем у період з 01.03.2022 по 05.05.2022, тоді є незрозумілим включення позивача до переліку працівників, які вказувались у додатку до наказу відповідача від 06.05.2022 №2-од про оголошення простою (не з вини працівників) на період воєнного або надзвичайного стану, та до наказу відповідача від 01.06.2022 №3-ок про призупинення трудових відносин з 01.06.2022, тобто уже після періоду, щодо якого формулюються позовні вимоги.

На підтвердження існування трудових відносин між позивачем та відповідачем свідчать також виплати, які здійснювались відповідачем. Так, зокрема у травні 2022 відповідачем було здійснено виплату заробітної плати позивачу в розмірі 9 222,23 (розмір виплати незрозумілий, розрахунку такого розміру виплати позивачу надано не було).

Таким чином, позивач підтверджує перебування його у трудових відносинах із відповідачем, підписанням контракту та додаткової угоди про продовження строку його дії та виконання ним трудової функції в період з 01.03.2022 по 05.05.2022.

Не дивлячись на введення воєнного стану в лютому 2022 року, про переведення роботи театру в простій відповідач оголосив лише 06.05.2022, а з червня 2022 призупинив трудові відносини з більшістю кадрового складу відповідача.

Разом з тим, незважаючи на складні умови життя та роботи, незабезпечення відповідачем належних умов праці, відсутності будь-якого інформування та скеровування, позивачем виконувалась трудова функція настільки то було можливо. Так, зокрема, позивачем виконувалися посадові обов`язки, а також обов`язки, закріплені в розділі 1 Типового контракту з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури, затвердженого Наказом Міністерства культури України від 02.08.2016 №624, зокрема: працювала над вдосконаленням своєї майстерності у виконанні різних характерних ролей; вела підготовчу роботу з іншими працівниками відповідача стосовно відновлення вистав, які значилися в репертуарі театру; відпрацьовувала акторські техніки і вдосконалювала сценічне мовлення і вокал, як самостійно, так і разом з іншими працівниками театру; зберігала та підтримувала зовнішню форму; перебувала в готовності щодо прибуття на репетиції, однак, вони відповідачем не оголошувались.

Натомість відповідачем не доведено, що трудова функція позивачем не виконувалась. Посилання відповідача на наявність форс-мажорних обставин у вигляді бойових дій на території знаходження відповідача, жодним чином не свідчить про невиконання трудової функції позивача.

Потрібно також зауважити, що працівники відповідача, за період з березня 2022 року не отримали жодної будь-якої підтримки від відповідача.

Приймаючи до уваги, що відповідно до умов оплати за контрактом позивачу передбачається виплата окладу, тобто заробітна плата залежить від виконання трудової функції загалом, а не залежить виробітку, тому вважає, що позивачем трудова функція виконувалась і відповідно заробітна плата має бути виплачена.

Потрібно відзначити, що під час воєнного стану держава надала досить багато важелів та інструментів для роботодавців для врегулювання трудових відносин з працівниками, однак, основоположне право на оплату праці не може бути протиставлене халатності та безвідповідальності з боку роботодавця.

При цьому, роботодавці повинні вживати усіх можливих заходів щодо забезпечення реалізації права працівників на своєчасне отримання заробітної плати, наприклад, шляхом переведення бухгалтерів на дистанційну роботу та забезпечення програмно-технічними засобами для ведення бухгалтерського обліку та фінансової звітності, якнайшвидше відновлення документації. Натомість, відповідачем лише здійснюється констатація того, що необхідна документація відсутня, а жодні дії для забезпечення реалізації прав працівників не вчиняються.

Окрім того, незаконною є невиплата заробітної плати за певний період роботи працівника без належних на те підстав, лише на підставі думки роботодавця, що трудова функція не виконувалась.

Єдиним аргументом відповідача щодо неможливості застосування розрахунку належної до виплати заробітної плати на підставі середньої є не передбачення жодною нормою законодавства України визначення розміру заробітної плати в даному випадку.

Особливість ситуації, що склалася не заперечується. Однак, обов`язок по нарахуванню та виплати заробітної плати лежить на роботодавцеві. Зважаючи на відсутність бажання та реальних кроків роботодавця щодо закриття заборгованості із заробітної плати працівникам за період з 01.03.2022 по 05.05.2022, позивач вважає, що застосування механізму розрахунку належної до виплати заробітної плати на підставі середньої є аргументованим та виваженим механізмом.

Умовами оплати праці з позивачем було встановлено виплату окладу (незмінної складової), а також доплати за вислугу років, залежно від стажу роботи в театрі.

Так, відповідно до п. 4.1.18 Колективного договору відповідача на 2019-2022 роки, передбачено, що доплата за вислугу років здійснюється згідно з ч.5 ст. 21 Закону України «Про театри і театральну справу», у розмірах та порядку, визначеному постановою Кабінету Міністрів України від 14.07.2006 №980 «Порядок виплати доплати за вислугу років професійним творчим працівникам театрів державної та комунальної форми власності».

Згідно з п.2 Порядку №980 визначена доплата за вислугу років, залежно від стажу роботи в театрі. Так, за стаж роботи понад 4 роки встановлено доплату в розмірі 10% від посадового окладу.

Тобто, відповідно до умов оплати за контрактом, позивачу передбачається виплата окладу, тобто заробітна плата залежить від виконання трудової функції загалом, а не залежить від виробітку. Позивач вважає, що ним трудова функція виконувалась в повній мірі з врахуванням існуючих на той час обставин і відповідно заробітна плата має бути виплачена у встановленому розмірі.

Зважаючи, що відповідач мав змогу здійснити оплату простою за травень 20222 року з 06.05.2022 в розмірі 9 222,23 грн., то міг здійснити належний розрахунок та виплату позивачу заробітної плати за період з 01.03.2022 по 05.05.2022.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує.

Представник відповідача в судовому засідання заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав викладених у відзиві.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, виходячи з їх належності, допустимості, достовірності та достатності, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що 29 серпня 2018 року між ОСОБА_1 та генеральним директором КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)» укладено контракт з професійними творчими працівниками (художнім та артистичним персоналом) державних та комунальних закладів культури. Зазначеним контрактом ОСОБА_1 призначається на посаду артиста драми ІІ категорії в КЗ «ДАОДТ».

Пунктом 7 Розділу І Контракту передбачено роботу (трудову функцію), що виконує найманий працівник: готує під керівництвом режисера і виконує у виставах (програмах) театру доручені йому ролі як на стаціонарі, так і на гастролях і виїздах і не в праві відмовитися від доручених йому акторських робіт. Перебуває на репетиції творчо підготовленим, постійно вдосконалює майстерність. Обов`язково займається тренажем (сценічна мова, сценічний рух, вокал, урок балету) як за розкладом театру так і самостійно. Зберігає і підтримує зовнішню форму, яка відповідає характеру виконуваних ролей. У разі виробничої необхідності готує роль в порядку термінового введення. Прибуває на роботу: на репетицію, прогін, генеральну репетицію згідно виклику за розкладом; на вистави на базі для артистів зайнятих у першому акті (не залежно від кількості картин в першому акті), за 45 хвилин до початку вистави, для артистів зайнятих у наступних актах, за 15 хвилин до початку вистави, знаходяться на сцен-майданчику в певний час, без попередження помічника режисера. Завчасно знайомиться з розкладом репетицій та репертуаром, щодня стежить за можливими змінами в них. У виконанні ролей зобов`язаний точно дотримуватися авторського тексту, мізансцен і завдань, які були затверджені режисером-постановником під час роботи над тією чи іншою виставою (програмою).Своєчасно інформує керівництво театру і погоджує з ним питання, пов`язані з тимчасовою відсутністю у заходах (виставах, зйомках) за запрошенням сторонніх організацій.

Додатковою угодою до контракту від 29 серпня 2018 року від 01 вересня 2020 року продовжено строк дії контракту до 02 вересня 2021 року.

