Провадження №2/523/2139/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" лютого 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Далеко К.О.,

за участі секретаря судового засідання Ахламової А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, у спрощеному позовному провадженні, в залі суду №17 м. Одеси, цивільну справу №523/19515/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

01 листопада 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, яким просить:

- скасувати наказ (розпорядження) №838/ОС від 05.10.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи начальника поїзда (пасажирського) вагонного депо Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», на підставі п.18 підпункту «в» умов контракту від 06.08.2018 року №129, п.8 ст. 36 КЗпП України; стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05 жовтня 2021 року по дату поновлення на роботі; стягнути з акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 10 000 грн. компенсації за завдану моральну шкоду.

В обґрунтування позовних вимог, ОСОБА_1 зазначив, що 07.10.2021 року його було звільнено з роботи начальника поїзда (пасажирського) вагонного депо Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця», на підставі п.18 підпункту «в» умов контракту від 06.08.2018 року №129, п.8 ст. 36 КЗпП України, про що складено наказ (розпорядження) №838/ОС від 05.10.2021 року. Вищезазначений наказ позивач вважає незаконним, таким що підлягає скасуванню. Відповідно до п.8 ст. 36 КЗпП України: підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом. У відповідності до п.18 підпункту «в» умов контракту від 06.08.2018 року №129: цей контракт припиняється у разі несвоєчасного оформлення проїзних документів пасажирам. В наказі про звільнення №838/ОС від 05.10.2021 року зазначається, що провідник пасажирського вагона ОСОБА_2 , яка обслуговувала вагон №08 допустила порушення заповнення бланку форми ЛУ-72/УЗ, а саме запис про пасажира, якому начальник поїзда оформив проїзд від ст. Одеса до ст. Львів по квитанції ф ГУ-57 № АЄ 987192, внесено не одразу після відправлення зі ст. Одеса, а після ст. Хмельницький, що є порушенням вимог «Інструкції про порядок обліку перевезених пасажирів та витрат постільної білизни», затвердженої наказом Укрзалізниці 25.02.2009 №124-Ц. Аналогічні допущені порушення зазначені в наказі в діях провідника вагону №09 ОСОБА_3 по квитанції ф ГУ №АЄ 897193. Також, в наказі зазначено, що провідники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 внесли несвоєчасно інформацію про пасажирів до бланків ф. ЛУ-72/УЗ, якими було оформлено проїзд за квитанціями ф. ГУ-57 від ст. Одеса до ст. Львів, з чого відповідач зробив висновок, що позивач виписав вищезазначені квитанції (ГУ-57), також несвоєчасно. Відповідач зазначив в наказі, що при обході поїзда на дільниці від ст.Роздільна до ст. Подільськ начальник поїзда перевіряв бланки ф. ЛУ-72/УЗ, про що свідчить його особистий підпис, але зауважень з цього приводу у бланках не було зроблено, та не було внесено змін, що є порушенням вимог п. 4.7 «Інструкції начальника пасажирського поїзда», затвердженої наказом Укрзалізниці від 27.04.2012 №158-Ц, в частині перевірки начальником поїзда під-час обходу прицільності заповнення бланків ф. ЛУ-72, та має натяк на те, що ним були несвоєчасно виписані квитанції на проїзд пасажирів ф. ГУ-57. Тобто, висновки відповідача зроблені лише на припущеннях, та є недоведеними. Відповідно до п.п. 24.1 та 24.4 «Порядку оформлення розрахункових і звітних документів при здійсненні продажу проїзних і перевізних документів на залізничному транспорті», затвердженого наказом від 30.05.2013 №331/137 Міністерства інфраструктури України та Міністерства доходів і зборів України: для оформлення послуг, доплат і зборів, передбачених чинним законодавством, використовуються такі форми бланків: квитанція, код ГУ-57, - для оформлення стягнення готівкою плати за перевезення вантажів та пов`язані з перевезеннями послуги, оформлення у поїзді надлишку ручної поклажі, проїзду пасажира або переходу пасажира у вагон вищої категорії. Квитанція видається пасажиру після оплати ним вартості послуги, а корінець залишається у касира (начальника поїзда, провідника) для звітності. Саме такі документи (квитанції ГУ-57) були вчасно та згідно зі своїми посадовими обов`язками виписані позивачем, як проїзні документи, для посадки в вагони поїзду пасажирів. Квитанції ГУ-57, провідниками вагонів 08 та 09, відповідно до їх посадових обов`язків здійснюється заповнення бланків ф.ЛУ-72. Те, що позивач вчасно виконав свої обов`язки, також підтверджується протоколом від 17.09.2021 №ПКВЧД-3-16/408 наради при начальнику пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна, в якому самим відповідачем встановлено: провідники пасажирських вагонів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 повідомили в своїх поясненнях, що після відправлення поїзда зі ст. Одеса-Головна, які вони обслуговували, прийшли пасажири з квитанціями ф-ГУ-57, які були оформлені начальником поїзда ОСОБА_1 . Квитанції були виписані від ст. Одеса до ст. Львів. До аналогічних висновків прийшла Первинна профспілкова організація незалежної профспілки працівників пасажирського вагонного депо Одеса-Головна, що підтверджується витягом з протоколу від 29.07.2021 №26 профспілки. Протоколом встановлено, що час оформлення чеку РРО про надання послуги або не оформлення його зовсім не може свідчити про час оформлення начальником поїзда квитанцій на здійснення поїздки пасажирам ф. ГУ-57, які дають їм право проїзду. Так, оформлення чеку РРО про надання послуги оформлення проїзного документу ручним способом перед прибуттям поїзда до кінцевої станції, а не під-час оформлення квитанцій на проїзд пасажирам є фінансовим порушенням, однак не може бути істотним доказом і не дає підстав вважати, що квитанції ф. ГУ-57 були оформлені не вірно, та не вчасно. Профспілка при одноголосному голосуванні «за» постановила, що доцільних підстав для вжиття заходів дисциплінарного впливу у вигляді дострокового розірвання контракту, відповідно до п. 18 підпункту «в», за несвоєчасне оформлення проїзних та перевізних документів пасажирам, з начальником поїзда (пасажирського) ОСОБА_1 немає, тому профспілка не дала згоди на дострокове розірвання контракту з начальником поїзда ОСОБА_1 . Враховуючи те, що рішення профспілки про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем аргументоване та містить посилання на правове обґрунтування незаконності звільнення працівника, наказ про звільнення позивача є незаконним. Нормативно позивач обґрунтовує свої позовні вимоги наступним: п.8 ст. 36, ч.7 ст. 43, ст.ст. 235, 237-1, 252 КЗпП України, ст. 39, Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 02 листопада 2021 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання.

