Справа № 744/1045/21
Провадження № 2/744/4/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2023 року в місті Семенівка Чернігівської області Семенівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Гнипа О. І.,

при секретарях: Шаповал Ю. В., Лінік Є. П., Висоцькій Т. П.,

розглянувши цивільну справу № 744/1045/21 за позовом

позивача: ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

про

вимоги позивача: стягнення боргу,

у відкритому судовому засіданні, проведеному за участі позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_3 , відповідача ОСОБА_2 та представника відповідача ОСОБА_4 , -

В С Т А Н О В И В :

Позивачем, ОСОБА_1 , пред`явлено позов до відповідача, ОСОБА_2 , за яким позивач просить: 1) стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 суму боргу за розпискою від 26 квітня 2018 року в розмірі 316454 гривні 40 копійок, що станом на 28 жовтня 2021 року за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 12000 доларам США, грошову винагороду за користування отриманими у борг коштами за розпискою від 26.04.2018 за 42 місяців у розмірі 20% від загальної суми боргу за кожен місяць, що становить 2648016 гривень 00 копійок, 3% річних від простроченої суми, отриманої у борг за розпискою від 26.04.2018 в розмірі 26661 гривню 53 копійки; 2) стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 суму боргу за розпискою від 07 липня 2018 року в розмірі 50369 гривень 00 копійок, що станом на 28 жовтня 2021 року за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 1910 доларів США, грошову винагороду за користування отриманими у борг коштами за розпискою від 07.07.2018 за 39 місяців у розмірі 3% від загальної суми боргу за кожен місяць, що становить 58500 гривень 00 копійок, 3% річних від простроченої суми, отриманої у борг за розпискою від 07.07.2018 в розмірі 4228 гривень 77 копійок. В обґрунтування наведених вимог у позові зазначено про те, що 26 квітня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики на підтвердження якого ОСОБА_2 була видана позивачеві розписка від 26 квітня 2018 року про отримання грошових коштів у борг в розмірі 315240 гривень 00 копійок, що на момент передачі грошових коштів було еквівалентно 12000 доларів США. Цією розпискою було встановлено, що грошові кошти підлягають поверненню ОСОБА_2 ОСОБА_1 до 31 грудня 2018 року. Одночасно розпискою було визначено, що якщо під час повернення позики відбудеться зниження курсу національної валюти відносно долара США, ОСОБА_2 все одно повинен повернути ОСОБА_1 суму, що буде еквівалентна 12000 (дванадцять тисяч) доларів США та зобов`язується виплачувати ОСОБА_1 грошову винагороду за користування наданими у борг грошовими коштами у розмірі 20% від суми позики у гривні на місяць. У подальшому, 07 липня 2018 року, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, на підтвердження якого ОСОБА_2 була видана позивачеві розписка від 07 липня 2018 року про отримання грошових коштів у борг в розмірі 50000 00 копійок, що на момент передачі грошових коштів було еквівалентно сумі 1910 доларів США. Даною розпискою було встановлено, що грошові кошти підлягають поверненню ОСОБА_2 ОСОБА_1 до 31 грудня 2018 року. Воднораз розпискою було визначено, що якщо під час повернення позики відбудеться зниження курсу національної валюти відносно долара США, ОСОБА_2 все одно повинен повернути ОСОБА_1 суму, що буде еквівалентна 1910 доларів США та зобов`язується виплачувати ОСОБА_1 грошову винагороду за користування наданими у борг грошовими коштами у розмірі 3% від суми позики у гривні на місяць. Проте ОСОБА_2 умови договору виконані не були, грошові кошти за розписками від 26.04.2018 та від 07.07.2018 позивачеві не повернуті, відсотки за користування наданими у борг грошовими коштами також не сплачені. Крім того, в грудні 2020 року ОСОБА_2 повідомив позивачеві, що не збирається повертати борг, на наявність розписок, наданих йому на підтвердження умов договору та отримання коштів, йому також байдуже. З метою повернення грошових коштів 14.01.2021 позивач звертався із заявою до ГУНП в Чернігівській області, в якій просив вжити заходів до ОСОБА_2 у зв`язку з неповерненням йому грошових коштів за розписками про отримання грошових коштів у борг від 26.04.2018 та від 07.07.2018. 