Н:аказом №189-ок переведено ОСОБА_1 артиста драми ІІ категорії на посаду артиста драми І категорії з 02 вересня 2020 року по 02 вересня 2021 року з посадовим окладом згідно до штатного розпису 1350 грн. з доплатою за вислугу років у розмірі 10% від посадового окладу.

Наказом № 2-од від 06 травня 2022 року, у зв`язку із відсутністю організаційних та технічних умов для працівників згідно Додатком 1 на підприємстві КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)» з 06 травня 2022 року оголошено простій на період воєнного або надзвичайного стану України чи в окремих регіонах та протягом 10 днів після прийняття або скасування такого стану. У 2 пункті Наказу зазначено, що простій оплачується в розмірі посадового окладу, згідно штатним розписом станом на 06 травня 2022 року.

У Додатку № 1 до наказу 18 пунктом значиться ОСОБА_1 артист драми 1 категорії.

Наказом №58-од/193/22 від 11.05.2022 Комунальний заклад «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» тимчасово переміщено без зміни юридичної адреси до Комунального закладу «Закарпатський академічний обласний Український музично-драматичний театр імені братів Юрія-Августина та Євгена Шерегіїв» Закарпатської обласної ради.

З довідки Пенсійного Фонду України за формою ОК-5 судом встановлено, що ОСОБА_1 КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)» здійснювало виплату заробітної плати за листопад 2021 року в сумі 17702,89 грн. за грудень 2021 року в сумі 25838,48 грн.

Відомості про нарахування та виплату заробітної плати за січень - квітень 2022 року відсутні.

Наказом № 3-ок від 01 червня 2022 року призупинено дію трудових відносин між працівниками КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)» до відновлення можливості виконувати посадові обов`язки в повному обсязі або завершення воєнного стану в Україні.

У Додатку до наказу 41 пунктом значиться ОСОБА_1 артист драми 1 категорії.

Як випливає, з пояснень сторін та наданої позивачем роздруківки, 10.06.2022 відповідачем було виплачено заробітну плату за травень 2022 року в розмірі 9 222,23 грн.

17.06.2022 ОСОБА_1 звернулася із заявою до КЗ «ДАОДТ (м.Маріуполь)» про виплату заборгованості по заробітній платі в період з 01.03.2022 по 05.05.2022 та надання інформації стосовно нарахування заробітної плати в період з 01.09.2018 по 01.06.2022 та даних про оплату праці з 01.09.2018 по 01.06.2022.

Спір між сторонами виник з приводу порушення відповідачем КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)», як роботодавцем, права позивача на отримання заробітної плати за період з 01 березня 2022 року по 30 квітня 2022 року.

Стаття 13 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Саме на позивача покладено процесуальний обов`язок довести заявлені позовні вимоги.

Суд забезпечив сторонам рівні можливості надання доказів та доведеності їх перед судом.

Виходячи що спірні правовідносини виникли з трудових, саме на роботодавця покладено обов`язок довести виконання вимог законодавства щодо оплати праці.

Конституційне право громадян на оплату праці розглядається як одне з найбільш важливих та пріоритетних засад становлення і розвитку суспільства, ефективний засіб стимулювання працівників та службовців до належного та якісного виконання службових обов`язків.

Відповідно до ст. 3 КЗпП України - законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Відповідно до ст. 21, 43, 46 Конституції України, ст. 94, 115 КЗпП України, ст. 21, 24 Закону України «Про оплату праці» - кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частинами першою, четвертою та п`ятою статті 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується; кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про оплату праці» та частиною першою статті 94 КЗпП України встановлено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Частиною третьою статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці. Аналогічне положення закріплено в частині п`ятій статті 97 КЗпП України.

