Головуючий у І інстанції Букіна О.М.
Провадження № 22-ц/824/2374/2023 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

10 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Матвієнко Ю.О., суддів Гуля В.В., Мельника Я.С., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп», Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп «Київ», про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп», ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп «Київ», про стягнення заборгованості, в якому просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 заборгованість за договором про надання правової допомоги та договором про відступлення права вимоги в сумі 5 365 грн. 15 коп., стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заборгованість у розмірі 1 000 грн. 00 коп., відповідно до договору поруки.

Обгрунтовуючи вимоги, позивач посилалась на те, що 25.12.2014 року між ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Договір № 25/12-14/1 про надання юридичних послуг та додаткова угода до договору, якою регулювалась оплата по договору за надані юридичні послуги.

За умовами договору виконавець зобов`язувався надавати необхідні юридичні послуги шляхом усного та письмового консультування, складання необхідних документів (позовних заяв, листів, претензій, апеляційних, касаційних скарг тощо), представництва інтересів замовника перед іншими особами в державних органах і установах, в тому числі у судових установах всіх інстанцій.

Відповідно до додатку №1 до договору про надання юридичних послуг, винагорода за позитивний результат складає 1% від ціни позову, яка має бути сплачена (зарахована) на розрахунковий рахунок ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп» протягом двох діб після фактичного отримання коштів, майна чи майнових прав замовником від боржника. У разі прострочення виплати юридичній фірмі винагороди за позитивний результат, замовник сплачує пеню у розмірі 1% від суми винагороди за кожен день прострочення. У випадку відмови від юридичних послуг юридичної фірми замовником, підписання мирової угоди між замовником та боржником, відмови від позову у суді вважається, що юридичною фірмою виконано замовлення повністю та отримано позитивний результат.

Позивач посилається на те, що ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп» були надані послуги ОСОБА_2 , внаслідок чого нею було отримано кошти від ПАТ «Дельта Банк» у розмірі 136 884 грн. 96 коп.

Таким чином, на думку позивача, ОСОБА_2 мала сплатити надавачу юридичних послуг ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп» 1 368 грн. 85 коп., що становить 1% від отриманих нею коштів.

У зв`язку з невиконанням взятих на себе зобов`язань з боку ОСОБА_2 , позивач також просила стягнути з неї за несвоєчасну виплату винагороди пеню за один рік прострочення виконання грошового зобов`язання у розмірі 4 996 грн. 30 коп. (1 368 грн. 85 коп. х 365 х 1%).

Таким чином, загальна сума заборгованості ОСОБА_2 перед ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп» становить 1 368 грн. 85 коп. + 4 996 грн. 30 коп. = 6 365 грн. 15 коп.

В подальшому, ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп» за Договором відступлення права вимоги №26-01-18/2321 від 26.01.2018 року відступило ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп «Київ» право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_2 з виплати коштів відповідно до умов договору про надання юридичних послуг №25/12-14/1 від 25.12.2014 та Додатку №1 до договору, а ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп «Київ» на підставі Договору відступлення права вимоги №2321-01 від 12.03.2018 року відступило позивачу ОСОБА_1 право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_2 з виплати коштів відповідно до умов договору про надання юридичних послуг №25/12-14/1 від 25.12.2014 та Додатку №1 до договору, що був укладений між ОСОБА_2 та ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав»єрс Груп», а саме виплати винагороди за позитивний результат від ціни позову, відповідно до умов договору №25/12-14/1 від 25.12.2014 та Додатку №1 до договору, а саме виплати винагороди в розмірі 1% від отриманих коштів, що перебували на рахунках ПАТ «Дельта Банк» та були виплачені Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, що складав на день направлення досудової вимоги 1 368 грн. 85 коп. з правом нарахування всіх штрафних санкцій, передбачених договором та/або законом.

Позивач вказувала, що 12.03.2018 року між нею та ОСОБА_3 укладено договір поруки №2321/12/03-18, відповідно до умов якого поручитель взяв на себе зобов`язання солідарно в обсязі 1 000,00 грн. відповідати перед позивачем за виконання зобов`язання ОСОБА_2 , що виникли у зв`язку із невиконанням нею умов договору, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп» та ОСОБА_2 про надання правової допомоги № 25/12-14/1 від 25.12.2014 року.

Враховуючи невиконання відповідачами вимоги про добровільну сплату суми заборгованості, позивач і звернулася до суду з даним позовом.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову. Обгрунтовуючи скаргу, позивач посилалась на те, що судом не враховано умови договору між ОСОБА_2 та юридичною фірмою, якими обумовлено тарифи за кожну послугу, яка буде виконуватись в інтересах замовника та винагороду з реального отримання коштів, відповідно до додатку №1. При цьому, ОСОБА_2 було сплачено кошти за складання та подання позовної заяви, що свідчить про погодження умов договору, внаслідок чого юридична фірма почала працювати над поверненням коштів замовнику. Замовник сплачував кошти за ті послуги, які вважав за потрібне замовити. В результаті відповідачкою було отримано рішення, яким позовну заяву задоволено та стягнуто кошти з Банку.

Позивач зазначила, що на час звернення ОСОБА_2 за правовою допомогою єдиним способом захисту її прав було звернення до суду із метою зобов`язати повернути кошти, що належать їй на праві власності, оскільки станом на день звернення до суду та до юридичної фірми за правовою допомогою у банку не було введено тимчасову адміністрацію.

Умовами укладеного Договору передбачено, що з отриманих коштів має бути сплачено відсоток, а у випадку прострочення виплати нараховується пеня.

При цьому, жодних обумовлень на тему, що у випадку введення в банку тимчасової адміністрації чи ліквідації банку, замовник не буде сплачувати винагороду не передбачено. Жодних додаткових угод з приводу звільнення від сплати коштів після їх отримання також не підписувалось.

Враховуючи викладене, на думку апелянта, необґрунтованим є висновок суду про те, що отримання суми компенсації від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не можна вважати позитивним результатом, для досягнення якого укладався договір № 25/12-14/1 про надання юридичних послуг, оскільки така виплата не є досягненням позивача, а є гарантованою державою виплатою, яку відповідач міг отримати без звернення до юридичної компанії за допомогою.

У поясненнях, які надійшли від представника ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп» - Ісупової К.В., остання просила скасувати рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 22 липня 2021 року та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки ціна позову в даній справі (6 365 грн. 15 коп.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення скарги без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судомпершої інстанції встановлено, що 25.12.2014 року між ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений Договір № 25/12-14/1 про надання юридичних послуг, предметом якого є представництво інтересів замовника у наданні правової допомоги з повернення депозитного вкладу (том 1, а.с.232).

Відповідно до п.п. 1.1 Договору замовник доручає, а юридична фірма бере на себе зобов`язання надавати замовнику юридичні послуги на умовах та в порядку, визначеному цим договором у представленні інтересів замовника по поверненню банківського вкладу, що розташований на рахунку в ПАТ «Дельта Банк».

У силу п.2.1 Договору юридична фірма зобов`язується надавати юридичні послуги шляхом усного та письмового консультування; складання необхідних документів (позовних заяв, листів, претензій, апеляційних та касаційних скарг, тощо); представництва інтересів Замовника перед іншими особами в державних органах і установах, в тому числі в судових установах всіх інстанцій.

Згідно п.п. г) п.3.1 Договору замовник зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати послуги юридичної фірми.

Відповідно до п.4.1 Договору оплата послуг по даному договору здійснюється відповідно до тарифів на надання юридичних абонентських послуг, що містяться в Додатку №1 до Договору.

Абзацом 4 Додатку 1 до Договору встановлено, що у випадку відмови від юридичних послуг замовником, підписання мирової угоди між замовником та боржником, відмови від позову в суді вважається, що юридичною фірмою виконано замовлення повністю та отримано позитивний результат.

Додатком №1 до Договору, який є його невід`ємною частиною, встановлено, що за позитивний результат вирішення справи замовник сплачує на користь юридичної фірми винагороду в розмірі 1% від реально повернутої суми вкладу. Винагорода має бути зарахована на розрахунковий рахунок юридичної фірми протягом двох діб після фактичного отримання коштів. За прострочення сплати винагороди передбачена пеня в розмірі 1% від суми винагороди за кожен день прострочення (том 1, а.с.233).

Згідно договору відступлення права вимоги №26-01-18/2321 від 26.01.2018 року (том 1, а.с.229) ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп» відступило ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп «Київ» право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_2 з виплати коштів відповідно до умов договору про надання юридичних послуг № 25/12-14/1 від 25.12.2014 та додатку № 1 до договору.

Згідно договору відступлення права вимоги №2321-01 від 12.03.2018 року (том 1, а.с.100) ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп «Київ» відступило ОСОБА_1 право вимоги за зобов`язаннями ОСОБА_2 з виплати коштів відповідно до умов договору про надання юридичних послуг № 25/12-14/1 від 25.12.2014 та додатку № 1 до договору.

Також судом першої інстанції встановлено, що 12.03.2018 року між позивачем та ОСОБА_3 укладено договір поруки №2321/12/03-18, відповідно до умов якого поручитель взяв на себе зобов`язання по виконанню обов`язків ОСОБА_2 , що виникли по договору, укладеному між ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп» та ОСОБА_2 про надання правової допомоги № 25/12-14/1 від 25.12.2014 року.

Відповідно до умов п.2.1. даного Договору поручитель несе солідарну відповідальність перед кредитором в межах суми 1 000,00 грн.

Також судом встановлено, що ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп» було оформлено позовну заяву до суду з метою повернення банківського вкладу ОСОБА_2 , а також заяву про повернення та телеграму щодо неповернення відповідних коштів (том 1, а.с.74).

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 28.02.2016 року позов ОСОБА_2 до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення грошових коштів задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Дельта банк» на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі стягнення депозитних коштів - 128 097 грн. 65 коп.., відсотків по вкладу 7 784 грн. 36 коп., та 3% річних - 1 532 грн. 44 коп. (том 1, а.с.80-84).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що дане рішення набрало чинності та/чи воно фактично виконано.

