Справа № 712/3828/22
Провадження № 2/712/323/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2023 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого судді Романенко В.А.

за участю секретаря Скринник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Черкаської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Черкаської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 05.08.2021 року складено відповідний актовий запис № 2573, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входять грошові заощадження згідно ощадної книжки Державного банку СРСР (рахунок № НОМЕР_2 ).

Спадкодавець був рідним братом позивача. Родинний зв`язок повністю підтверджується наступними доказами. Так, ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Завадівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, її батьком записаний ОСОБА_4 , а матір`ю - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 22.09.2015. Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 від 18.07.1961 (копія додається) ОСОБА_6 1938 року народження, уродженка с. Завадівка (область зазначена Київська - пояснення щодо розбіжностей в областях викладено далі) уклала шлюб із ОСОБА_7 , після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище ОСОБА_8 (нині чинне). Спадкодавець ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Завадівка Корсунь-Шевченківського району і його батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (запис у свідоцтві про народження вчинений російською мовою, яка станом на 1951 рік - рік видачі свідоцтва - застосовувалася як офіційна мова діловодства), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 13.03.1951 року.

Пояснення щодо розбіжностей в областях (Черкаська/Київська). Черкаська область утворена лише 1954 року, а до того Корсунь-Шевченківський район належав до Київської області (джерело: Указ Президії Верховної Ради СРСР від 07.01.1954 року «Про утворення в складі Української РСР Черкаської області»). Свідоцтво про народження ОСОБА_6 видане 22.09.2015 року (повторно, вже сучасного зразка), тому в ньому вказана приналежність Корсунь-Шевченківського району до Черкаської області - станом на дату видання документу. У спадкодавця ОСОБА_2 усе життя було свідоцтво про народження, видане ще 13.03.1951 року - в ньому зазначено Київську область відповідно до актуального адміністративно-територіального поділу на 1951 рік. Свідоцтво про одруження ОСОБА_7 та ОСОБА_6 хоч і видавалося 18.07.1961 року, коли вже існувала Черкаська область, проте причиною зазначення у відомостях про місце народження дружини «с. Завадівка Київська обл.» було актуальне на той час свідоцтво про народження, в якому був запис саме про Київську область. Адже як вбачається із відомостей як свідоцтва про народження ОСОБА_6 (виданого повторно 2015 року), так і свідоцтва про народження ОСОБА_2 (виданого 1951 року), актові записи про народження їх обох були зроблені в органі реєстрації актів цивільного стану (ЗАГС на 1951 рік) Корсунь-Шевченківського району 13.03.1951 року, а номери актових записів про народження ідуть підряд: 687 та 688. З цього випливає, що первинне свідоцтво про народження ОСОБА_6 також було видане 1951 року, тому станом на дату реєстрації шлюбу, у 1961 році, позивач мала на руках документ, в якому місце народження було вказане із приналежністю до Київської області, що знайшло відображення і у відомостях про дружину при реєстрації шлюбу.

Таким чином, факт перебування позивача у родинних відносинах зі спадкодавцем (рівень «брат-сестра») належним чином підтверджується.

Слід зазначити, що у покійного ОСОБА_2 не було дружини та дітей, спільні ж батьки позивача та спадкодавця померли вже давно. Будь-які спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_2 відсутні і найближчою його рідною людиною є саме позивач.

Перешкодою для своєчасного прийняття спадщини стало істотне погіршення здоров`я позивача у зв`язку із пандемією COVID-19. Так, 11.11.2021 року позивач була госпіталізована до стаціонару КНП «Київський міський центр радіаційного захисту населення» із діагнозом «Коронавірусне захворювання COVID-19; позагоспітальна двобічна полі сегментарна пневмонія важкого ступеня», супутнім захворюванням, що зумовлювало ускладнення, була також ішемічна хвороба серця (вжито абревіатуру ІХС). При цьому ще з 29.10.2021, як це зазначено у виписці із медичної картки стаціонарного хворого, лікувалася амбулаторно у сімейного лікаря, а 11.11.2021 поступила до стаціонару «в ургентному порядку» (тобто, у зв`язку із невідкладним станом).