04.01.2022 року до суду від відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» надійшов відзив на позов, яким відповідач не визнав позов, просив відмовити у його задоволенні. В обґрунтування відзиву зазначив, що 16.09.2021 року фахівцями Укрзалізниці ОСОБА_8 та ОСОБА_9 здійснено перевірку роботи поїзної бригади, про що складено відповідний Акт від 16.09.2021 року. Відповідно до вищезазначеного Акту від 16.09.2021 року, виявлено наступні фінансові документи форми ГУ-57, що дає право на проїзд пасажирам у випадку відсутності проїзного квитка:

- вагон №06/16820, черговий провідник ОСОБА_4 , оформлено 4 квитанції ф. ГУ-57 № АЄ 897186, 897187, 897188, 897189 на загальну суму 1546,24 грн. Пасажири, яким оформлений проїзд, знаходились на місцях №01, 02, 03, 04 (у службовому купе для відпочинку провідників, ПКНП, ПЕМ) та проїжджали від ст. Одеса до ст. Львів;

- вагон №07/05617, черговий провідник ОСОБА_5 , оформлено 1 квитанцію ф. ГУ-57 № АЄ 897195 на суму 839,45 грн., пасажир знаходився у службовому купе для відпочинку провідників та проїздив від ст. Одеса до ст. Львів;

- вагон №08/14346, черговий провідник ОСОБА_2 , оформлено 1 квитанцію ф. ГУ-57 № АЄ 897192 на суму 386,56, пасажир знаходився у службовому купе для відпочинку провідників, проїздив від ст. Одеса до ст. Львів;

- вагон №09/14361, черговий провідник ОСОБА_3 , оформлено 1 квитанцію ф. ГУ-57 №АЄ 897193 на суму 386,56 грн., пасажир знаходиться у службовому купе для відпочинку провідників та проїздив від ст. Одеса до ст. Львів;

- вагон №10/14858, черговий провідник ОСОБА_6 , оформлено 2 квитанції ф. ГУ-57 №№ АЄ 897190, 897191 на загальну суму 773,12 грн., пасажири знаходились у службовому купе для відпочинку провідників, проїздили від ст. Одеса до ст. Львів;

- вагон № 12/24717, черговий провідник ОСОБА_7 , оформлено 1 квитанцію ф. ГУ-57 №АЄ 897194 на суму 162,10 грн., пасажир знаходився на місці №54, проїздив від ст. Одеса до ст. Львів.