Позивач вважає, що оскільки Фондом гарантування вкладів фізичних осіб повернуто відповідачу суму компенсації по договору банківського вкладу від 10 вересня 2014 року, то ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп» досягнуто позитивного результату, передбаченого укладеним між сторонами договором про надання юридичних послуг, а відтак відповідач повинна сплатити на користь позивача винагороду за позитивний результат у розмірі 1% від фактично отриманої суми.

Ухвалою суду від 18.10.2019 року (том 1, а.с.119) задоволено клопотання позивача про витребування доказів та витребувано у ТОВ «Міжнародна адвокатська група «Теміс Лав`єрс Груп» документи, а саме:

- належним чином завірену копію договору №02/09-15-2 від 02.09.2015 року;

- належним чином завірену копію договору відступлення права вимоги №29-01-18/2598 від 29 січня 2018 року та повідомлення про відступлення права вимоги;

Витребувано з ФГВФО та Уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «Дельта Банк» доказ отримання ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) коштів.

Разом з тим, Уповноваженою особою ФГВФО до суду не надано доказів отримання ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) коштів по договору банківського вкладу.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження досягнення позитивного результату за наслідками укладеної угоди про надання правової допомоги, оскільки отримання ОСОБА_2 суми компенсації від Фонду гарантування вкладів фізичних осіб не є позитивним результатом, з метою якого укладався договір від 25.12.2014 року № 25/12-14/1 про надання юридичних послуг, так як така виплата не є досягненням за надані правничі послуги, а є гарантованою державою виплатою, яку відповідач отримала відповідно до наданих гарантій з боку держави.

Колегія суддів погоджується з висновками суду про відсутність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з частиною першою статті 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, строки та порядку, встановлені договором.

Стаття 59 Конституції України гарантує кожному право на правову допомогу.

Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Надання правової допомоги регулюється Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність».

Відповідно до статті 1 вказаного Закону договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до вимог статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (статі 76, 77 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Положення вищезазначених процесуальних норм передбачають, що під час розгляду справ у порядку цивільного судочинства обов`язок доказування покладається як на позивача, так і на відповідача.

ОСОБА_1 свої позовні вимоги обґрунтовує посиланням на договір про надання юридичних послуг від 25/12-14-1 від 25 грудня 2014 року та додаток № 1 до договору про надання юридичних послуг від 25 грудня 2014 року (том 1, а.с.232-233).

При цьому, посилається на те, що виплата ФГВФО коштів ОСОБА_2 є позитивним результатом, який досягнуто внаслідок надання юридичною фірмою послуг на виконання умов договору.

Так, у додатку № 1 до договору про надання юридичних послуг від 25 грудня 2014 року, сторони чітко погодили, що винагорода за позитивний результат складає 1 (один) відсоток від реально повернутої суми, яка має бути сплачена протягом двох діб після фактичного отримання коштів, майна чи майнових прав замовником від боржника.

У разі прострочення виплати юридичній фірмі винагороди за позитивний результат замовник сплачує пеню у розмірі 1 (один) відсоток від суми винагороди за кожен день прострочення.

Аналізуючи зміст додатку № 1 до договору про надання юридичних послуг від 25 грудня 2014 року, вбачається, що обов`язок сплати винагороди за позитивний результат у ОСОБА_2 виникає з моменту фактичного отримання нею грошових коштів.

Разом з тим жодна зі сторін не надала, а матеріали справи не містять належних, допустимих та неспростовних доказів отримання ОСОБА_2 коштів від ФГВФО, у зв`язку із чим у неї міг би виникнути обов`язок протягом двох днів сплатити юридичній фірмі відсоток від отриманих коштів.

Зважаючи на те, що позивачем не доведено отримання ОСОБА_2 коштів, які знаходились на рахунку у ПАТ «Дельта Банк», законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача вартості юридичних послуг у вигляді винагороди за позитивний результат та штрафних санкцій відповідно до умов договору, а відтак і про відсутність підстав для солідарного стягнення з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 1 000 грн. 00 коп. відповідно до договору поруки.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не надана належна оцінка наявним у справі доказам, спростовуються змістом судового рішення, з якого вбачається, що судом при ухваленні рішення надана повна, всебічна та об`єктивна оцінка усім наявним у справі доказам.

Доводи апеляційної скарги позивача про порушення судом першої інстанції норм процесуального права, як підставу для скасування рішення суду, законності та обґрунтованості рішення не спростовують, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норми процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення суду лише, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи, натомість справа судом вирішена правильно, відповідно до норм матеріального права.

Інші аргументи апеляційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновки суду першої інстанції, обґрунтовано викладені у мотивувальній частині рішення, та зводяться до переоцінки доказів і незгоди позивача з висновками суду щодо їх оцінки. При цьому, докази та обставини, на які посилається позивач у апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, і доводи апеляційної скарги позивача цього не спростовують, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін, а скарги ОСОБА_1 - без задоволення.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 389 ЦПК України, Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 22 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач:

Судді: