Дата документу 13.03.2023 Справа № 334/2664/22
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 334/2664/22 Головуючий у 1-й інстанції: Баруліна Т.Є.
Провадження №22-ц/807/622/23 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року Концерн «Міські теплові мережі» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

В обґрунтування позову зазначено, що Концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води). Інформації про власника квартири АДРЕСА_1 у позивача відсутня. В даній квартирі зареєстрована ОСОБА_1 .. За вказаною адресою Концерном «Міські теплові мережі» надаються послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води, заперечень з боку відповідача на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води на адресу Концерну «Міські теплові мережі» не надходило. Договір між сторонами на надання вказаних послуг не укладений, що не звільняє відповідача від обов`язку своєчасно вносити оплату за надані позивачем послуги. Відповідач, скориставшись послугами Концерну, оплати за надані позивачем послуги були нерегулярні та неуповному обсязі. За період з 01 травня 2014 року по 31 жовтня 2021 року загальна сума заборгованості за надані комунальні послуги становить 69899,67 грн.

На підставі зазначеного Концерн «Міські теплові мережі» просило суд стягнути з відповідача суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01 травня 2014 року по 31 жовтня 2021 року в сумі 69899,67грн та судові витрати в сумі 2481 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» задоволені частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за послуги з централізованого опалення за період з 01 липня 2019 року по 01 листопада 2021 року в сумі 15883,79 грн, та судовий збір у сумі 563,68 грн.

В іншій частині в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням Концерн «Міські теплові мережі» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування судом норм матеріального права, просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, стягнути з позивача понесені апелянтом судові витрати.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не врахована часткова оплата відповідачами боргу у травні, червні, липні, серпні, вересні, жовтні, листопаді 2021 року, що свідчить про переривання перебігу позовної давності, а також пред`явлення позову під час дії карантину на території України та відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року №540-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені у тому числі статтями 257 та 258 ЦК України, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, представник ОСОБА_1 адвокат Пономаренко О.О., зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. У зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Згідно зі статтею 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення ( ч. 9 ст. 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2022 року це 248100 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» з 1 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2481,00 грн (2481,00 грн Х 100 = 248100 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Встановлено, що ціна позову в даній справі становить 69899,67 грн, що не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд врахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини 6 статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Відповідно до ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно з частиною першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За положеннями ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами рохзгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень частини першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що ОСОБА_2 є споживачем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_2 . Заборгованість відповідача перед позивачем за надані послуги з централізованого опалення постачання гарячої води є доведеною, а обов`язок відповідача оплачувати дані послуги ґрунтуються на законі. Відсутність договору про надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуги у повному обсязі. Враховуючи заяву ОСОБА_1 про застосування строку позовної давності, суд прийшов до висновку про стягнення заборгованості у розмірі 15883,79 грн, тобто за три роки, які передували зверненню Концерну « Міські теплові мережі» до суду з позовом у межах заявлених позивачем позовних вимог.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду не може повністю погодитись, виходячи з наступного.

Статтею 10ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач Концерн «Міські теплові мережі» зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб.

Відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 26 липня 2005 року, що підтверджується Витягом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи, сформованого суддею 19 липня 2022 року (а.с.13) та є споживачем послуг, які надаються позивачем.

Між сторонами виникли фактичні договірні відносини щодо надання відповідних житлово-комунальних послуг, а відсутністть укладеного письмового договору не звільняє відповідача від обов`язку оплати за надані такі послуги (вказане відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду у справі № 712/8916/17 від 07 липня 2020 року).

Факт надання відповідачеві послуг підтверджується відкритим особовим рахунком № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до якого Концерном «Міські теплові мережі» надавалися послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води в квартиру за вищевказаною адресою (а.с.6).

Концерн «МТМ» у період з 01 травня 2014 року по 31 жовтня 2021 року надав на підставі виділеного особового рахунку № НОМЕР_1 послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у житлове приміщення, розташоване у АДРЕСА_2 на загальну суму 82763,75 грн. У вказаний період ОСОБА_3 було здійснено оплату у розмірі 12864,08 грн, тому станом на 31 жовтня 2021 року сума заборгованості за вказаний період складає 69899,67 грн та залишається несплаченою (а.с.8-11).