Згідно чеку РРО ФН проведеного 16.09.2021 о 13:21 зазначено: по коду 000094; проїзний документ продаж; кількість 10,000 (10 квітків); оббіг -500,00.

Пасажирський поїзд №26 сполучення Одеса-Рахів відправився з вокзалу Одеса Головна згідно графіку 15.09.2021р. о 18:18год. Згідно пояснення ОСОБА_1 , саме по станції Одеса-Головна до нього звернулися пасажири без проїзних документів для вирішення питання проїзду до Львова. Згідно акту перевірки узгодження питання щодо оформлення бланків ф.ГУ-57, щодо проїзду зазначених пасажиром з відповідальним по депо ОСОБА_10 відбувалося під-час здійснення перевірки відповідальними особами, а саме 16.09.2021 року об 02:39 год, що дає підстави вважати, що при оформленні бланків ф. ГУ-57 відбулося з порушенням вимог п. 7.21 «Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України» стосовно дозволу оформлення проїзду пасажирам протягом 1 години з моменту відправлення поїзда з пункту формування, тобто зі ст. Одеса-Головна. Крім цього, були перевірені чеки РРО на оплату послуги оформлення проїзного документу ручним способом, які після повернення до пункту формування начальник поїзда разом з готівкою здав в касу депо. При перевірці встановлено, що дані чеки оформлені 16.09.2021 о 13:20, тобто після висадки пасажирів по ст. Львів об 06:35, що також являється підтвердженням того, що начальник поїзда не оформив своєчасно квитанції ф. ГУ-57, так як при оформленні проїзду пасажиру по квитанції ф. ГУ-57 начальник поїзда повинен надати пасажиру разом з квитанцією і чек РРО. Досліджуючи документи, стало відомо, що при оформленні ГУ-57 у кількості 10шт. загальною сумою 4094,03 грн. квитанції про надані послуги пасажирам не видавалися, що в свою чергу, не підтверджує надання послуг з перевезення. На оперативній нараді 17.09.2021 року при начальнику депо було прийняте протокольне рішення №ПКВЧД-3-16/408 від 17.09.2021, відповідно до якого: 1. Заступнику начальника депо з кадрів ОСОБА_11 забезпечити підготовку подання на ім`я Голови первинної профспілкової організації Незалежна профспілка працівників пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна ОСОБА_12 щодо дострокового розірвання контракту з начальником пасажирського поїзда ОСОБА_1 , відповідно до п. 18 «в» контракту за несвоєчасне оформлення проїзних документів пасажирам. 2. Провідникам пасажирського вагону ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_7 оголошено догани. Щодо надання згоди профспілкового органу, відповідач зазначив наступне. Відповідно до витягу з протоколу від 27.09.2021 року №26 первинної профспілкової організації Незалежна профспілка працівників пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна було зазначено факт порушення технологічного процесу роботи резерву провідників, та тим самим не надано посилання на жоден нормативний акт, який би спростував факт виявленого порушення. Тому, на думку, відповідача, відмова профспілкової організації є необґрунтованою та такою, що базується на особистій думці членів профспілки та не має юридичного наслідку.

04.02.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач зазначив наступне. Укладений між сторонами контракт був розірваний на підставі підпункту «в» пункту «18» «несвоєчасне оформлення проїзних і перевізних документів». Фактичні обставини у вигляді несвоєчасної видачі розрахункових або інших документів, які не відносяться до «проїзних чи перевізних», порушення вимог технологічного процесу роботи, інших локальних нормативно-правових актів не можуть бути підставами для застосування підпункту «в» пункту «18» Контракту. У разі наявності зазначених фактичних обставин вони могли стати підставами для притягнення відповідача до дисциплінарної відповідальності на «загальних» умовах, передбачених Кодексом законів про працю України, а не «додаткових» умовах розірвання договору, які були передбачені контрактом. Фактичне існування обставини у вигляді «несвоєчасного» оформлення 10 квитанцій на проїзд пасажирів ф. ГУ-57, які зазначені в оскаржуваному наказі, як підстава для розірвання контракту, не підтверджене жодним доказом, які наявні в матеріалах справи, та які були розглянути позивачем при прийнятті рішення щодо розірвання контракту. Як зазначено в оскаржуваному наказі, позивач про висновок «про несвоєчасне оформлення 10 квитанцій на проїзд пасажирів ф.ГУ-57 лише натякає на несвоєчасність заповнення бланків ф. ЛУ -72 провідниками пасажирських вагонів. При цьому, будь-які натяки спростовуються протоколом від 17.09.2021 №ПКВЧД-3-16/408, яким чітко зазначено, що позивачем було встановлено, що провідники пасажирських вагонів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 повідомили в своїх поясненнях, що після відправлення поїзда зі ст. Одеса-Головна до вагонів, які вони обслуговували, прийшли пасажири з квитанціями ф-ГУ-57, які були оформлені начальником поїзда ОСОБА_1 . Квитанції були виписані від ст. Одеса до ст.Львів, що є прямим доказом того, що квитанції на проїзд пасажирів ф. ГУ-57 були виписані позивачем одразу після відправлення поїзда. Відмова профспілкового органу не є необґрунтованою, оскільки вона мотивована відсутністю доказів на підтвердження фактичних обставин, які мали бути доцільними підставами для вжиття заходів дисциплінарного впливу у вигляді дострокового розірвання контракту, відповідно до п. 18 підпункту «в».

Позивач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився. Представник позивача ОСОБА_13 з`явившись до судового засідання, підтримала поданий позов у повному обсязі, просила його задовольнити, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. У подальшому, подала заяву про розгляд справи у її та позивача відсутність.

Представник відповідача Акціонерного товариства «Українська залізниця» Мацалишенко А.С., з`явившись до судового засідання, заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити у його задоволенні, надала суду пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов. У подальшому, подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Судом здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного запису, у дати явки сторін до судового засідання, не здійснювалось при не явці сторін, згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України.

Заслухавши учасників справи, вивчивши обставини справи, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши представлені докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновків про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , з огляду на наступне.

Щодо позовних вимог про скасування наказу про звільнення, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Судом встановлено, що 06.08.2018 року між Пасажирським вагонним депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» в особі в.о. начальника пасажирського вагонного депо станції Одеса Головна філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» Ткаченко О.Б. та ОСОБА_1 було укладено Контракт №129, згідно якого останнього було прийнято на роботу в пасажирське вагонне депо станції Одеса Головна філії «Пасажирська компанія» ПАТ «Українська залізниця» за посадою начальник поїзда (пасажирського). Цей контракт є строковим трудовим договором. На підставі контракту, виникли трудові відносини між працівником і підприємством.

Статтею 15 Закону України «Про залізничний транспорт» від 04.07.1996 р. №273 передбачено, що трудові відносини працівників залізничного транспорту загального користування регулюються на підставі Кодексу законів про працю України, Положення "Про дисципліну працівників залізничного транспорту України", іншими актами законодавства України про працю. Особливості умов праці, соціально побутового і житлового забезпечення, режиму робочого часу та часу відпочинку окремих категорій працівників залізничного транспорту загального користування, робота яких безпосередньо пов`язана з рухом поїздів, встановлюються АТ "Укрзалізниця" згідно з чинним законодавством України за погодженням з галузевими профспілками. Працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору. Перелік категорій працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Переліком категорій і посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №764 від 15 липня 1997 р., посаду начальника пасажирського поїзда віднесено до категорії посад, з якими укладається контракт.

Згідно п.18 зазначеного Контракту №129 працівник може бути звільнений, а цей контракт розірваний, з ініціативи роботодавця, до закінчення терміну його дії у разі:

в) несвоєчасного оформлення проїзних та перевізних документів пасажирам;

При розірванні контракту з підстав, не передбачених чинним законодавством, звільнення провадиться за пунктом 8 статті 36 КЗпП України.

Наказом начальника депо ОСОБА_14 від 05.10.2021 № 838/ОС:

- звільнено 07.10.2021 ОСОБА_1 , начальника поїзда (пасажирського). Причини звільнення: п.8 ст. 36 КЗпП України, на підставі передбаченій контрактом. Підстава: п.18 підпункту «в» умов контракту від 06.08.2018 року №129, п.8 ст. 36 КЗпП України.

