Справа № 502/214/23
УХВАЛА

14 лютого 2023 року м. Кілія

Суддя Кілійського районного суду Одеської області Маслеников О. А.,

розглянувши позовну заяву

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

до

Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області

про

встановлення юридичного факту, припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, -

ВСТАНОВИВ:

13.02.2023 року до Кілійського районного суду Одеської області надійшла позовна заява, яка підписана представником позивачів ОСОБА_5 до відповідача Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про .

Ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї письмовими доказами по справі, встановлені підстави для залишення позовної заяви без руху, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Як вбачається з довідки за вих. № 1624 від 15.09.2022 року, виданої Комунальним підприємством Кілійської міської ради «Бюро технічної інвентаризації», житловий будинок АДРЕСА_1 має об`єкти самочинного будівництва, в тому числі й на які просить визнати право власності позивачі.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 2 узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав від 28.01.2013 року відмітив, що суди при розгляді справ про визнання права власності на самочинне будівництво повинні належним чином перевіряти, чи було питання оформлення права власності на самочинне будівництво предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність давали б підстави вважати про наявність спору про право. Суд не повинен заміняти органи, які зобов`язані видавати дозволи на будівництво й узгоджувати забудови; визнання права власності на самочинне будівництво в судовому порядку має залишатися винятковим способом захисту права. Тому судам необхідно з`ясовувати, чи звертався позивач до компетентних органів із питання узаконення самочинного будівництва, чи було відмовлено компетентними органами у вирішенні зазначеного питання.

В п. 12 постанови № 6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у справах зазначив, що у справах пов`язаних із самочинним будівництвом нерухомого майна, суди мають враховувати, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює таке будівництво, не набуває права власності на нього (частина друга статті 376 ЦК). Разом із цим власник земельної ділянки набуває право власності на зведені ним будівлі, споруди та інше нерухоме майно (частина друга статті 375 ЦК), тому на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудовано на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина п`ята статті 376 ЦК).

Однак, позивачами не подано доказів звернення до компетентних органів з питання узаконення самочинного будівництва та не подано доказів неможливості вирішення питання в адміністративному порядку.

Окрім того, відповідно до роз`яснення за вих. № 78/02-14 від 02.02.2023 року, наданого приватним нотаріусом Ізмаїльського районного нотаріального округу Одеської області встановлено, що згідно даних з ДРПП на вищевказане нерухоме майно, право власності на вказаний будинок, зареєстровано за іншою особою, однак до позову не залучено відповідний доказ та особу, яка зазначена у відповідному документі.

Відповідно до п. 3 ч. 3 статті 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці.

Згідно ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна.

Відповідно до ч. 4 ст. 178 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Згідно Закону України «Про судовий збір» № 3674-VI (з відповідними змінами та доповненнями), цей Закон визначає правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. У разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Як встановлено з матеріалів справи та позову, позивач просить суд визнати незаконним розпорядження райдержадміністрації, скасувати рішення державного реєстратора, припинити право власності на земельну ділянку, скасувати державну реєстрацію земельної ділянки.

З наведеного вбачається, що позивачем заявлені чотири вимоги немайнового характеру.

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» встановлено, що з для працездатних осіб встановлений прожитковий мінімум - 2684 гривні.

Як встановлено з поданого звіту про оцінку майна, складеного 02.02.2022 року ФОП « ОСОБА_6 », вартість 1/2 частки житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2 складає 118 811,00 гривень.

Між тим, відповідно до квитанцій до платіжного доручення, які додані до матеріалів позову, встановлено, що від кожного позивача сплачено судовий збір, в загальному розмірі 1073, 60 гривень.

Таким чином, з врахуванням вимог ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», ст. 175, 176, 178 ЦПК України, кожному з позивачів позивачем необхідно доплатити суму судового збору в розмірі по 114, 51 гривень.

Відповідно до вимог ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Керуючись ст. ст. 175, 185, 353 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Кілійської міської ради Ізмаїльського району Одеської області про встановлення юридичного факту, припинення права спільної сумісної власності та визнання права власності на житловий будинок з надвірними спорудами - залишити без руху.

Надати позивачу строк десять днів з дня отримання ухвали для усунення недоліків позовної заяви.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Кілійського районного суду О. А. Маслеников