Тобто, споживач, скориставшись послугами Концерну, не здійснила повну оплату за надані позивачем послуги.

Розрахунком суми заборгованості за послуги з теплопостачання встановлено, що відповідач за період з 01 травня 2014 року по 31 жовтня 2021 року має заборгованість в сумі 69899,67 грн.

Отже, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії і гарячої води, які регулюються Законами України «Про теплопостачання», «Про житлово-комунальні послуги», а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року (далі Правила).

За визначеннями, які зазначені у статті 1 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875 IV«Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-IV), чинному на момент виникнення спірних правовідносин, житлово-комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Такі послуги надаються споживачу фізичній чи юридичній особі, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Комунальні послуги результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газопостачанням, опаленням, а також вивезення побутових відходів у порядку, встановленому законодавством.

В статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року №2189 VIII, який набрав чинності 10 грудня 2017 року (далі Закон № 2189 VIII), житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.

Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами (стаття 5 Закону № 2189 VIII).

Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньо - будинкових систем опалення.

Згідно з частиною третьою ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 2189-VIII, дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Згідно з статтею 1 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії фізична або юридична особа, яка використовує теплову енергію на підставі договору.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно з п. 18 Правил № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є

календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за

розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно з п. 20, 21 Правил № 630, плата за надані послуги вноситься споживачем

відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів

(норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної

квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі

відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок

засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з

установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення

особистого підсобного господарства.

Згідно з п.29 Правил №630, споживач має право на зменшення розміру плати у разі, зокрема, тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання).

Відповідно до ст. ст. 67, 68, 162 ЖК УРСР плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Наймач (власник) зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги.

Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житла. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору.

Відповідно до статтей 150, 156, 162 ЖК України власник житлового будинку (квартири), а також члени його сім`ї також зобов`язані утримувати квартиру, сплачувати за комунальні послуги за затвердженими тарифами.

Наймачі несуть рівні обов`язки по сплаті комунальних послуг, повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору (стаття 64 ЖК України).

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з ст. ст. 610611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно інформація про право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 відсутня ( а.с. 7).

Відповідно до реєстраційного посвідчення Запорізького бюро технічної інвентаризації від 05 березня 1998 року вбачається, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 належала на праві власності ОСОБА_4 та ОСОБА_5 кожному по 1/2 частці на підставі договору міни від 27 лютого 1998 року зареєстрованого Запорізької товарною біржею «Титан Інвест», реєстраційний номер НОМЕР_2 ( а.с. 46-47).

Відповідно до свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_3 ( повторно) ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис № 7615 ( а.с. 23).

Відповідно до свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_4 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено відповідний актовий запис за № 1162 ( а.с. 21).

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції ( м. Дніпро) Тізенберг Д.Д. вбачається, що приватним нотаріусом заведена спадкова справа після померлого ОСОБА_5 .. Спадкоємцем на 1/2 частку квартири є його друджина ОСОБА_1 ( а.с. 30).

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що відповідачка ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 26 липня 2005 року, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади міста Запоріжжя щодо реєстрації місця проживання фізичної особи.

Сам факт реєстрації та проживання ОСОБА_1 у квартирі за адресою: АДРЕСА_2 не заперечувався.

Отже, відповідач ОСОБА_1 проживає та зареєстрована у спірній квартирі з липня 2005 року є дружиною співвласника квартири, яка у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", є споживачем комунальних послуг.

Доказів, які б свідчили про те, що у спірній квартирі проживають або зареєстровані інші особи, матеріали справи не містять.

Рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської Ради № 25 від 29 січня 2009 року « Про визначення виконавців житлово-комунальної послуги у м. Запоріжжя, з 01 січня 2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено Концерн « Міські теплові мережі» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж Конценрну « Міські теплові мережі».

Вищезазначена квартира, в якій зареєстрована відповідачка, підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води.