14 січня 2021 року ОСОБА_1 були надані пояснення, в яких він наголосив, що з дій ОСОБА_2 , який уникає зустрічей зі ним, не спілкується, вбачається, що він не має наміру повертати грошові кошти за розписками. В ході проведеної перевірки за вказаною заявою ОСОБА_2 у відповідності до положень ст. 63 Конституції України відмовився надавати будь-які пояснення по даному факту. За результатами перевірки за заявою Новгород-Сіверським РВП ГУНП в Чернігівській області був складений висновок № 40 «Про результати перевірки заяви ОСОБА_1 », відповідно до якого у стосунках позивача з відповідачем наявні ознаки цивільно-правових відносин, а тому позивач має право звернутись до суду в приватному порядку для вирішення питання про стягнення боргу з ОСОБА_2 .. Враховуючи, що ОСОБА_2 в добровільному порядку умови договорів не виконує, грошові кошти за розписками не повертає, позивач вимушений звернутись за захистом своїх порушених прав до суду з позовною заявою про стягнення грошових коштів за розписками про отримання грошових коштів у борг від 26.04.2018 та від 07.07.2018, грошових винагород за користування наданими у борг грошовими коштами та 3% річних від прострочених сум, отриманих за розписками. Згідно розписки про отримання грошових коштів у борг від 26.04.2018 ОСОБА_2 отримав гроші від ОСОБА_1 в сумі 315240 гривень 00 копійок, що на момент отримання коштів було еквівалентно 12000 доларів США. Відповідно до вимог, викладених в розписці, ОСОБА_2 зобов`язується повернути суму, що на момент повернення буде еквівалентна 12000 доларам США. Відповідно до інформації, що міститься на офіційному сайті Національного банку України станом на 28 жовтня 2021 року офіційний курс гривні щодо долара США становить 26,3712. Отже, відповідно до умов, зазначених у розписці, з ОСОБА_2 станом на 28 жовтня 2021 року підлягають стягненню грошові кошти, які були надані йому ОСОБА_1 в борг, в розмірі 316454 гривень 40 копійок. Розпискою від 26 квітня 2018 року було встановлена грошова винагорода за користування наданими грошовими коштами в розмірі 20 % від суми позики в гривнях за кожен місяць. Тобто обов`язок по сплаті 20% щомісяця від суми позики у гривнях відповідно до розписки від 26 квітня 2018 року виникає у ОСОБА_2 з 26 травня 2018 року. Враховуючи, що грошові кошти станом на 28 жовтня 2021 року останнім повернуті не були, з нього підлягають стягненню 20 % за користування грошовими коштами наданими у борг щомісяця до дня звернення з зазначеним позовом до суду, тобто за 42 місяця. За кожен місяць з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 грошова винагорода за користування грошовими коштами у розмірі: 315240,00 х 20% = 63048 гривень 00 копійок. Грошова винагорода за користування грошовими коштами наданими у борг з травня 2018 року по жовтень 2021 рік становить 63048,00 грн х 42 місяців = 2648016 гривень 00 копійок. Враховуючи, що ОСОБА_2 прострочив виконання зобов`язання, відповідно до вимог ст. 625 Цивільного кодексу України, останній зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми. Відповідно до розрахунку відсотків за користування грошовими коштами за відсотковою ставкою 3 % річних сума відсотків за користування грошовими коштами за розпискою від 26.04.2018 за період часу з 