При цьому виписана позивач була 07.12.2021 року - за 3 дні до завершення строку на прийняття спадщини - оскільки згідно ПЛР тесту від 06.12.2021 (згідно виписки) коронавірус не було виявлено, водночас була виписана «під нагляд сімейного лікаря» із рекомендацією кисневої підтримки на концентраторі кисню (так звана «киснева маска») та обмеження фізіологічних навантажень. Копія виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2791 додається.

Загальний стан позивача при виписці був ще не достатньо задовільний для того, аби займатися справами, пов`язаними із оформленням спадкових прав. Позивач постійно перебувала вдома, продовжувала лікування амбулаторно, дійсно регулярно користувалася кисневою маскою. При цьому слід зазначити, що в силу свого віку (повних 83 роки) та наявності серцевих захворювань (ІХС - згідно виписки) позивач перебувала в особливій групі ризику і потребувала особливого догляду.

Як вбачається із виписки із медичної карти амбулаторного хворого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» м. Києва від 08.12.2021 року, на цей день (08.12.2021) ОСОБА_1 була киснево залежною, користувалася кисневим концентратором, сама по квартирі не пересувалася, мала виражену задишку. Поряд знаходилася стороння людина - доглядальниця. Було рекомендовано продовжити лікування з допомогою кисневого концентратора до відновлення фізіологічної дихальної діяльності.

Близько місяця за позивачем постійний догляд здійснювала особа, яка була у приватному порядку запрошена з цією метою дітьми позивача. Вказана особа може підтвердити в суді як свідок обставини щодо фактичного стану позивача в останні 3 дні строку на прийняття спадщини - цей стан повністю відповідав лікарським рекомендаціям щодо регулярної кисневої підтримки та обмеження фізіологічних навантажень, а по суті позивач була лежачою, лише в домашніх умовах, а також може підтвердити тривалість цього стану. На дату подання позову зазначену особу не вдалося розшукати, оскільки було отримано відомості про те, що вона покинула межі України у зв`язку із війною. Під час спілкування у телефонному режимі вказана особа повідомила, що не знає часових меж свого повернення в Україну, тому на сьогодні заява про виклик свідка щодо доглядальниці не подається. Водночас сторона позивача заявляє, що бажає допитати вказану особу як свідка, оскільки її свідчення є цінними і стосуються безпосередньо періоду амбулаторного лікування позивача після виписки зі стаціонару. Тому, в разі отримання в подальшому від доглядальниці відомостей щодо часу її повернення в Україні, сторона позивача під час підготовчого провадження подасть заяву про виклик її як свідка. На сьогодні ж сторона позивача вважає за неможливе далі зволікати із поданням позову, а зволікання (протягом останнього тижня, коли позов уже був підготовлений) і було пов`язане саме з необхідністю розшукати доглядальницю та встановити з нею зв`язок, отримати відомості щодо часу її повернення в Україну.

Водночас, після нового року догляд за позивачем продовжив її син ОСОБА_9 , який мешкає за адресою АДРЕСА_1 , відповідні свідчення за період із січня 2022 року про дійсний стан своєї матері він зможе надати суду, тому про допит цього свідка сторона позивача вже заявляє при поданні позову (враховуючи проживання свідка у м. Києві - в режимі відеоконференції із Деснянським районним судом м. Києва).

Отже, позивач тривалий час відчувала наслідки перенесеного захворювання на коронавірус, продовжуючи амбулаторне лікування вдома і не виходячи з дому, перебуваючи у стані, який передбачав мінімальну фізичну активність, навіть у пересуванні по квартирі, маючи проблеми із диханням та будучи киснево залежною.

Таким чином, неможливість подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк була об`єктивною.