Зазначені норми трудового законодавства свідчать про пріоритет виплати заробітної плати перед іншими виплатами та про підвищену захищеність таких виплат. Одночасно звертає на себе увагу той факт, що заробітна плата виплачується лише за виконану працівником роботу, а якщо працівник такої роботи не виконував, то заробітна плата йому не виплачується, за винятком виплат, передбачених законодавством (зокрема, у випадку простою). Саме такого висновку дійшов Верховний Суд у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10.10.2019 у справі № 243/2071/18.

Конституційний Суд України в Рішенні від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначив, що право заробляти собі на життя є невід`ємним від права на саме життя, оскільки останнє є реальним лише тоді, коли матеріально забезпечене (абзац другий підпункту 6.1.1 підпункту 6.1 пункту 6 мотивувальної частини).

Згідно зі статтею 1 Конвенції «Про захист заробітної плати» № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, термін «заробітна плата» означає, незалежно від назви й методу обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.

Аналізуючи положення трудового законодавства в контексті конституційного звернення, Конституційний Суд України виходить з того, що поняття «заробітна плата» і «оплата праці», які використано у законах, що регулюють трудові правовідносини, є рівнозначними в аспекті наявності у сторін, які перебувають у трудових відносинах, прав і обов`язків щодо оплати праці, умов їх реалізації та наслідків, що мають настати у разі невиконання цих обов`язків.

Регулювання оплати праці працівників незалежно від форм власності підприємства, організації, установи здійснюється шляхом установлення розміру мінімальної заробітної плати та інших державних норм і гарантій. Відповідно до частини третьої статті 94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 03.05.1996, ратифікованої Законом України від 14.09.2006 № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень.

При розгляді справи судом встановлені загальновідомі факти, що в порядку положення ч. 3 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню, а саме, що з 24 лютого 2022 року на території України ведений воєнний стан, через повномасштабне вторгнення Російської Федерації, а також факт введенням бойових дій на території міста Маріуполь. Окрім того, не підлягає доведенню факт знищення 16 березня 2022 року приміщення КЗ «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» від авіаційного ракетного бомбардування військами РФ. У воєнний час приміщення театру цивільним населенням використовувалось, як бомбосховище.

У відзиві представник відповідача, як підставу для відмови у виплаті заробітної плати зазначала відсутність первинних документів бухгалтерського обліку, через їх знищення (втрату); не виконання працівником обов`язків по контракту; воєнний стан на території України листом Торгово-промислової палати від 28 лютого 2022 року визнаний надзвичайним та невідворотним.

Судом досліджені умови укладеного між сторонами контракту в пункті 7 розділу І міститься перелік функціональних обов`язків позивача: готує під керівництвом режисера і виконує у виставах (програмах) театру доручені йому ролі як на стаціонарі, так і на гастролях і виїздах і не в праві відмовитися від доручених йому акторських робіт. Перебуває на репетиції творчо підготовленим, постійно вдосконалює майстерність. Обов`язково займається тренажем (сценічна мова, сценічний рух, вокал, урок балету) як за розкладом театру так і самостійно. Зберігає і підтримує зовнішню форму, яка відповідає характеру виконуваних ролей. У разі виробничої необхідності готує роль в порядку термінового введення.

Як зазначила в письмових поясненнях позивач, у спірний період незважаючи на відсутність будь-якої інформації щодо керування виробничим процесом, позивачем виконувалися посадові обов`язки, а саме: працювала над вдосконаленням своєї майстерності у виконанні різних характерних ролей; вела підготовчу роботу з іншими працівниками відповідача стосовно відновлення вистав, які значилися в репертуарі театру; відпрацьовувала акторські техніки і вдосконалювала сценічне мовлення і вокал, як самостійно, так і разом з іншими працівниками театру; зберігала та підтримувала зовнішню форму; перебувала в готовності щодо прибуття на репетиції.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця (наведена позиція викладена в пунктах 67, 69, 70, 72 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Таким чином, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень підтверджених доказами, які перевірені в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 є законними та обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню в межах стягнення заробітної плати за період з 01 березня 2022 року по 05 травня 2022 року.