01.01.2019 по 26.10.2021 року складає 26661 гривню 53 копійки. Згідно із розпискою про отримання грошових коштів у борг від 07.07.2018 ОСОБА_2 отримав грошові кошти від ОСОБА_1 в сумі 50000 гривень 00 копійок, що на момент отримання коштів було еквівалентно 1910 доларам США. Відповідно до вимог, викладених в розписці, ОСОБА_2 зобов`язується повернути суму, що на момент повернення буде еквівалентна 1910 доларів США. Згідно із інформацією, що міститься на офіційному сайті Національного банку України станом на 28 жовтня 2021 року офіційний курс гривні щодо долара США становить 26,3712. Отже, відповідно до умов, зазначених у розписці від 07.07.2018, з ОСОБА_2 станом на 28 жовтня 2021 року підлягають стягненню грошові кошти, які були надані йому ОСОБА_1 в борг, в розмірі 50369 гривень 00 копійок. Розпискою від 07 липня 2018 року було встановлена грошова винагорода за користування наданими грошовими коштами в розмірі 3% від суми позики в гривнях за кожен місяць. Тобто обов`язок по сплаті 3% щомісяця від суми позики у гривнях відповідно до розписки від 07 липня 2018 року виникає у ОСОБА_2 з 07 серпня 2018 року. Враховуючи, що грошові кошти станом на 28 жовтня 2021 року останнім повернуті не були, з нього підлягають стягненню 3% за користування грошовими коштами, наданими у борг, щомісяця до дня звернення з зазначеним позовом до суду, тобто за 39 місяців. За кожен місяць з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 грошова винагорода за користування грошовими коштами у розмірі: 50000,00 х 3% = 1500,00 грн. Грошова винагорода за користування грошовими коштами наданими у борг з серпня 2018 року по жовтень 2021 рік становить 1500 грн х 39 місяців = 58500 гривень 00 копійок. Зважаючи, що ОСОБА_2 прострочив виконання зобов`язання, останній в силу вимог ст. 625 Цивільного кодексу України зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням 3% річних від простроченої суми. Відповідно до розрахунку відсотків за користування грошовими коштами за відсотковою ставкою 3% річних сума відсотків за користування грошовими коштами за розпискою від 07.07.2018 за період часу з 01.01.2019 по 26.10.2021 складає 4228 гривень 77 копійок. Враховуючи, що відповідач свої грошові зобов`язання з повернення отриманої позики за розписками від 26.04.2018 та від 07.07.2018 не виконав, грошову винагороду за користування грошовими коштами, отриманими у борг за розписками від 26.04.2018 та від 07.07.2018, не сплатив, а також сприймаючи, що ОСОБА_2 прострочив виконання зобов`язання за розписками від 26.04.2018 та від 07.07.2018, у зв`язку з чим, на думку сторони позивача, він зобов`язаний повернути борг з урахуванням 3% річних від простроченої суми, на думку позивача наявні всі правові підстави для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 отриманої позики за розписками від 26.04.2018 та від 07.07.2018, грошової винагороди за користування грошовими коштами, отриманими у борг за розписками від 26.04.2018 та від 07.07.2018, а також 3 % річних від простроченої суми, отриманої у борг за розписками 26.04.2018 та від 07.07.2018. Загалом ціна позову дорівнює 316454,40 грн (основного боргу за розпискою від 26.04.2018) + 2648016,00 грн (грошова винагорода за користування отриманими у борг коштами за розпискою від 26.04.2018 за 42 місяця) + 26661,53 грн (3% річних від простроченої суми, отриманої у борг за розпискою від 26.04.2018) + 50369,00 грн (основного боргу за розпискою від 07.07.2018) + 58500 грн. (грошова винагорода за користування отриманими у борг коштами за розпискою від 07.07.2018 за 39 місяців) + 4228,77 (3% річних від простроченої суми, отриманої у борг за розпискою від 07.07.2018) грн = 3104229,17 (три мільйони сто чотири тисячі двісті двадцять дев`ять) гривень 17 копійок.

Відповідачем ОСОБА_2 подано до суду відзив на позовну заяву, за змістом якого висловлено пропозиції щодо повної відмови у позові у зв`язку з його, на думку сторони відповідача, необґрунтованістю. Відзив аргументований тим, що в позовній заяві зазначено, що 26 квітня 2018 року між відповідачем та ОСОБА_1 було укладено договір позики на підтвердження якого, ОСОБА_2 надав розписку від 26 квітня 2018 року про отримання грошових коштів у борг в розмірі 315240 гривень 00 копійок, що на момент передачі грошових коштів було еквівалентно 12000 доларів США. У вказаній розписці зазначено, що відповідач повинен повернути борг до 31 грудня 2018 року ОСОБА_1 .. В даній розписці було зазначено, що у разі повернення позики відбудеться зниження курсу національної валюти відносно долара США, то ОСОБА_2 все одно повинен буде повернути ОСОБА_1 суму, що буде еквівалентна 12000 доларів США, та зобов`язується виплачувати ОСОБА_1 грошову винагороду за користування наданими у борг грошовими коштами у розмірі 20% від суми позики у гривні на місяць. ОСОБА_2 грошових коштів від ОСОБА_1 не отримував ніяких, жодних стосунків щодо позики коштів особисто у нього не було. Грошові кошти належали саме батьку ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , який і укладав з відповідачем договір позики, тобто ОСОБА_1 не є належним позивачем, оскільки він зазначені кошти відповідачеві не позичав. В позовній заяві не було зазначено дуже важливої для вирішення справи обставини, що ОСОБА_2 на підтвердження того, що той взяв в борг кошти у ОСОБА_6 , а не у ОСОБА_1 відповідач передав йому під заставу позичених коштів своє особисте майно на знак того, коли відповідач не в змозі буду повернути ОСОБА_7 , кошти в сумі 315240 гривень 00 копійок, то заставне майно залишається у ОСОБА_6 . Заставне майно, що відповідач передав ОСОБА_5 , складається з: мобільної сушилки К 4 УСА в кількості одна одиниця, вартістю 160000 грн.; Петкус-Гігант К-531 з триєрним блоком у кількості 1 шт. на суму 55000 грн. Всього на суму 215000 грн. Зазначене майно знаходиться до цих пір на території ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 , що було передано ОСОБА_5 , котре належить відповідачеві, було доставлено до місця зберігання до території, що йому належить. Вказане майно було перевезено на зберігання ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 , водієм ОСОБА_8 , який і перевіз техніку відповідача на зберігання ОСОБА_5 до повернення ОСОБА_2 йому грошових коштів. На передачу вказаного майна, яке було передано під заставу ОСОБА_5 , між сторонами було укладено розписку через 2 дні, але копію оригіналу розписки ОСОБА_2 . ОСОБА_7 не надав, сховавши її у себе, зазначивши, що закінчилась копірка, тому розписка була написана в одному екземплярі. Також відповідач зазначає, що в розписці він не надавав згоду на виплату грошової винагороди за користування наданими у борг грошовими коштами у розмірі 20% від суми позики у гривнях на місяць. Між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 була домовленість про винагороду за користування наданими у борг грошовими коштами у розмірі 20% від суми позики у гривні на рік. Відповідач не міг погодитись на умови, що ставлять його в тяжке матеріальне становище, а саме надавати згоду на 20% від суми позики на місяць. В подальшому між відповідачем та ОСОБА_10 було укладено розписку від 07 липня 2018 року, копію розписки відповідачу також надано не було. Згідно з розпискою ОСОБА_2 позичив грошові кошти у ОСОБА_6 у сумі 50000 гривень 00 копійок, що на момент передачі грошових коштів було еквівалентно 1910 доларів США. Строк повернення коштів ОСОБА_5 до 31 грудня 2018 року. В зв`язку з тим, що відповідач надав вказану вище техніку під заставу ОСОБА_5 , сторони домовились про те, що ОСОБА_2 нічого не винен ОСОБА_1 .. На сьогоднішній день відповідач вважає, що нічого не винен по розписці, яку він надав за взяті ним кошти у борг, оскільки його майно знаходиться до цих пір на базі, що належить ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 . Проте, дізнавшись, що ОСОБА_1 звернувшись до суду про стягнення з нього боргу по розпискам від 26.04.2018 на суму 315240 гривень 00 копійок та про стягнення з нього боргу по розписці від 07.07.2018 на суму 50000 гривень 00 копійок, відповідачеві стало взагалі не зрозуміло на якій підставі, саме позивачем є ОСОБА_1 , а не його батько ОСОБА_7 , оскільки кошти відповідач позичав у ОСОБА_6 . ОСОБА_2 19 листопада 2021 року було подано заяву про злочин з боку ОСОБА_1 відносно ОСОБА_2 до Новгород-Сіверського районного відділу поліції ГУНП в Чернігівській області, оскільки з ОСОБА_1 у відповідача взагалі не було жодних відносин щодо позичених коштів у нього. Окрім того, як відомо відповідачеві на цей момент, що його майно, яке перебуває у володінні ОСОБА_6 , наразі перебуває у несправному стані, зняті електродвигуни, зняті деталі, але коли відповідач передавав майно під заставу, воно було повністю справне та все працювало. Після отримання майна відповідача під заставу ОСОБА_2 зустрівся з ОСОБА_10 та вони переоцінили майно, що перебувало у нього, а саме: сушилка К 4 УСА в кількості одна одиниця; Петкус-Гігант К-531 з триєрним блоком у кількості 1 шт. Сума переоцінки склала 50000 грн, після чого сторони уклали розписку від 07 липня 2018 року, але без відсотків. Між ними була усна домовленість про те, що якщо відповідач не буде мати змоги повернути кошти, позичені у ОСОБА_6 , то він залишає в себе майно, а також зазначений борг відповідач зможе повернути зерном, просом. ОСОБА_2 у кінці вересня 2018 року пропонував ОСОБА_5 віддати борг зерном в кількості 50 тон, але ОСОБА_7 відмовився від пропозиції віддати борг урожаєм зерном проса, оскільки в них знаходиться у заставі майно відповідача. На сьогоднішній день відповідач нічого не винен по розпискам, яку він надав за взяті кошти у борг, позаяк його майно знаходиться до цих пір на базі, що належить ОСОБА_5 , за адресою: АДРЕСА_1 . На думку відповідача, оскільки він з позивачем, ОСОБА_1 , взагалі не мав ніяких відносин щодо отримання від нього грошових коштів, то позовна заява взагалі не підлягає задоволенню в повному обсязі (том 1, а.с. 95 - 109).

Представником позивача, адвокатом Якубою Галиною Олександрівною, подана до суду відповідь на відзив на позовну заяву, за змістом якої представник позивача просить позовні вимоги задовольнити й у свою чергу зазначає, що у відзиві відповідач добачає, що ОСОБА_1 не є належним позивачем, оскільки він грошових коштів від ОСОБА_1 не отримував, грошові кошти належали батькові ОСОБА_1 - ОСОБА_5 . Дані доводи відповідача, на думку представника позивача, не заслуговують на увагу з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 509 Цивільного кодексу України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредиторові за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Такий правовий висновок Верховний суд України виклав у своїй Постанові від 08.06.2016 у справі № 6-1103цс16. Так, з розписок про отримання грошових коштів у борг від 26.04.2018 та від 07.07.2018 вбачається, що сторонами договору позики у обох випадках є позикодавець - ОСОБА_1 та позичальник - ОСОБА_2 . Отже, підписання даних розписок свідчить про укладення договору саме з ОСОБА_1 . Крім того, в заяві про злочин, з якою звернувся ОСОБА_2 до Новгород-Сіверського РВП ГУНП в Чернігівській області, ОСОБА_2 зазначає, що 26 квітня 2018 року між ним та ОСОБА_1 укладено розписку про отримання грошових коштів у розмірі 315240 грн у борг, тобто відповідач визнає факт укладення договору позики саме з ОСОБА_1 . Безпідставними є доводи відповідача, відповідно до яких на підтвердження того, що він взяв у борг грошові кошти у ОСОБА_6 , а не у ОСОБА_1 , він передав ОСОБА_5 під заставу своє особисте майно. За змістом ст. 546 Цивільного кодексу України застава є способом забезпечення виконання зобов`язання. Відповідно до ст. 572 Цивільного кодексу України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, а також в інших випадках, встановлених законом, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Відповідно до ст. 13 Закону України «Про заставу» договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. Проте, між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 договір застави не укладався, не укладався такий договір і між ОСОБА_7 та ОСОБА_2 . Будь-яке майно ОСОБА_2 для забезпечення виконання договорів позики ОСОБА_1 та ОСОБА_7 не передавав. Жодних належних та допустимих доказів на підтвердження факту укладання договору застави відповідачем суду не надано. Не заслуговують на увагу також доводи відповідача, згідно із якими він наголошує, що ним не надавалась згода на виплату грошової винагороди за користування наданими у борг грошовими коштами у розмірі 20% від суми позики у гривні на місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 1 ст. 627 Цивільного кодексу України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За приписами ч. 1 ст. 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Підписуючи викладені розписки, ОСОБА_2 погодився з умовами договору, в тому числі і виплатою ним грошової винагороди за користування грошовими коштами за розпискою від 26 квітня 2021 року в розмірі 20% від суми позики у гривні на місяць, які в силу норм Цивільного кодексу України є обов`язковими до виконання (том 1, а. с. 121 - 126).

Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримав повністю, просив його задовольнити, та пояснив про те, що свої вимоги за позовом він вважає обґрунтованими.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача, адвокат Якуба Галина Олександрівна, позов підтримала повністю та просила його задовольнити, пояснивши, що вона по суті притримується доводів сторони позивача, котрі наведені як у позові, так і у відповіді на відзив.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав повністю та пояснив, що він вважає несподіваними вимоги, пред`явлені до нього позивачем ОСОБА_1 за позовом.

У судовому засіданні в режимі відеоконференції представник відповідача, адвокат Усова Юлія Олексіївна позов також не визнала повністю та пояснила, що, на її переконання, у позовних вимогах слід відмовити повністю.

Допитана як свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні дала показання про те, що, на її погляд, умовами договору позики із ОСОБА_7 була передача техніки, як вона знає із телефонних розмов. Після того як ОСОБА_2 відвіз до ОСОБА_2 техніку, то вони через день-два приїхали за коштами у мануфактуру (підприємство у місті Семенівка Чернігівської області) ОСОБА_6 , де й стояла техніка. ОСОБА_7 дав бланк розписки ОСОБА_2 і сказав, щоб останній записав у цей бланк свої дані. Свідка насторожило, що у той день в приміщенні, де оформляли договір, не було електрики. ОСОБА_12 висловив своє незадоволення тим, що техніку поставили, а з нього ще й розписку вимагають. Проте ОСОБА_7 його вмовив і ОСОБА_2 почав читати текст розписки. Через те, що нічого не було видно, свідок підсвітила відповідачеві ліхтариком (який це був час доби свідок не пригадує). ОСОБА_2 здивувався чому в тексті боргової розписки зазначено ОСОБА_1 , якщо гроші планувалося брати у борг у ОСОБА_6 , та запропонував закреслити дані в розписці про ОСОБА_1 , проте ОСОБА_7 заперечив, адже бланк буде зіпсований, а нового роздрукувати не має змоги, оскільки світло відсутнє. Після чого ОСОБА_2 відмовився брати кошти і підписувати розписку на тих умовах, що були зазначені в розписці, адже 20% на місяць - це дуже багато. І так було у двох випадках. Техніка, яку відвезли до ОСОБА_7 , і досі знаходиться в мануфактурі. ОСОБА_1 свідок не знає і ніколи до цього не бачила. В обох випадках бланк боргової розписки надавався лише в одному екземплярі. У попередні роки ОСОБА_2 брав кошти у ОСОБА_6 .

Допитаний як свідок ОСОБА_13 у судовому засіданні дав показання про те, що ОСОБА_14 у супроводі свідка разом з батьком свідка, ОСОБА_2 , пригнали техніку на територію ОСОБА_6 . Через два-три дні свідок разом з батьком, ОСОБА_2 , і матір`ю, ОСОБА_11 , приїхали за домовленістю до ОСОБА_6 . ОСОБА_13 залишився чекати в машині. Через деякий час його батьки повернулись незадоволені і сердиті. Батько повідомив, що ні про що не домовились. Вдруге також приїздили, проте ні про що так і не домовились, через те, що умови не влаштували. Чи знайомий ОСОБА_2 та ОСОБА_1 свідок не знає.