Враховуючи те, що строк на прийняття спадщини був пропущений вже із 11.12.2022 року, позивач, стан здоров`я якої був далекий від задовільного (крім уже описаних захворювань, також щонайменше з 2020 року позивач страждає на поширений остеохондроз хребта та спондилоартроз, варикозну хворобу вен нижніх кінцівок), не звернулася із заявою про прийняття спадщини після завершення строку на її прийняття та не звернулася до суду із позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини у той короткий проміжок часу, що залишався між її хворобою та 24.02.2022 року. А з 24.02.2022 року розпочалася війна та, перебуваючи постійно у м. Києві, позивач відчувала екзистенційну загрозу, на тлі якої неактуальними були будь-які інші справи. Тому лише 17.05.2022 року було складено нотаріусом заяву від ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Черкаси (копія заяви додається), а 18.05.2022 року ця заява надійшла до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А., якою 19.05.2022 року винесено постанову про відмову у відкритті спадкової справи - саме у зв`язку із закінченням строку для прийняття спадщини та ненадання даних про факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Слід зазначити, що при розгляді заяви про прийняття спадщини приватний нотаріус Левицька Е.А. винесла зазначену постанову особисто у зв`язку із відсутністю заведеної спадкової справи іншим нотаріусом (інакше заява позивача про прийняття спадщини мала бути спрямована до того нотаріуса, у якого заведена спадкова справа). При цьому станом на 19.05.2022 року у нотаріуса вже був доступ до Спадкового реєстру і вона перевіряла факт наявності заведеної спадкової справи та, у зв`язку із відсутністю останньої, прийняла до розгляду заяву про прийняття спадщини та відмовила у відкритті спадкової справи. Зазначене свідчить про відсутність інших спадкоємців, які би прийняли спадщину у встановлений законом строк, а тому і відсутня навіть теоретична можливість застосування механізму, визначеного ч. 2 ст. 1272 ЦК України.

Просить визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Черкаси.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, допитавши свідків, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

За змістом ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Згідно зі статтею 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18 грудня 2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 263 ЦПК).

Відповідно до положень ч. 1, п.п. 1, 3, 7, 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; припинення дії, яка порушує право; припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 05.08.2021 року складено відповідний актовий запис № 2573, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, до складу якої входять грошові заощадження згідно ощадної книжки Державного банку СРСР (рахунок № НОМЕР_2 ).

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

ОСОБА_2 (спадкодавець) був рідним братом позивача ОСОБА_1 .

Родинний зв`язок між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 підтверджується наступними доказами:

ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Завадівка Корсунь-Шевченківського району Черкаської області, її батьком записаний ОСОБА_4 , а матір`ю - ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 22.09.2015.

Відповідно до свідоцтва про одруження серії НОМЕР_4 від 18.07.1961 року ОСОБА_6 1938 року народження, уродженка с. Завадівка (область зазначена Київська) уклала шлюб із ОСОБА_7 , після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище ОСОБА_8 (нині чинне).

Спадкодавець ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 у с. Завадівка Корсунь-Шевченківського району і його батьками зазначені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (запис у свідоцтві про народження вчинений російською мовою, яка станом на 1951 рік - рік видачі свідоцтва - застосовувалася як офіційна мова діловодства), що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_5 від 13.03.1951 року.

Щодо розбіжностей в областях (Черкаська/Київська). Черкаська область утворена лише 1954 року, а до того Корсунь-Шевченківський район належав до Київської області (джерело: Указ Президії Верховної Ради СРСР від 07.01.1954 року «Про утворення в складі Української РСР Черкаської області»). Свідоцтво про народження ОСОБА_6 видане 22.09.2015 року (повторно, вже сучасного зразка), тому в ньому вказана приналежність Корсунь-Шевченківського району до Черкаської області - станом на дату видання документу.

У спадкодавця ОСОБА_2 усе життя було свідоцтво про народження, видане ще 13.03.1951 року - в ньому зазначено Київську область відповідно до актуального адміністративно-територіального поділу на 1951 рік.

Свідоцтво про одруження ОСОБА_7 та ОСОБА_6 хоч і видавалося 18.07.1961 року, коли вже існувала Черкаська область, проте причиною зазначення у відомостях про місце народження дружини «с. Завадівка Київська обл.» було актуальне на той час свідоцтво про народження, в якому був запис саме про Київську область.

Як вбачається із відомостей як свідоцтва про народження ОСОБА_6 (виданого повторно 2015 року), так і свідоцтва про народження ОСОБА_2 (виданого 1951 року), актові записи про народження їх обох були зроблені в органі реєстрації актів цивільного стану (ЗАГС на 1951 рік) Корсунь-Шевченківського району 13.03.1951 року, а номери актових записів про народження ідуть підряд: 687 та 688. З цього випливає, що первинне свідоцтво про народження ОСОБА_6 також було видане 1951 року, тому станом на дату реєстрації шлюбу, у 1961 році, позивач мала на руках документ, в якому місце народження було вказане із приналежністю до Київської області, що знайшло відображення і у відомостях про дружину при реєстрації шлюбу.