З огляду на неможливість встановлення судом достовірності інформації щодо розміру надбавок до посадового окладу, а також не надання відповідної інформації ані відповідачем, через знищення (втрату) первинної документації, як роботодавцем, ані позивачем, суд визначає розмір заборгованості виходячи з розміру посадового окладу визначеного до нормативно-правової бази.

Відповідно до наказу Міністерства культури України № 745 від 18.10.2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки»

Так, даним наказом додатком 2 затверджено схему тарифних розрядів посад керівних працівників, художнього та артистичного персоналу театрів, згідно якого слід дивитися по академічним театрам колонку № 2.

Згідно додатку 1 наказу Міністерства культури України № 745 від 18.10.2005 року «Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки» визначено розміри посадових окладів (ставок заробітної плати) керівних працівників, художнього, артистичного персоналу, професіоналів, фахівців, службовців, робітників бюджетних установ, закладів та організацій культури, визначені на основі Єдиної тарифної сітки розрядів і коефіцієнтів з оплати праці працівників установ, закладів та організацій окремих галузей бюджетної сфери, в примітках до яких, зокрема п. 2 зазначено, що посадові оклади (тарифні ставки) за розрядами Єдиної тарифної сітки визначаються шляхом множення окладу (ставки) працівника 1 тарифного розряду на відповідний тарифний коефіцієнт. У разі, коли посадовий оклад (тарифна ставка) визначений у гривнях з копійками, цифри до 0,5 відкидаються, від 0,5 і вище - заокруглюються до однієї гривні.

Так, згідно наказу Мінкультури України № 745 «Про впорядкування умов оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки», визначено, що посадові оклади (тарифні ставки) з 1 грудня 2021 року 2893 гривні.

Враховуючи, що відповідно до останніх наказів відповідача позивач значиться, як артист

Артисти театру II категорії має тарифний розряд - 17, а до нього відповідно застосовується тарифний коефіцієнт 3, що регламентовано додатком № 1 до наказу № 745 від 18.10.2005 року.

Постановою КМ України від 3 лютого 2010 р. N 109 Про оплату праці працівників закладів культури, яким надано статус академічних застосовують як єдиний підхід у визначенні умов оплати праці працівників закладів культури, яким надано статус академічних.

Так, зокрема п. 1 даної постанови застосовується додатковий коефіцієнт підвищення посадових окладів (ставок заробітної плати, тарифних ставок), максимальний розмір якого не перевищує 2.

Дані норми розрахунку розміру заробітної плати діяли на спірний період 01 березень-05 травня 2022 року.

Одночасно слід врахувати наступне.

Податковий Кодекс України від 02.12.2010 р. № 2755-VІ із змінами та доповненнями (далі Кодекс, ПКУ) регулює відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.

Оподаткування доходів фізичних осіб регулюється розділом ІV Кодексу.

Відповідно п.163.1 ст.163 ПКУ визначено, що об`єктом оподаткування платника податку є, зокрема загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід, який складається із суми оподатковуваних доходів, нарахованих (виплачених, наданих) протягом такого звітного податкового місяця.

Згідно з пп.14.1.48 п.14.1 ст.14 зазначеного Кодексу заробітна плата це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, що виплачуються (надаються) платнику податку у зв`язку з відносинами трудового найму відповідно до закону.

Таким чином до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються доходи у вигляді заробітної плати, нараховані (виплачені) платнику податку відповідно до умов трудового договору (контракту) (п.п.164.2.1 п.164.2 ст.164 Кодексу).

Порядок нарахування, утримання та сплати (перерахування) податку до бюджету встановлено ст.168 Кодексу.

Відповідно до п.п.168.1.1 п.168.1 ст.168 Кодексу податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в ст.167 Кодексу та військовий збір визначених п.161 підр. 10 розділу ХХ Кодексу.

Особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податків та зборів є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку (п.171.1 ст.171 Кодексу).

Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок), умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу що здійснює його збір та ведення обліку визначні Законом України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464 VІ (далі Закон №2464).

