Ухвала

03 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 606/1630/21

провадження № 61-6192св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Ступак О. В.,

учасники справи:

позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2021 року у складі судді Ромазан Л. С. та постанову Тернопільського апеляційного суду від 31 травня 2022 рокуу складі колегії суддів: ПарандюкТ. С., Дикун С. І., Храпак Н. М.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішень судів

У серпні 2021 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП).

Позов обґрунтовано тим, що 09 серпня 2018 року близько 19 год 00 хв на автомобільній дорозі між селами Мшанець - Великий Говилів Теребовлянського району Тернопільської області відбулося зіткнення автомобіля марки «ВАЗ-2104», державний номерний знак НОМЕР_1 , який під керуванням водія ОСОБА_5 рухався в напрямку с. Мшанець, із комбайном марки «JOHN DЕERЕ 965», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . Внаслідок вказаної ДТП водій автомобіля «ВАЗ-2104» ОСОБА_5 загинув, а пасажир даного автомобіля ОСОБА_1 отримала легкі із короткочасним розладом здоров`я тілесні ушкодження.

На підставі наведеного 10 серпня 2018 року слідчим управлінням ГУНП в Тернопільській області відомості про вказану ДТП внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄДРС) та розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000414 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення частини другої статті 286 Кримінального кодексу України (далі -КК України). Згідно з висновком експерта від 10 вересня 2018 року № 619, який включає в себе висновок від 15 серпня 2018 року № 1006; від 28 серпня 2018 року № 799, який проводив судово-медичну експертизу трупа, смерть ОСОБА_5 настала внаслідок відкритої черепно-мозкової травми з переломом кісток склепіння та основи черепа, крововиливами у речовину та під оболонки головного мозку. Між отриманням внаслідок ДТП тілесними ушкодженнями і настанням смерті ОСОБА_5 існує прямий причинно-наслідковий зв`язок. При судово-медичній експертизі крові та сечі з трупа ОСОБА_5 метилового, етилового, пропілового, бутилового, амілового спиртів та їх ізомерів не виявлено. За висновком експерта від 02 листопада 2018 року № 1301 судово-медичної експертизи виявлені у ОСОБА_1 тілесні ушкодження за ступенем тяжкості належать до легких із короткочасним розладом здоров`я тривалістю понад шість днів, але не більше як три тижні.

Висновком експерта від 06 вересня 2018 року № 5-461/18, який проводив судово-автотехнічну експертизу, з метою встановлення технічного стану транспортного засобу, з`ясовано, що технічних несправностей систем автомобіля марки «ВАЗ?2104», державний номерний знак НОМЕР_1 , які б могли виникнути до ДТП, не виявлено.

В ході досудового розслідування 31 жовтня 2019 року заступником начальника відділу СУ ГУНП в Тернопільській області Марченком О. Я. прийнято рішення про закриття кримінального провадження. Вказана постанова про закриття кримінального провадження 25 листопада 2019 року оскаржена до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду, за результатами якого, слідчого зобов`язано відновити досудове розслідування та виконати вимоги потерпілої сторони. Дане кримінальне провадження неодноразово закривалось та після оскарження до слідчого судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області відновлювалось. Вина ОСОБА_3 в ході досудового розслідування залишилась недорозслідуваною з підстав зволікання та службової недбалості слідчих СУ ГУНП в Тернопільській області при здійсненні досудового розслідування, що призвело до використання усього процесуального строку досудового розслідування. Так, ОСОБА_1 - дочка водія автомобіля «ВАЗ-2104» ОСОБА_5 , який загинув внаслідок ДТП та ОСОБА_2 - дружина померлого, визнані потерпілими у кримінальному провадженні за наслідками смерті у ДТП ОСОБА_5 .

Позивачі вважали, що водієм ОСОБА_3 порушено пункти 2.3, 12.3 Правил дорожнього руху (далі - ПДР) України, внаслідок чого загинув ОСОБА_5 внаслідок зазначеної ДТП. Відповідно до частини другої статті 1168 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. На час смерті ОСОБА_5 , дружина ОСОБА_2 та дочка ОСОБА_1 проживали однією сім`єю із потерпілим. ОСОБА_3 не компенсував ні кошти, які були витрачені на поховання, ні на встановлення пам`ятника, та не відшкодував моральних збитків, завданих смертю потерпілого. Втративши чоловіка, ОСОБА_2 залишилась самотньою, без матеріальної допомоги, оскільки чоловік, як голова сім`ї заробляв гроші та допомагав у всьому, за відсутності моральної та матеріальної підтримки чоловіка суттєво змінилися умови її життя. ОСОБА_2 не має матеріальної можливості покращити своє здоров`я після непоправної втрати чоловіка та забезпечити собі належний рівень життя. Крім того, ОСОБА_2 пережила стрес та душевні страждання внаслідок смерті чоловіка, у неї порушився сон, погіршився стан здоров`я, виникла невпевненість у майбутньому. Потерпіла ОСОБА_1 втратила батька. В момент, коли відбулась ДТП 09 серпня 2018 року, вона їхала в автомобілі разом із ним, тримаючи на руках маленького сина. Донька та онук стали свідками смерті батька (діда), та одержали тілесні ушкодження внаслідок ДТП, що відбулась із вини ОСОБА_3 . Втрата батька стала непоправною для ОСОБА_1 , оскільки батько був підтримкою та опорою її сім`ї. Через смерть батька в ДТП життя потерпілої ОСОБА_1 вже не є таким як раніше, погіршились умови її життя. В день вчинення ДТП ОСОБА_3 неодноразово визнавав вину, також в подальшому неодноразово обіцяв відшкодувати витрати. Однак, з часом ОСОБА_3 почав змінювати покази та перестав визнавати вину, бажаючи уникнути покарання.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 150 000,00 грн моральної шкоди, завданої внаслідок ДТП. В решті позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави 1 500,00 грн судового збору.