Суд першої інстанції врахував фактичні обставини справи, вимоги закону, повно та васебічно надавши оцінку всім доказам у справі вірно виходив з того, що квартира відповідача підключена до мережі централізованого опалення і постачання гарячої води, безперервну роботу і обслуговування якої забезпечує позивач. Ці послуги у зазначений період надавалися і споживалися ОСОБА_1 , з приводу неналежної якості послуг або їх відсутності відповідач до позивача не зверталася. Відповідач зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 з 26 липня 2005 року, факт отримання вказаних послуг не спростований, а тому є споживачами послуг, докази того, що у кватирі відсутнє (відключене у встановленому порядку) централізоване опалення чи гаряче водопостачання відсутні, за спожиті послуги відповідно до особового рахунку позивачем нараховувалась помісячна плата, однак відповідач оплату за спожиту теплову енергію в повному обсязі не здійснювала.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку вбачається, що суми позову заборгованість розраховувалась на кількість однієї зареєстрованої особи (а.с.8-10).

Позивач в позові просив стягнути з відповідачки заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 01 травня 2014 року по 01 листопада 2021 року, що становить 69899,67 грн, про що надав розрахунок заборгованості ( а.с. 8-10).

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ч. 1 ст. 256 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК Українипозовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що позовна давність це строк, протягом якого особа може захистити в суді своє суб`єктивне право в разі його порушення, невизнання або оспорення. Позовна давність застосовується лише при вирішенні сторонами спору в суді.

Законом установлена загальна позовна давність тривалістю у три роки.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої особи права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові.

Позовна давність може бути застосована лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом першої інстанції рішення у справі.

У Відзиві на позовну заяві представник ОСОБА_1 адвокат Пономаренко О.О. просив застосувати строк позовної давності у межах трьох років за період з липня 2019 року по листопад 2021 року.

З виписки по особовому рахунку та наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з травня 2014 року по квітень 2021 року відповідач не проводила оплату вартості наданих їй послуг з теплопостачання, в подальшому з травня 2021 року по листопад 2021 року здійснено проплати на загальну суму 12864,08 грн (а.с.8-10). Загальний розмір заборгованості станом на 01 листопада 2021 року складає 69899,67 грн(а.с.10). Позивач просив стягнути заборгованість, яка виникла з 01 травня 2014 року по 31 жовтня 2021 року (а.с.6).

В позовній заяві Концерн «МТМ» не ставились вимоги про поновлення строку позовної давності та не зазначалось причин поважності пропуску цього строку.

Спірні правовідносини виникли з приводу несплати відповідачем наданих позивачем житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергіїдля потреб опалення квартири. Встановлено, щоплата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша статті 32 Закону).Розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги повинна бути внесена не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк (пункт 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №63 у редакції, що була чинною впродовж періоду, за який позивач просить стягнути заборгованість).

Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу окремо. З огляду на те, що між товариством та відповідачем існують фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем.

Отже, виходячи із загального правила обчислення позовної давності, позивач кожного 21 числа місяця, наступного за тим, у якому було спожито послуги, вже був обізнаним про те, чи здійснив споживач оплату цієї послуги, а тому саме з цього часу у нього виникало право на витребування цієї заборгованості.

Перший платіж відповідачем було здійснено у травні 2021 року на загальну суму 8208,40 грн (а.с.10).

Концерн «МТМ» звернулося до суду з позовом 19 липня 2022 року, врахувавши трирічний строк позовної давності, суд першої інстанції дійшов до висновку про те, що стягненню підлягає борг за період з 01 липня 2019 року по 31 жовтня 2021 року, тобто за три роки звернення до суду у розмірі 15883,79 грн, у якому заборгованість розрахована позивачем станом на 01 листопада 2021 року.

Разом з тим, суд першої інстанції не перевірив та не врахував наступне.

При вирішенні питання щодо спливу позовної давності за інший період заборгованості, тобто яка виникла до 01 липня 2019 року, слід враховувати також інше чинне законодавство.