Статтею 4 Закону №2464 визначений перелік платників єдиного внеску, зокрема такими платниками є роботодавці.

Так, дані платники нараховують єдиний внесок на суму нарахованої кожній застрахованій особі заробітної плати за видами виплат, які включають основну та додаткову заробітну плату, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, у тому чому числі в натуральній формі, що визначаються відповідно до Закону «Про оплату праці», та суму винагороди фізичним особам за виконання робіт (наданих послуг) за цивільно-правовими договорами (ст.7 Закону №2464).

Обчислення єдиного внеску здійснюється роботодавцями на підставі бухгалтерських та інших документів, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які відповідно до цього Закону нараховується єдиний внесок (ч.2 ст.9 Закону №2464).

Так, для осіб, які працюють у сільському господарстві, зайняті на сезонних роботах, виконують роботи (надають послуги) за цивільно-правовими договорами, творчих працівників (архітекторів, художників, артистів, музикантів, композиторів, критиків, мистецтвознавців, письменників, кінематографістів), та інших осіб, які отримують заробітну плату (дохід) за виконану роботу (надані послуги), строк виконання яких перевищує календарний місяць, єдиний внесок нараховується на суму, що визначається шляхом ділення заробітної плати (доходу), виплаченої за результатами роботи, на кількість місяців, за які вона нарахована.

Також слід звернути увагу на те, що нарахування та утримання єдиного внеску можливе лише за умови відображення стягнутих за судовим рішенням сум у бухгалтерських та інших документах, відповідно до яких провадиться нарахування (обчислення) або які підтверджують нарахування (обчислення) виплат (доходу), на які згідно із Законом №2464 нараховується єдиний внесок.

Таким чином, враховуючи викладене, роботодавець, який виконує рішення суду в частині нарахування (виплати) заробітної плати має виконати усі функції податкового агента визначені ПКУ, Законом №2464 та Законом №606.

Згідно контакту та додаткової угоди до нього вислуга років позивача становить 10%.

Таким чином заробітна плата ОСОБА_1 розраховується наступним чином :

2893 гривні 00 коп. (тарифна ставка) * 3 (тарифний коефіцієнт)*2 (коефіцієнт підвищення посадових окладів за академічність)= 17358,00 грн.

17358,00 грн.+10% вислуги років = 19093,80 грн.

Тобто з вислугою років заробітна плата становить 19093,80 грн.

За березень-квітень 2022 року заробітна плата повинна була бути нарахована в розмірі 19093,80 грн.*2=38187,60 грн. .

Таким чином 38187,60 грн. заробітної плати * 22% ЄСВ = 46588,87 грн. нарахувати роботодавцю заробітну плату за період 01.03.2022 по 30.04.2022 року.

Роботодавець повинен нарахувати ЄСВ на заробітну плату і утримати її як податковий агент.

Також обов`язок роботодавця утримати із заробітної плати нарахованої ПДФО і військовий збір.

Тому з 38187,60 грн. заробітної плати-18% ПДФО ()6873,77 грн) і 1,5% військового збору (572,81 грн.)

Сума виплати «на руки» відповідачем як роботодавцем повинна нарахуватися позивачу (працівнику) за період 01.03.2022-30.04.2022 року наступна: 30741,02 грн.

Таким чином суд частково задовольняє вимогу щодо стягнення заробітної плати з відповідача за період з 01.03.2022 по 30.04.2022 року в розмірі 46588,87 грн. з покладанням обов`язку на відповідача як податкового агента здійснити відповіднівідрахування ЄСВ, ПДФО та військового збору.

Вимога позивача щодо стягнення компенсації за втрату частини заробітної плати у зв`язку з порушенням термінів не підлягає задоволенню з прямих вимог закону, а саме ч. 11 ст. 13 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», згідно якої на тимчасово окупованій території особа не несе юридичної відповідальності за невиплату або за затримку виплати заробітної плати працівникам, передбаченої законодавством України, якщо така невиплата (затримка) виникла внаслідок тимчасової окупації (обставин непереборної дії).

Суд вважає неприйнятними твердження сторони відповідача щодо неможливості застосування розміру окладу позивача для визначення заборгованості по заробітній платі, оскільки відповідач іншої інформації про складову заробітку позивача та його обсяг на вимогу суду не надав.

Заперечення представника відповідача про неможливість стягнення заборгованість по заробітній платі через ймовірність перебування позивача у березні-квітні 2022 року на лікарняному та (або) відпустці спростовано позивачем така інформація відсутня в матеріалах справи.

Суд погоджується із запереченнями представника відповідача щодо неможливості застосування до спірних правовідносин розміру середнього заробітку, який визначити виходячи із заробітної плати, яка була виплачена ОСОБА_1 , оскільки відсутня інформація про розмір ймовірного преміювання в зазначений період та складових виплачених у листопаді-грудні 2021 року суми заробітку.

Також суд вважає неможливим застосування до спірних правовідносин Порядок обчислення середньої заробітної плати, затверджений постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 р., зі змінами внесеними Постановою Кабміну від 26.04.2022 р. № 486, на який при обчисленні розміру заборгованості зі заробітної плати посилався позивач, оскільки в пункті 1 Порядку зазначено сферу його застосування, й не передбачено обчислення середнього заробітку для визначення заборгованості.

Посилання представника відповідача на лист Торгово-промислової палати від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, яким військову агресію РФ проти України, що стало підставою для введення воєнного стану на території України з 05.00 год 24 лютого 2022 року визнано форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), суд не може врахувати, як правову підставу для відмови позивачу в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Згідно із частиною першою статті 9 ЦК України, положення ЦК України застосовуються до врегулювання, зокрема, трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавствами. Таким чином, положення ЦК України мають застосовуватися субсидіарно для врегулювання трудових відносин (пункт 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26.06.2019 у справі № 761/9584/15-ц).

Частиною першою статті 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

Виплата заробітної плати працівнику - це обов`язок роботодавця. Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано. Обов`язок роботодавця виплатити працівнику заробітну плату не є відповідальністю у розумінні статті 617 ЦК України, від якої може бути звільнений роботодавець унаслідок випадку або непереборної сили.

Отже, положення частини першої статті 617 ЦК України не можуть бути підставою для звільнення відповідача КЗ «ДАОДТ (м. Маріуполь)» від обов`язку виплатити позивачу невиплачену заробітну плату.

Аналогічний висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 жовтня 2022 року по справі №905/857/19, провадження №12-56гс21, що нормами трудового законодавства не передбачено підстав для звільнення роботодавця від виплати працівникові заробітної плати у випадку наявності обставин непереборної сили, яку згідно положення ч.4 ст.263 ЦПК України суд застосовує до спірних правовідносин.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується положенням ст. 141 ЦПК України. Судові витрати складаються зі судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПУ України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на ухвалення судом рішення на користь позивача, який при зверненні до суду з позовом був звільнений від його сплати, на підставі положення ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 992,40 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76-83, 141, 209-211, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до Комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» про стягнення заробітної плати - задовольнити частково.

Стягнути з Комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2022 року по 30 квітня 2022 року в розмірі в розмірі 46588,87 грн. з покладанням обов`язку на відповідача як податкового агента здійснити відповідні відрахування ЄСВ, ПДФО та військового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Комунального закладу «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)» на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн.

Рішення може бути оскаржено до Закарпатського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Сторони у справі:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України НОМЕР_1 , виданий 09.02.2017 Кальміуським РВ у м. Маріуполі ГУ ДМС України в Донецькій області, РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач Комунальний заклад «Донецький академічний обласний драматичний театр (м. Маріуполь)», місцезнаходження: м. Ужгород, вул. Льва Толстого, 12, .

Представник відповідача: Орбан Наталія Леонідівна, що діє на підставі трудового договору від 11.11.2022.

Повне рішення складено 27.03.2022.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду І.О.Шепетко