ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/1473/23
провадження № 4-с/753/38/23
У Х В А Л А

про залишення скарги без розгляду

"14" лютого 2023 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Комаревцевої Л.В,

з секретарем Гаврилюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали скарги ОСОБА_1 , заінтересована особа: ПАТ «Універсал Банк», на дії та рішення Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою на дії та рішення Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни.

Зі змісту скарги вбачається, що на виконанні у Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни знаходиться виданий Дарницьким районним судом м. Києва виконавчий лист №2-2730/12 від 19.10.2012 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» 631 287,81 грн. заборгованості за кредитним договором №057-2008-324, 1 026 284,65 грн. заборгованості за кредитним договором №057-2008-325, 1 700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а всього 1 659 392,46 грн.

Скаржник вказує, що 19.01.2023 направила заяву Приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. про закриття виконавчого провадження ВП № 62949217, оскільки вважає що виконавчий лист про солідарне стягнення заборгованості давно втратив свою силу та скасування всіх постанов по ньому. 20.01.2023 листом виконавця, у задоволенні заяви скаржнику відмовлено.

Відповідно до скарги скаржник просила визнати неправомірними та протиправними дії приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмили Олегівни щодо виконання виконавчого листа №2-2730/12, виданого 12.10.2012 Дарницьким районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» заборгованості в розмірі 1659392 грн. 46 коп., виконавчого збору в сумі 28721 грн. 48 коп., основну винагороду в розмірі 2292 грн. 86 коп., загальну суму мінімальних витрат у розмірі 3500 грн. 00 коп.; визнати неправомірними та скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження №62949217; про арешт майна боржника; про арешт коштів боржника; про стягнення з боржника основної винагороди; про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Лановенко Людмилою Олегівною.

В судове засідання сторони не прибули. Скаржником надано заяву про розгляд справи без участі.

Суд вивчивши матеріали справи встановив наступні обставини.

За наданими суду доказами вбачається, що скаржник 11 вересня 2020 року під розписку отримала пакет документів Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни, зокрема постанови від 03 вересня 2020 року про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника, про стягнення з боржника основної суми винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження.

Вважаючи, що зазначений виконавчий лист про солідарне стягнення заборгованості давно втратив свою силу, скаржник просить суд визнати неправомірними та скасувати постанови від 03 вересня 2020 року про відкриття виконавчого провадження, про арешт майна боржника, про стягнення з боржника основної суми винагороди, про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження, а також розблокувати її карту.

Скаржник звертаючись до суду посилається на протиправну відмову виконавця від 20.01.2023 на її скаргу, відтак вважає, що строк звернення зі скаргою до суду не минув.

Дослідивши скаргу, додані до неї документи, суд вважає, що скарга підлягає залишенню без розгляду з наступних підстав.

Спори щодо оскарження рішень, дій або бездіяльності державного виконавця під час виконання судового рішення врегульовано Розділом VII Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) та Законом України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. А частиною 1 ст. 449 цього Кодексу встановлено, що скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Згідно з ч. 2 ст. 449 ЦПК України пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Як вбачається зі скарги та доданих до неї матеріалів, скаржником оскаржуються дії та рішення державного виконавця щодо виконання виконавчого листа №2-2730/12 від 19.10.2012 про солідарне стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Універсал Банк» 631 287,81 грн. заборгованості за кредитним договором №057-2008-324, 1 026 284,65 грн. заборгованості за кредитним договором №057-2008-325, 1 700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення, а всього 1 659 392,46 грн., посилаючись на те, що виконавчий лист втратив силу.

Поряд із цим, копії оскаржуваних постанов ВП №62949217 скаржником отримано 11 вересня 2020 року під розписку, які вона просить скасувати та визнати протиправними дії виконавця по виконанню рішення суду, тобто за результатами прийняття оскаржуваних рішень.

Відтак, про порушення свого права заявник була обізнана 11.09.2020, в свою чергу скарга направлена до Дарницького районного суду м. Києва лише 30.01.2023 року, тобто з пропуском встановленого ст. 449 ЦПК України строку на подання скарги.

Поряд із цим судом враховано, що 19.01.2023 скаржник направила заяву Приватному виконавцю виконавчого округу міста Києва Лановенко Л.О. про закриття виконавчого провадження ВП № 62949217, оскільки вважає що виконавчий лист про солідарне стягнення заборгованості давно втратив свою силу та скасування всіх постанов по ньому. 20.01.2023 листом виконавця, у задоволенні заяви скаржнику відмовлено.

Вказані обставини не свідчать про звернення скаржника до суду у встановлений Законом строк, оскільки про оскаржувані рішення скаржник обізнана 11.09.2020, а бездіяльність виконавця оскаржується у зв`язку з прийняттям оскаржуваних рішень.

Клопотань, заяв про поновлення строків скаржник не заявляє.

Водночас, за змістом ч. 1 ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. А частиною 2 цієї статті встановлено, що документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, якщо суд за клопотанням особи, що їх подала, не знайде підстав для поновлення або продовження строку.

При цьому, чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку цивільного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у цивільно-правових відносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.

Відповідно до ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» висновки ЄСПЛ є джерелом права.

У рішенні від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Великої Британії» Європейський суд з прав людини закріпив правило, що пункт 1 статті 6 Конвенції стосується невід`ємного права особи на доступ до суду. Прямим порушенням права на доступ до суду є необхідність отримання спеціальних дозволів на звернення до суду.

Як зазначив Конституційний Суд України у рішенні від 13.12.2011 № 17-рп/2011 у практиці Європейського суду з прав людини право на звернення до суду також пов`язується лише з волевиявленням особи.

Практика Європейського суду з прав людини також свідчить про те, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа «Стаббігс на інші проти Великобританії», справа «Девеер проти Бельгії»).

Крім того, Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наполягає на тому, що процесуальні строки (строки позовної давності) є обов`язковими для дотримання. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані (рішення Європейського суду у справі «Перез де Рада Каванілес проти Іспанії» від 28.10.1998 року, заява № 28090/95, пункт 45). Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

У рішенні «Міраґаль Есколано та інші проти Іспанії» Європейський суд встановив, що строки позовної давності, яких заявники мають дотримуватися при поданні скарг, спрямовані на те, щоб забезпечити належне здійснення правосуддя і дотримання принципів правової певності. Сторонам у провадженні слід очікувати, що ці норми будуть застосовними (рішення від 25.01.2000 року, пункт 33).

За підсумовуючим аналізом наведеного, суддя звертає увагу на те, що причина пропуску строку звернення до суду зі скаргою може вважатися поважною, якщо вона відповідає одночасно усім таким умовам: 1) це обставина або кілька обставин, яка безпосередньо унеможливлює або ускладнює можливість вчинення процесуальних дій у визначений законом строк; 2) це обставина, яка виникла об`єктивно, незалежно від волі особи, яка пропустила строк; 3) ця причина виникла протягом строку, який пропущено; 4) ця обставина підтверджується належними і допустимими засобами доказування.

Тобто, поважними причинами можуть визнаватися лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що звернулась зі скаргою, пов`язані з дійсно істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належним чином.

Отже, поновленню підлягають лише порушені з поважних причин процесуальні строки, встановлені законом.

Таким чином, враховуючи те, що скаржником при зверненні до суду з зазначено скаргою пропущено встановлений ч. 1 ст. 449 ЦПК України десятиденний строк та не обґрунтовано поважність причин його поновлення, суд дійшов висновку про залишення скарги ОСОБА_1 без розгляду.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 126, 449 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

У Х В А Л И В:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: ПАТ «Універсал Банк», на дії та рішення Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Лановенко Людмили Олегівни - залишити без розгляду.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на ухвалу суду подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали виготовлено 14.02.2023

Суддя Л.В. Комаревцева