Справа № 452/1994/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"14" березня 2023 р. м. Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі головуючого судді Пташинського І.А.

при секретарі Терлецькій І.В.

розглянувши у залі суду у м. Самбір у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що не прийняла спадщину,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 та просить суд визнати його таким, що не прийняв спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мама ОСОБА_1 . ІНФОРМАЦІЯ_3 помер її батько, ОСОБА_3 . Після його смерті залишилося спадкове майно, яке він успадкував за заповітом від своєї матері ОСОБА_4 , а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 та господарські будівлі: стодола, убиральня, колодязь; земельна ділянка площею 0,5460 га, передана для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, розташованої на території села Містковичі, Містковицької сільської ради Самбірського району Львівської області; право на земельну частку (пай) розміром 2,05 га.

Приблизно у травні 1993 року, ОСОБА_2 переїхав до Улан-Уде, Республіка Бурятія на заробітки. Спочатку він писав їм листи, в яких описував своє життя. В останньому листі відповідача від 11.08.1996 р. було зазначено, що у нього все добре. На конверті була адреса АДРЕСА_2 .

З того часу ОСОБА_2 не зв`язувався з ними ні по телефону, ні поштою. Вони нічого не знали про його життя. Часто дзвонили в місто Улан-Уде і надсилали листи на останню відому адресу відповідача, намагаючись з ним зв`язатися. Однак усі їхні зусилля були марними, оскільки він так і не відповів.

Оскільки про ОСОБА_2 не було звістки, вона у 2017 році звернулася до Шевченківського відділу поліції ГУНП у Львівській області із заявою про розшук свого брата, і відкрито кримінальне провадження № 0004462, відомості про яке було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань. Про даний факт свідчить довідка Шевченківського ВП ГУНП у Львівській області № 13895/43/10-17 від 04.12.2017.

З метою розшуку ОСОБА_2 , вона також звернулася до органів внутрішніх справ Російської Федерації. Листом № 3/94 від 01.03.2019 р. Головне управління шильного розшуку МВС Росії повідомило про те, що її звернення про розшук брата прийнято до розгляду. Для проведення перевірки і прийняття рішення відповідно до законодавства, звернення скеровано до управління кримінального розшуку МВС Республіки Бурятія. яке повідомить про результати його розгляду.

Листом № 3/10 від 06.09.2019 року її повідомлено про те, що МВС Республіки Бурятія розглянуло її звернення щодо факту розшуку брата. Її також повідомили, що Відповідач з червня по серпень 2019 року перебував на лікуванні в «Республіканській клінічній лікарні швидкої медичної допомоги» імені ОСОБА_5 , через що не виходив на зв`язок. Наданий час Відповідач проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Разом з тим, позивач зазначає, що реєстрація відповідача ОСОБА_2 за місцем проживання спадкодавця, в даному випадку не є свідченням прийняття спадщини, оскільки останній з 1993 року не проживає за вказаною адресою, а отже відсутній факт постійного проживання разом із спадкодавцем. На підтвердження вказаного позивачем надано відповідні висновки за результатами розгляду заяв ОСОБА_1 , щодо встановлення місця проживання ОСОБА_2 .

Ухвалою від 06.09.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

14.03.2023 від приватного нотаріуса надійшов витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.02.2022 року, після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Ухвалою від 16.01.2023 року суд закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання позивач не прибула, однак представник позивача - адвокат Рісна Ю.Б. подала заяву про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують повністю, просили позов задовольнити, просила справу слухати у їх відсутності.

Відповідач в судове засідання не прибув з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відзиву на позовну заяву ним подано не було, а тому оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі на підставі наявних доказів.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідань технічними засобами.

Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального ті процесуального права, суд приходить такого.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України визнання права власності є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів.

Стаття 41 Конституції України визначає, що право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправні позбавлений права власності.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основних свобод людини 1950 року, ратифікованого Верховною Радою України 17 липня 1991 року, визначено, що кожна фізична чи юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, які передбачені законом і загальними принципі міжнародного права.

Згідно ст. ст. 328, 392 ЦК України, право власності набувається на підставах, ш: заборонені законом, зокрема із правочинів. Власник майна може пред`явити позов визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Суд встановив такі обставини справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що стверджується свідоцтвом про смерть серіїї НОМЕР_1 від 15.11.2021.

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається із спадкового майна, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 та господарські будівлі: стодола, убиральня, колодязь; земельна ділянка площею 0,5460 га, передана для обслуговування житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, розташованої на території села Містковичі, Містковицької сільської ради Самбірського району Львівської області; право на земельну частку (пай) розміром 2,05 га.

Згідно витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 21.02.2022 року спадкодавцем майна є ОСОБА_3 .

Спадкоємцями за законом після смерті ОСОБА_3 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

У відповідності до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у сцравах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не відмовився від неї в порядку, встановленому законом.

Положеннями ч.6 ст.29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно з вимогами ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік, а місце перебування - це адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік.

Аналіз наведених норм права дозволяє сформулювати суду висновок про те, що сама по собі реєстрація місця проживання особи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини не може бути підтвердженням, відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України, своєчасності й повноти прийняття спадщини спадкоємцем. Для цього, окремо слід довести факт постійного (спільного й безперервного) проживання спадкоємця зі спадкодавцем станом на день смерті останнього.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.

Згідно частини першої статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Дослідженими судом доказами підтверджено факт не проживання відповідача - ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації протягом більше року, в тому числі станом на 13.11.2021 р., день смерті спадкодавця - ОСОБА_3 .

З копії постанови про закриття кримінального провадження від 27.12.2019 слідчого СВ Шевченківського ВП ГУ НП у Львівській області Карабінюка А.М. вбачається, що ОСОБА_2 проживає в РФ, а з листопада 2018 року в АДРЕСА_4 разом з дружиною та з 2009 року працює в будівельній фірмі "Вікторія".

Крім того, рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 06.05.2022 року у справі № 466/1257/22 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 визнано таким, що не прийняв спадщини після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Суд встановив, що Відповідач не проживав разом із спадкодавцем на момент відкриття спадщини впродовж тривалого часу та протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України заяву про прийняття спадщини не подав, тому не може вважатися особою, яка прийняла спадщину.

Також суд враховує ту обставину, що відповідач, не проживаючи разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини, та протягом достатньо тривалого часу та впродовж строку, встановленого ст.1270 ЦК України, заяву про прийняття спадщини не подав, тому не може вважатися особою, яка прийняла спадщину.

Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

У відповідності до ст.1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов`язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (стаття 181 цього Кодексу). Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з момент державної реєстрації цього майна.

Відповідно до п. 23Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом

Таким чином, враховуючи наведене, зібрані в справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатні та взаємний зв`язок у сукупності, суд вважає позов обгрунтованим, підставним та таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі.

Судові витрати залишити за позивачем.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 247, 259, 263-266, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 таким, що не прийняв спадщини після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ,

НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 :

зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя