Справа № 638/3512/21
Провадження № 2-з/638/18/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року Дзержинський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого судді Семіряд І.В.,

за участю секретаря Межирицької В.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Дзержинського районного суду міста Харкова заяву адвоката Бєлокриницького Артема Олександровича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 1/2 частини сплачених грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом, визнання недійсним договору поділу майна,-

ВСТАНОВИВ:

В провадженні суду знаходиться зазначена цивільна справа.

Позивачем подано заяву про забезпечення позову, в якій посилається на те, що позивач звернувся до суду з зазначеним позовом. Позивач вважає, що однією з позовних вимог уточненої позовної заяви, поданої адвокатом, є визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину нежитлових приміщень підвалу №V, Vа, Vб, Vв, Vг, VІІ, VІІа, VІІа в літ. «А-4», загальною площею 153,7 кв.м., що розташовані за адресою АДРЕСА_1 у порядку поділу спільного майна подружжя. Тобто, можливість продажу ОСОБА_2 цих нежитлових приміщень, право власності на які зареєстровано за нею, значно ускладнить виконання рішення суду у випадку задоволення цієї позовної вимоги ОСОБА_1 . Важливе значення має й те, що раніше вже були виставлені нежитлові приміщення підвалу, про що свідчить знімок із екрана оголошення на сайті. Розміщення та оновлення оголошення щодо продажу майна, пі час снування спору, свідчить про намір ОСОБА_2 здійснити продаж приміщень. Незастосування судом заходів, спрямованих на заборону відчуження майна, може у подальшому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду , у разі задоволення позовних вимог ОСОБА_1 у зв`язку з чим заявник просить заборонити відчуження нежитлових приміщень.

Заяву про забезпечення позову подано з дотриманням порядку, встановленого п. 3 ч.1 ст.152 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст.17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику суду як джерело права.

Згідно з Конвенцією про захист прав і основних свобод людини (ст.1) високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені у розділі 1 цієї конвенції.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст.150 ЦПК України заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні суду знаходиться справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 1/2 частини сплачених грошових коштів на погашення заборгованості за кредитними договорами та розірвання договору поділу майна подружжя.

Позовними вимогами ОСОБА_1 є, зокрема, розірвання договору про поділ майна подружжя від 02.04.2015 та застосувати правові наслідки його розірвання та у порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину нежитлових приміщень підвалу №V, Vа, Vб, Vв, Vг, VІІ, VІІа, VІІа в літ. «А-4», загальною площею 153,7 кв.м., що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Як вбачається з інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 14.03.2023 №325698111, наданою позивачем, право власності нежитлові приміщення на №V, Vа, Vб, Vв, Vг, VІІ, VІІа, VІІа в літ. «А-4», загальною площею 153,7 кв.м., що розташовані за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 . Право власності на зазначену квартиру набуто ОСОБА_2 02.04.2016 на підставі договору про поділ майна.

Тобто, з наданих документів вбачається, що між позивачем та відповідачем дійсно виник спір щодо договору про поділ майна, на підставі якого відповідач і зареєструвала за собою право власності на спірні приміщення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Отже, позов може бути забезпечено тільки стосовно майна, яка належить відповідачу та у разі коли існують обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення.

Судом достеменно встановлено , що спірні приміщення належать відповідачу ОСОБА_2 , окрім того останньою вживались заходи щодо продажу майна, а саме розміщувалось оголошення на сайті рекламних оголошень.

Приймаючи до уваги, що забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду, а також те, що не вжиття заходів забезпечення позову може призвести до незворотних наслідків, а також те, що вжитий вид забезпечення позову має тимчасовий характер та діє до виконання рішення суду, суд приходить до висновку про необхідність забезпечення позову шляхом заборони відчуження.

Керуючись ст. ст. 2, 150-153, 157, 260-261, 353, 354, ЦПК України, суд-

УХВАЛИВ:

Заяву адвоката Бєлокриницького Артема Олександровича, який діє в інтересах позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 1/2 частини сплачених грошових коштів на погашення заборгованості за кредитом, визнання недійсним договору поділу майна задовольнити.

Заборонити відчуження нерухомого майна, а саме нежитлових приміщень підвалу №V, Vа, Vб, Vв, Vг, VІІ, VІІа, VІІа в літ. «А-4», загальною площею 153,7 кв.м., що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

Копію ухвали направити, для негайного виконання, заявнику та всім особам, яких стосуються заходи забезпечення позову та відповідним державним та іншим органам для вжиття відповідних заходів.

Особи, винні в невиконанні ухвали про забезпечення позову, несуть відповідальність, встановлену законом.

Ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень, з негайним повідомленням суду про наслідки виконання.

Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку в 15-денний строк з дня її проголошення до Харківського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Строк пред`явлення ухвали до виконання протягом трьох років.

Суддя: І.В. Семіряд