Так, 30 березня 2020 року Верховна Рада України прийняла Закон №540-IX (набрав чинності 02 квітня 2020), який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину, введеного в Україні задля запобігання поширенню коронавірусної хвороби.

Зокрема, внесеними до пункту 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу змінами було визначено, що під час дії карантину, строки, встановлені низкою статей цього Кодексу (зокрема, позовна давність), продовжуються на строк дії карантину.

За загальним правилом, визначеним у статті 58 Конституції України та статті 5 Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і не мають зворотної дії у часі.

З огляду на це, сплив строків до набрання чинності Законом №540-IX разом із відсутністю норми про зворотну дію цього закону в часі дають підстави стверджувати, що строки, які спливли до 02 квітня 2020 року, не є продовженими.

Між тим, строк позовної давності по заборгованості з оплати послуги Концерну «МТМ» за січень 2017року мав сплинути 21 лютого 2020року, за лютий 2017року - 21 березня 2020року, за березень 2017року - 21 квітня 2020року, за квітень 2017року - 21 травня 2020 року тощо.

Із наведеного вбачається, що позовна давність по заборгованості у період з травня 2014 року по лютий 2017 року спливла до введення карантину, а тому на неї дія пункту 12 Перехідних положень до ЦК України щодо продовження строку позовної давності не поширюється.

Разом з тим, сплив строку позовної давності щодо решти періоду заборгованості за березень 2017 року липень 2019 року припадає на час дії карантину, який не закінчився у день подання позову Концерном «МТМ»19 липня 2022 року та продовжено в Україні до 31 грудня 2022року, тому на цю заборгованість поширюються приписи ст.12 Перехідних положень до ЦК України в частині продовження строку позовної давності на весь час дії карантину. А тому ця заборгованість підлягала стягненню з відповідача.

Визначаючи її розмір, колегія за табличним розрахунком позивача встановила, що у період з квітня 2017 року по листопад 2021 року всього було нараховано до сплати 58984,84 грн, сплачено 12864,08 грн, отже заборгованість за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, яка залишається несплаченою складає 46120,76 грн.

Таким чином в межах строку позовної давності з урахуванням приписів пункту 12 Перехідних положень ЦК України та доводів апеляційної скарги, вкладається період з 02 квітня 2017 року по 31 жовтня 2021 року включно, а борг у цьому періоді становить 46120,76 грн.

За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог Концерну «Міські теплові мережі» та стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за період з 02 квітня 2017 року по 31 жовтня 2021 року включно за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води на суму 46120,76 грн. Про стягнення заборгованості, яка виникла до 02 квітня 2017 року, тобто за період з 01 травня 2014 року по 31 березня 2017 року слід відмовити у зв`язку з пропуском строку позовної давності.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду першої інстанції про пропуск позивачем строків позовної давності частково знайшли своє підтвердження, а тому рішення суду першої інстанції на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Згідно ч.1, п. 3 ч.2,ч.13ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з п. п.б), в) ч. 4 ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови зазначається новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Позивачем сплачено суму судового збору за подання позову до суду у сумі 2481 грн за майнові вимоги на суму 69899,67 грн, що підтверджується платіжним дорученням №6367 від 05 липня 2022 року (а.с.1).

Позивачем сплачено судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 3721,50 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №170123149 від 17 січня 2023 року на суму 3721,50 грн (а.с.97).

Позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» задоволено на суму 46120,76 грн, тому позивачу за рахунок відповідача належить до компенсації сума судового збору за подання позовної заяви у розмірі 1637 грн (46120,76х2481:69899,67), за подання апеляційної скарги у розмірі 2455,50 грн (46120,76х3721,50:69899,67), а всього у розмірі 4092,50 (1637+2455,50).

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 374, 375, 376, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Концерну «Міські теплові мережі» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 06 грудня 2022 року у цій справі скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води), задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у розмірі 46120,76 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати у вигляді сплати судового збору у розмірі 4092,50 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови,лише у випадкуякщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цьогоКодексупозбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 13 березня 2023 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя

Подліянова Г.С. Гончар М.С. Маловічко С.В.