Суд, вислухавши учасників справи, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає за необхідне вирішити позов за наступних встановлених судом обставин.

У справі з`ясовано, що між позивачем та відповідачем 26.04.2018 було укладено договір позики, вчинення якого підтверджується наявною розпискою (копія в томі 1 на а. с. 15).

За остаточними умовами згаданого договору позики відповідач взяв у борг у позивача 315240 гривень 00 копійок, що еквівалентно 12000 доларам США. Борг відповідач зобов`язався повернути не пізніше 31 грудня 2018 року. Виплата винагороди складає 20 процентів від суми позики на місяць. Відповідач до цього часу повністю не віддав позичені у позивача кошти, що доводиться даними позовної заяви (а. с. 2 - 11) та фактом наявності саме у позивача боргової розписки й надання її оригіналу суду виключно стороною позивача.

Стороною відповідача жодних доказів того, що оформлення боргової розписки від 26.04.2018 є наслідком примусу, обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем, результату тяжкої обставини, суду не надано, зустрічний позов про визнання недійсним договору позики від 26.04.2018 не заявлено, судового рішення про визнання цього договору недійсним, котре набрало законної сили, до суду не подано, відповідного письмового договору щодо існування застави між сторонами не пред`явлено.

Між позивачем та відповідачем 07.07.2018 також було укладено ще один договір позики, вчинення якого підтверджується наявною у справі розпискою (копія в томі 1 на а. с. 16).

За умовами згаданого договору позики (остаточними) відповідач взяв у борг у позивача 50000 гривень, що еквівалентно 1910 доларам США. Борг відповідач зобов`язався повернути не пізніше 31 грудня 2018 року. Виплата винагороди становить 3 проценти від суми позики на місяць. До цього часу відповідач повністю не віддав позичені у позивача кошти і за другою розпискою, що доводиться даними позовної заяви (том 1, а. с. 2-11) та подією наявності саме у позивача боргової розписки й надання їх оригіналу суду виключно стороною позивача.

Ніяких доказів того, що оформлення боргової розписки 07.07.2018 є наслідком примусу, обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем, результату тяжкої обставини, стороною відповідача суду теж не надано, зустрічний позов про визнання недійсним договору позики від 07.07.2018 не заявлено, судового рішення про визнання цього договору недійсним, котре набрало законної сили, до суду не подано, відповідного письмового договору щодо існування застави між сторонами не пред`явлено.

За таких обставин, суд убачає за потрібне позов задовольнити повністю з таких підстав.

Згідно норм ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частинами 1 та 2 ст. 1047 Цивільного кодексу України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Приписами ч. ч. 1 - 3 ст. 545 Цивільного кодексу України визначено, що, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Положеннями ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України обумовлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, беручи до уваги приведені вище судом норми ч. 1 ст. 1046, ч. ч. 1, 2 ст. 1047, ч. ч. 1 - 3 ст. 545, ч. 1 ст. 1049, ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, зважаючи на відсутність доказів повернення відповідачем заявлених позивачем боргів й присутність наведеного у позові стороною позивача обґрунтованого розрахунку сум заборгованостей (а. с. 2 - 11), позов підлягає задоволенню на всі заявлені суми.

Ухвалюючи рішення на користь позивача, суд відкидає приведені вище доводи сторони відповідача, як зазначені у відзиві, так і висловлені у судовому засіданні, зважаючи на таке.

Посилання сторони відповідача за даними відзиву на те, що кошти начебто належали батькові позивача не мають юридичного значення, адже за текстом розписок кошти відповідачем отримувалися у позивача (том 1, а. с. 15 - 16). Приведені вище показання допитаних свідків ОСОБА_11 та ОСОБА_13 не можуть також засвідчити обставини укладення договорів позики, адже правилами ст. 1051 Цивільного кодексу України прямо передбачено, що якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Наведені вище аргументи сторони відповідача про надання техніки нібито «в заставу» також не може вплинути на стягнення на користь позивача коштів з відповідача, бо згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про заставу» договір застави повинен бути укладений у письмовій формі, але ані відповідачем ані його представником суду не надані докази письмового оформлення застави саме за договорами позики від 26.04.2018 та 07.07.2018. Через це правові підстави перебування чи не перебування техніки відповідача у сторони позивача виходить за межі розглядуваного спору як і твердження про те, що внаслідок передачі техніки відповідач позивачеві начебто нічого не винен, адже за текстами розписок відповідача від 26.04.2018 та від 07.07.2018 погашення заборгованості за позикою відбувається грошима, а не переданням в натурі техніки, врожаю тощо.

Доводи сторони відповідача щодо того, що відповідач не надавав згоду на виплату винагороди за кошти, спростовується даними приведених вище розписок, які свідчать про протилежне (том 1, а.с. 15 - 16).

Решта ж зазначених вище і заявлених стороною відповідача обставин сама по собі ніяким чином не може перекреслити домовленості сторін за договорами позики, а тому судом як не суттєва відхиляється.

Таким чином, суд переконаний, що у справі відсутні основи для не сприйняття доводів сторони позивача, котрі суд вважає виваженими.

Оскільки позов підлягає повному задоволенню, відповідно до вимог ст. ст. 137, 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд убачає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним при подачі позову судовий збір в розмірі 11350 гривень 00 копійок (квитанція в томі 1 на а. с. 1) та всі пов`язані з розглядом справи судові витрати позивача, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу в сумі 20000 гривень 00 копійок (акт надання послуг на суму 5000 гривень 00 копійок, договір про надання правової (професійної правничої) допомоги та додаток до договору, укладений з адвокатом, квитанція про сплату 15000 гривень 00 копійок, а також відповідний розрахунок в томі 1 на а. с. 86-92; додаткове обґрунтування таких витрат неведене у поданому суду законному клопотанні представника позивача (том 1, а. с. 82-85)).

Керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити повністю з усіх заявлених вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , борг за розпискою від 26 квітня 2018 року в розмірі 316454 (триста шістнадцять тисяч чотириста п`ятдесят чотири) гривні 40 копійок, що станом на 28 жовтня 2021 року за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 12000 (дванадцяти тисячам) доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошову винагороду за користування отриманими у борг коштами за розпискою від 26 квітня 2018 року за 42 місяці в розмірі 20% від загальної суми боргу за кожен місяць, що становить 2648016 (два мільйони шістсот сорок вісім тисяч шістнадцять) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 3% річних від простроченої суми, отриманої у борг за розпискою від 26 квітня 2018 року в розмірі 26661 (двадцять шість тисяч шістсот шістдесят одну) гривню 53 копійки.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , суму боргу за розпискою від 07 липня 2018 року в розмірі 50369 (п`ятдесят тисяч триста шістдесят дев`ять) гривень 00 копійок, що станом на 28 жовтня 2021 року за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 1910 (одній тисячі дев`ятсот десяти) доларам США.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , грошову винагороду за користування отриманими у борг коштами за розпискою від 07 липня 2018 року за 39 місяців у розмірі 3% від загальної суми боргу за кожний місяць, що становить 58500 (п`ятдесят вісім тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 3% річних від простроченої суми, отриманої у борг за розпискою від 07 липня 2018 року в розмірі 4228 (чотири тисячі двісті двадцять вісім) гривень 77 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оплачений при пред`явленні позову судовий збір у розмірі 11350 (одинадцять тисяч триста п`ятдесят) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оплачені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20000 (двадцять тисяч) гривень 00 копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги безпосередньо до Чернігівського апеляційного суду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання згідно даних позову: АДРЕСА_3 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Дата складення повного рішення - 11.03.2023 (зважаючи на обставини й умови воєнного стану).

Суддя: О. І. Гнип