Задовольняючи позов в частині відшкодування шкоди ОСОБА_1 , суд першої інстанції зазначив, що вона є «іншою особою» в розумінні положень частини другої статті 1188 ЦК України, як пасажир одного з транспортних засобів, які у ДТП взаємодіяли як джерела підвищеної небезпеки. Тому, у даному випадку відповідальність перед пасажиром несуть обидва водії (володільці джерел підвищеної небезпеки) за правилами частини другої статті 1188 ЦК України.

Відмовляючи у відшкодуванні шкоди ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що для врегулювання правовідносин, які виникли та які розглядаються судом, підлягають застосуванню вимоги статі 1187, частини другої статті 1188 ЦК України, а також наявність вини лише особи, якій завдано шкоди, позивач ОСОБА_2 не є тією «іншою особою» у розумінні частини другої статті 1188 ЦК України, якій спільними діями водіїв при взаємодії джерел підвищеної небезпеки завдано шкоди, тому її вимоги про відшкодування моральної шкоди із відповідача ОСОБА_3 не підлягають до задоволення.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 31 травня 2022 року апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2021 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 по 50 000,00 грн кожній моральної шкоди.

Скасовуючи рішення суду в зазначеній частині, апеляційний суд зазначив, що ОСОБА_1 у своїй позовній заяві ставила питання про відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю батька ОСОБА_5 , а ОСОБА_2 - чоловіка по 500 000,00 грн моральної шкоди спричиненої смертю джерелом підвищеної небезпеки. Суд першої інстанції, при розгляді позовних вимог ОСОБА_1 вийшовши за межі позовних вимог, розглянувши справу про стягнення моральної шкоди у зв`язку із отриманням нею легких тілесних пошкоджень в результаті ДТП, яких позивачка не заявляла, чим допустив порушення вимог норми статей 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України). Разом із цим, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_2 має право на відшкодування моральної шкоди, завданої смертю її чоловіка, що загинув внаслідок ДТП, а відповідач, як особа, яка керувала джерелом підвищеної небезпеки, повинна нести відповідальність за моральну шкоду, завдану такими джерелом, незалежно від наявності його вини.

Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи

ОСОБА_3 у липні 2022 року засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 31 травня 2022 року, в якій просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю, рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні вимог ОСОБА_2 залишити в силі.

Як на підставу касаційного оскарження ОСОБА_3 посилається на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права, зокрема неврахування правових висновків, висловлених у постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 235/8444/15-ц та постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 6-108цс13.

Крім того, ОСОБА_3 зазначив, що суди попередніх інстанцій дійшли вірного висновку щодо відсутності його вини у ДТП, а наявності лише вини ОСОБА_5 , але протиправно не застосували до відносин, що склалися положення частини першої статті 1188 ЦК України.

У серпні 2022 року від представника ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_6 до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу ОСОБА_3 , в якому, посилаючись на необґрунтованість касаційної скарги, заявник просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Рух справи у суді касаційної інстанції

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду від 07 липня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_3 передано на розгляд судді-доповідачу Гулейкову І. Ю.

Ухвалою Верховного Суду від 21 липня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі з підстав, передбачених пунктом 1 частини другої статті389 ЦПК України; витребувано з Теребовлянського районного суду Тернопільської області матеріали справи № 606/1630/21; надано учасникам справи строк на подання відзивів на касаційну скаргу.

У серпні 2022 року матеріали справи № 606/1630/21 надійшли до Верховного Суду.

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Виходячи з викладеного, зважаючи на те, що під час проведення попереднього розгляду справи не встановлено обставин, передбачених частинами третьою, четвертою статті 401 ЦПК України, суд вважає за необхідне призначити справу до судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 402 ЦПК України, у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Керуючись статтями 401, 402 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду.

УХВАЛИВ:

Справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 22 грудня 2021 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 31 травня 2022 року призначити до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 15 лютого 2023 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: І. Ю. Гулейков

С. О. Погрібний

О. В. Ступак