Таким чином, факт перебування позивача у родинних відносинах зі спадкодавцем (рівень «брат-сестра») належним чином підтверджується.

У покійного ОСОБА_2 не було дружини та дітей, спільні ж батьки позивача та спадкодавця померли вже давно. Будь-які спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_2 відсутні і найближчою його рідною людиною є саме позивач ОСОБА_1 .

В позовній заяві позивач зазначає, що перешкодою для своєчасного прийняття спадщини стало істотне погіршення здоров`я позивача у зв`язку із пандемією COVID-19.

Відповідно до виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2791 КНП «Київський міський центр радіаційного захисту населення» вбачається, що 11.11.2021 року ОСОБА_1 була госпіталізована до стаціонару КНП «Київський міський центр радіаційного захисту населення» із діагнозом «Коронавірусне захворювання COVID-19; позагоспітальна двобічна полі сегментарна пневмонія важкого ступеня», супутнім захворюванням, що зумовлювало ускладнення, була також ішемічна хвороба серця (вжито абревіатуру ІХС).

У випискі із медичної карти стаціонарного хворого № 2791 КНП «Київський міський центр радіаційного захисту населення» зазначено, що з 29.10.2021 року ОСОБА_1 лікувалася амбулаторно у сімейного лікаря, а 11.11.2021 поступила до стаціонару «в ургентному порядку» (тобто, у зв`язку із невідкладним станом).

Виписана позивач була 07.12.2021 року (за 3 дні до завершення строку на прийняття спадщини) оскільки згідно ПЛР тесту від 06.12.2021 (згідно виписки) коронавірус не було виявлено, водночас була виписана «під нагляд сімейного лікаря» із рекомендацією кисневої підтримки на концентраторі кисню (так звана «киснева маска») та обмеження фізіологічних навантажень, що підтверджується копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого № 2791.

Загальний стан позивача при виписці був ще не достатньо задовільний для того, аби займатися справами, пов`язаними із оформленням спадкових прав. Позивач постійно перебувала вдома, продовжувала лікування амбулаторно, дійсно регулярно користувалася кисневою маскою. При цьому слід зазначити, що в силу свого віку (повних 83 роки) та наявності серцевих захворювань (ІХС - згідно виписки) позивач перебувала в особливій групі ризику і потребувала особливого догляду.

Як вбачається із виписки із медичної карти амбулаторного хворого КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» м. Києва від 08.12.2021 року, на цей день (08.12.2021) ОСОБА_1 була киснево залежною, користувалася кисневим концентратором, сама по квартирі не пересувалася, мала виражену задишку. Поряд знаходилася стороння людина - доглядальниця. Було рекомендовано продовжити лікування з допомогою кисневого концентратора до відновлення фізіологічної дихальної діяльності.

Допитана в судовому засіданні, в режимі відеоконференції, свідок ОСОБА_10 , пояснила, що у грубні 2021 року, близько місяця, вона здійснювала постійний догляд за ОСОБА_1 . Вона була у приватному порядку запрошена з метою догляду за ОСОБА_1 , дітьми останньої. Стан ОСОБА_1 повністю відповідав лікарським рекомендаціям щодо регулярної кисневої підтримки та обмеження фізіологічних навантажень, а по суті позивач була лежачою, лише в домашніх умовах. ОСОБА_1 була підключена до кисневого апарату, вона постійно була лежачою, не могла самостійно харчуватися та обслуговувати себе. Вона годувала її та повністю про неї піклувалася. У зв`язку з тим, що їй було тяжко доглядати за ОСОБА_1 вона повідомила про це сина ОСОБА_1 та більше не доглядала останню. На момент її звільнення ОСОБА_1 перебувала під кисневим апаратом та перебувала в тяжкому стані.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що являється рідним сином позивача, та після нового року (у січні 2022 року) здійснював догляд за своєю матір`ю ОСОБА_1 , яка тривалий час відчувала наслідки перенесеного захворювання на коронавірус, продовжуючи амбулаторне лікування вдома і не виходячи з дому, перебуваючи у стані, який передбачав мінімальну фізичну активність, навіть у пересуванні по квартирі, маючи проблеми із диханням та будучи киснево залежною.

ОСОБА_1 , стан здоров`я якої був далекий від задовільного (крім уже описаних захворювань, також щонайменше з 2020 року позивач страждає на поширений остеохондроз хребта та спондилоартроз, варикозну хворобу вен нижніх кінцівок), не звернулася із заявою про прийняття спадщини після завершення строку на її прийняття та не звернулася до суду із позовом про визначення додаткового строку на прийняття спадщини у той короткий проміжок часу, що залишався між її хворобою та 24.02.2022 року.

З 24.02.2022 року розпочалася війна та, перебуваючи постійно у м. Києві, позивач відчувала екзистенційну загрозу, на тлі якої неактуальними були будь-які інші справи. Тому лише 17.05.2022 року було складено нотаріусом заяву від ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Черкаси (копія заяви додається), а 18.05.2022 року ця заява надійшла до приватного нотаріуса Черкаського міського нотаріального округу Левицької Е.А., якою 19.05.2022 року винесено постанову про відмову у відкритті спадкової справи - саме у зв`язку із закінченням строку для прийняття спадщини та ненадання даних про факт постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

При розгляді заяви про прийняття спадщини приватний нотаріус Левицька Е.А. винесла зазначену постанову особисто у зв`язку із відсутністю заведеної спадкової справи іншим нотаріусом (інакше заява позивача про прийняття спадщини мала бути спрямована до того нотаріуса, у якого заведена спадкова справа). При цьому станом на 19.05.2022 року у нотаріуса вже був доступ до Спадкового реєстру і вона перевіряла факт наявності заведеної спадкової справи та, у зв`язку із відсутністю останньої, прийняла до розгляду заяву про прийняття спадщини та відмовила у відкритті спадкової справи. Зазначене свідчить про відсутність інших спадкоємців, які би прийняли спадщину у встановлений законом строк, а тому і відсутня навіть теоретична можливість застосування механізму, визначеного ч. 2 ст. 1272 ЦК України.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Тобто право на спадщину належить спадкоємцеві з моменту її відкриття й закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав із спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Ураховуючи викладене, правила ч. 3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані за наявності сукупності обставин коли у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви та ці обставини визнані судом поважними.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, то правові підстави для визначення додаткового строку для прийняття спадщини відсутні.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 26 вересня 2012 року (справа № 6-85цс12) та від 04.11.2015 року № 6-1486цс15.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Пленум Верховного Суду України в п. 24 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

Узагальнення судової практики розгляду судами справ про надання спадкоємцеві додаткового строку для прийняття спадщини свідчить про те, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Відповідно до висновку Верховного Суду у постанові від 12 листопада 2018 року по справі № 136/200/17 хвороба спадкоємця розглядається як поважна причина пропуску строку для прийняття спадщини.

В рамках справи № 315/714/19 у постанові від 23 листопада 2020 року Верховний Суд визнав перебування спадкодавця на амбулаторному лікуванні достатньою підставою для надання додаткового строку для прийняття спадщини. ВС визнав, що вказана обставина пов`язана з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця, що потягло за собою незначний пропуск строку для прийняття спадщини.

В ході судового розгляду встановлено, що позивачем пропущений строк для прийняття спадщини, у зв`язку з захворюванням на COVID-19, наявності інших захворювань, введенням воєнного стану на території України,що свідчить про поважність причин пропуску такого строку та наявність підстав для застосування ч. 3 ст. 1272 ЦК України, а тому суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову та необхідність його задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 12, 258, 259, 265, 273, 315, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 1270, 1272 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_11 до Черкаської міської ради про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, задовольнити.

Визначити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої за адресою АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , додатковий строк в 2 (два) місяці з дня вступу рішення в законну силу, для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Черкаси.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу (п.15 Розділу ХII «Перехідні положення» ЦПК України).

Інформацію стосовно справи, що розглядається, можна отримати на офіційному веб-порталі судової влади України в мережі Інтернет за веб-адресою http://court.gov.ua/sud2316/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Головуючий: В.А. Романенко