- обставини вчинення порушення: 16.09.2021 року на шляху прямування поїзда № 26 сполученням Одеса-Рахів, ПКНП ОСОБА_1 на дільниці: Хмельницький Львів на підставі розпорядження заступника директора філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» від 14.09.2021 №ПК-15/-74 СМПП ПКВЧ-3 ОСОБА_8 та ПКВЧПБ-7 ОСОБА_9 провели перевірку роботи поїзної бригади. Складено відповідний акт. Під час перевірки виявлено наступне. Перевіряючі здійснили посадку у поїзд по ст. Хмельницький до вагона №06 (штаб). Після відправлення поїзда зі ст. Хмельницький начальнику поїзда ОСОБА_1 було пред`явлено службові посвідчення та припис на перевірку поїзда. Начальник поїзда після ознайомлення із приписом повідомив, що перевіряючих до перевірки поїзда не допускає, а також попросив пройти до вагону №04, в який у перевіряючих були придбані проїзні документи. Перевіряючи пройшли до вагону №04 та зайняли свої місця, після чого здійснили телефонний дзвінок керівництву ПКВЧД-3. О 02год. 39хвил. вони повернулись до штабного вагону для здійснення перевірки, де начальник поїзда ОСОБА_1 повідомив, що через 10 хвилин надасть усі необхідні документи та допустить до перевірки поїзда. З 02год.39хвил. начальник поїзда зачинився в своєму службовому купе и до 03год.30хвил. не відчиняв, а лише повідомив, що оформлює проїзд пасажирам по квитанціям ф. ГУ-57. О 03год.30хвил. начальник поїзда надав для перевірки рейсовий журнал та квитанції ф. ГУ-57 та ЛУ-9. Начальником поїзда ОСОБА_1 було оформлено проїзд пасажирам по квитанціям ф. ГУ-57, у загальній кількості 10 квитанцій, на загальну суму 4094,03 грн.

Перевіряючи бланки форми ЛУ-72/УЗ обліку перевезення пасажирів та витрат постільної білизни встановлено наступне:

1) провідник пасажирського вагона ОСОБА_2 , яка обслуговувала вагон №08, допустила порушення заповнення бланку форми ЛУ-72/УЗ, а саме запис про пасажира, якому начальник поїзда оформив проїзд від ст. Одеса до ст. Львів по квитанції ф.ГУ-57 №АЄ897102, внесено не одразу після відправлення зі ст. Одеса, а після ст. Хмельницький, що є порушенням вимог «Інструкції про порядок обліку перевезених пасажирів та витрат постільної білизни», затвердженої наказом Укрзалізниці 25.02.2009 №124-Ц;

2) провідник пасажирського вагона ОСОБА_3 , який обслуговував вагон №09, також допустив порушення заповнення бланку форми ЛУ-72/УЗ, а саме запис про пасажира, якому начальник поїзда оформив проїзд від ст. Одеса до ст. Львів по квитанції ф. ГУ-57 №АЄ 897193, внесено не одразу після відправлення зі ст. Одеса, а після ст. Жмеринка;

З вищевикладеного видно, що провідники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 внесли несвоєчасно інформацію про пасажирів до бланків ф. ЛУ-72/УЗ, яким було оформлено проїзд за квитанціями ф. ГУ_57 від ст. Одеса до ст. Львів, з чого можна зробити висновок, що начальник поїзда в свою чергу виписав вищезазначені квитанції, також, несвоєчасно.

3) при обході поїзда на дільниці від ст. Роздільна до ст. Подільськ начальник поїзда перевіряв бланки ф. ЛУ-72/УЗ, про що свідчить його підпис, але зауважень з даного приводу у бланках не було зроблено та не було внесено змін, що є порушенням вимог п.4.7 «Інструкції начальнику пасажирського поїзда», затвердженої наказом Укрзалізниці від 27.04.2012 №158-Ц, в частині перевірки начальником поїзда під час обходу прицільність заповнення бланків ф. ЛУ-72, та має натяк на те, що ним були несвоєчасно виписані квитанції на проїзд пасажирів ф. ГУ-57;

Аналізуючи акт, складений перевіряючими, можна зробити висновок, що на момент посадки пасажирів у поїзд по ст. Хмельницький та встановлення обставин проведення перевірки, начальником поїзда не було виконано вимоги п. 7.21 «Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України» стосовно дозволу оформлення проїзду пасажирам протягом 1 години з моменту відправлення поїзда з пункту формування, тобто зі ст. Одеса- Головна.

4) були перевірені чеки РРО на оплату послуги оформлення проїзного документу ручним способом, які після повернення до пункту формування начальник поїзда разом з готівкою здав в касу депо. При перевірці встановлено, що дані чеки оформлені 16.09.2021 о 13:21, що також являється підтвердженням того, що начальник поїзда не оформив своєчасно квитанції ф. ГУ_57, так як при оформленні проїзду пасажиру по квитанції ф. ГУ-57 начальник поїзда повинен надати пасажиру разом з квитанцією і чек РРО.

Згідно довідки від 29.10.2021 року вих.002 голови первинної профспілкової організації, ОСОБА_1 з 05.10.2015 є вибірним членом профспілкового комітету «Незалежної Профспілки Працівників Пасажирського Вагонного Депо Одеса-Головна».

Згідно Витягу з протоколу від 27.09.2021 №26 засідання профспілкового комітету незалежної профспілки працівників пасажирського вагонного депо Одеса-Головна:

- доцільних підстав для вжиття заходів дисциплінарного впливу у вигляді дострокового розірвання контракту, відповідно до пункту 18 підпункту «в» за несвоєчасне оформлення проїзних та перевізних документів пасажирам з начальником поїзда (пасажирського) ОСОБА_1 немає, тому профспілковий комітет незалежної профспілки працівників пасажирського вагонного депо Одеса-Головна не дає згоди на розірвання контракту з начальником поїзда ОСОБА_1 .

Згідно протоколу №ПКВЧД-3-16/408 наради при начальнику пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна від 17.09.2021, щодо розгляду результатів перевірки фахівцями ПК поїзда сполученням Одеса-Рахів, ПКНП ОСОБА_1 , в добу 16.09.2021 постановлено:

- заступнику начальника депо з кадрів ОСОБА_11 забезпечити підготовку подання на ім`я Голови первинної профспілкової організації Незалежна профспілка працівників пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна ОСОБА_12 щодо дострокового розірвання контракту з начальником пасажирського поїзда ОСОБА_1 , відповідно до п. 18 «в» контракту за несвоєчасне оформлення проїзних документів пасажирам;

- провіднику пасажирського вагона ОСОБА_2 відповідно до п. 8.2.12 «Інструкції провіднику пасажирських вагонів №ЦЛ-0038» за неправильне або несвоєчасне заповнення бланків звітності, згідно п.1 ст.147 КЗпП України, оголосити догану;

- провіднику пасажирського вагона ОСОБА_3 , відповідно до п. 8.2.12 «Інструкції провіднику пасажирських вагонів №ЦЛ-0038» за неправильне або несвоєчасне заповнення бланків звітності, згідно п.1 ст. 147 КЗпП України, оголосити догану;

- провіднику пасажирського вагона ОСОБА_7 , відповідно до п. 8.2.12 «Інструкції провіднику пасажирських вагонів №ЦЛ-0038», за перевезення безквиткового пасажира, згідно п.1 ст. 147 КЗпП України, оголосити догану;

Згідно пояснень ОСОБА_1 від 17.09.2021 року, 16.09.2021 року, слідуючи п. 25 сполученням Одеса-Рахів по ст. Хмельницький в вагон 6/16820 здійснили посадку пасажири, квитки у яких були в вагон №4. Показали припис, який був написаний кульковою ручкою і від руки. У позивача виникла підозра в дійсності даного документа. Він запропонував даним пасажирам пройти на свої місця. Для зв`язку з керівництвом підприємства знадобився деякий час. Після згоди з керівництвом, позивачу знадобився деякий час для підготовки документації для перевірки. Про виписані квитанції ГУ 57 пояснив наступне. У зв`язку із тим, що при відправленні 15.09.2021 року поїзда №26 сполученням Одеса-Рахів заселеність поїзда склала 100%. Група людей прямувала на похорони. Узгодив це питання із відповідальними по депо ОСОБА_10 , та керуючись Правилами перевезення, п. 7.2.1 ним був оформлений проїзд 10 осіб зі станції Одеса-Головна Ст. Львів. В вагоні 5/28973 група молодих людей збиралась здійснити висадку по ст. Тернопіль, з цієї групи двоє пасажирів були з вагона 12/24717, які мали квітки та документи, що підтверджують їх особу. Ніхто з перевіряючих позивачу не запропонував ознайомитись з даною ситуацією.

Згідно Службової записки Заступника начальника депо ОСОБА_10 , 16.09.2021 року до нього не надходила інформація щодо погодження та виписки квитанції форми ГУ-57.

Згідно Акту від 16.09.2021 року, поїзд №25 сполученням Одеса-Рахів, перевіряючі здійснили посадку у поїзд на станції Хмельницький до вагону №6 (штатний). Після відправлення поїзда зі ст. Хмельницький, начальнику поїзда ОСОБА_1 було пред`явлено службове посвідчення та припис на перевірку поїзда. Начальник поїзда, після ознайомлення із приписом повідомив, що перевіряючих до перевірки поїзда не допускає, а також попросив пройти до вагону №4, на який у перевіряючих були придбані проїзні документи. Також повідомив, що якщо вони не залишать штатний вагон, він викличе наряд поліції на найближчу станцію, оскільки на його думку вони йому заважають. Перевіряючі пройшли до вагону №4 і зайняли свої місця, після телефонного дзвінка керівнику ПКВНО №3 м. Одеса, вони повернулись до штатного вагону о 02год.39хвил. Начальник поїзда повідомив, що через 10 хвилин надасть документи для перевірки, та допустить їх до перевірки поїзда. З 02 год. 39хвил. начальник поїзда закрився в своєму службовому купе і до 03год.30хвил. двері не відчиняв, а лише повідомив що оформлює проїзд пасажирам по квитанціям форми ГУ-57. О 03год.30хвил. начальник поїзда надав для перевірки рейсові журнали та квитанції форми ГУ-57 та ГУ-9. Зі слів начальника поїзда, дозвіл на оформлення проїзду пасажирам йому надав в.о. ПКВ НО 3 Одеса-Головна і ОСОБА_10 . Точний час отримання дозволу начальник поїзда не повідомив, хоча перевіряючі почули як він з кимось розмовляє по мобільному телефону про оформлення квитанції на проїзд пасажирам. В ході подальшої перевірки складу поїзда було виявлено оформлені квитанції форми ГУ-57 у вагонах: №6/16820, черговий провідник ОСОБА_15 , чотири квитанції АЕ897186, 897187, 897188, 897189 на загальну суму 1546, 24 грн., пасажири яким оформлено проїзд знаходилися на місцях №1, 2, 3, 4 (у службовому купе для відпочинку) та проїжджали від ст. Одеса до ст.Львів; №7/05617 черговий провідник ОСОБА_5 , одна квитанція АЕ 897195 на суму 839,45 грн., пасажир якому було оформлено проїзд знаходився у службовому купе для відпочинку провідників та проїхав від ст. Одеса до с. Львів; №8/14346, черговий провідник ОСОБА_2 , одна квитанція АЕ 897192 на суму 386,56 грн., пасажир якому було оформлено проїзд знаходився в службовому купе для відпочинку провідників та проїхав від ст. Одеса до ст. Львів; №9/14361 черговий провідник ОСОБА_16 , одна квитанція АЕ897193 на суму 386,56 грн., пасажир якому було оформлено проїзд знаходився в службовому купе для відпочинку провідників та проїхав від ст. Одеса до ст. Львів; №10/14585 черговий провідник ОСОБА_17 , дві квитанції АЕ 897191, 897190 на загальну суму 773,12 грн., пасажири яким було оформлено проїзд знаходились у службовому купе для відпочинку провідників та проїхали від ст. Одеса до ст. Львів; №12/24717 черговий провідник ОСОБА_7 , одна квитанція АЕ 897194, на суму 162,10грн., пасажир якому було оформлено проїзд знаходився на місці 54 та проїхав від ст.Одеса до ст.Львів. На момент перевірки усі пасажири, яким було оформлено проїзд начальником поїзда по квитанціям форми ГУ -57 відпочивали. Під-час перевірки пасажирів ніхто не турбував. На момент перевірки начальником поїзда було оформлено проїзд пасажирам по квитанціям форми ГУ-57 вище переліченим, в загальній кількості 10 осіб, на загальну суму 4 094,03 грн. Вагон №5/28973, черговий провідник ОСОБА_18 посв. 30 на місці № 46 здійснював проїзд пасажир із проїзним документом у вагон №18 місце № 26 від ст. Одеса до ст. Тернопіль, проїзні документи на прізвище ОСОБА_19 , що не відповідало документам пасажира, оскільки пасажир пред`явив паспорт № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_20 . Зі слів пасажира, його знайома здійснюючи оформлення проїзду через Приват 24, невірно вказала прізвище та ім`я у проїзному документі. Згідно п. 7.3 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, пасажири з прізвищем та ім`я у проїзному документі, які не відповідають даним документам, що посвідчує особу, у вагон не допускаються. Такі проїзні документи вважаються недійсними. Даний пасажир вважається безквітковим. Начальником поїзда даному пасажиру проїзд по квитанції Ф Гу-57 оформлено не було. У складі поїзда відсутні журнали ремонту Форми ВЧ-8. Від надання письмових пояснень причетні провідники поїзної бригади та пасажир ОСОБА_20 відмовився.

Відповідно до частини шостої статті 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Статтею 23 Загальної декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, передбачено, що кожна людина має право на працю, на вільний вибір роботи, на справедливі і сприятливі умови праці та на захист від безробіття. Кожна людина, без будь-якої дискримінації, має право на рівну оплату за рівну працю. Кожний працюючий має право на справедливу і задовільну винагороду, яка забезпечує гідне людини існування, її самої та її сім`ї, і яка в разі необхідності доповнюється іншими засобами соціального забезпечення

Право громадян на працю забезпечується державою, а трудовий договір може бути розірваний лише з підстав і в порядку, передбачених трудовим законодавством (статті 2, 36, 40, 41 КЗпП України).

Згідно з частинами першою, третьою статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до частини другої статті 23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (частина третя статті 21 КЗпП України).

Виходячи з особливостей зазначеної форми трудового договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, закон надав право сторонам при укладенні контракту самим установлювати їхні права, обов`язки та відповідальність, а також особливості порядку звільнення чи продовження дії контракту.

Пунктом 8 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що припинення трудового договору можливе на підставах, передбачених контрактом.

Відповідно до пунктів 16, 17 постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 «Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності» контракт з керівником підприємства може бути розірваний на підставах, установлених чинним законодавством, а також передбачених у контракті. При цьому розірвання контракту з ініціативи органу управління майном або керівника підприємства повинно провадитися з урахуванням гарантій, установлених чинним законодавством. При розірванні контракту з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення провадиться на підставі пункту 8 статті 36 КЗпП України, про що робиться відповідний запис у трудовій книжці керівника підприємства.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, звільнених за пунктом 8 статті 36 КЗпП України, суди повинні мати на увазі, що на підставі цієї норми припиняється трудовий договір за наявності умов, визначених сторонами в контракті для його розірвання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 29.05.2019 року у справі №452/970/17 вказала на те, що у контракті можуть визначатися додаткові, крім встановлених чинним законодавством, підстави його розірвання. У разі розірвання контракту з ініціативи роботодавця з підстав, установлених у контракті, але не передбачених чинним законодавством, звільнення проводиться за пунктом 8 статті 36 КЗпП України з урахуванням гарантій, встановлених чинним законодавством і контрактом (пункти 17 і 21 Положення про порядок укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170).

Матеріалами справи підтверджується, що підставою звільнення позивача ОСОБА_1 , начальника поїзда (пасажирського) 07.10.2020 року, стала конкретна підстава, зазначена в Наказі начальника депо Сидоренко С.В. від 05.10.2021 № 838/ОС, а саме:

- п.8 ст. 36 КЗпП України, на підставі передбаченій контрактом.

- п.18 підпункту «в» умов контракту від 06.08.2018 року №129, п.8 ст. 36 КЗпП України.

Згідно п.8 ч.1 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є:

- підстави, передбачені контрактом.

Згідно п.18 Контракту №129 від 06.08.2018 року, працівник може бути звільнений, а цей контракт розірваний, з ініціативи роботодавця, до закінчення терміну його дії у разі:

в) несвоєчасного оформлення проїзних та перевізних документів пасажирам;

Змістом наказу від 05.10.2021 №838/ОС підтверджується, що несвоєчасність оформлення проїзних та перевізних документів вбачається роботодавцем у наступному:

1) провідник пасажирського вагона ОСОБА_2 , яка обслуговувала вагон №08, допустила порушення заповнення бланку форми ЛУ-72/УЗ, а саме запис про пасажира, якому начальник поїзда оформив проїзд від ст. Одеса до ст. Львів по квитанції ф.ГУ-57 №АЄ897102, внесено не одразу після відправлення зі ст. Одеса, а після ст.Хмельницький, що є порушенням вимог «Інструкції про порядок обліку перевезених пасажирів та витрат постільної білизни», затвердженої наказом Укрзалізниці 25.02.2009 №124-Ц;

2) провідник пасажирського вагона ОСОБА_3 , який обслуговував вагон №09, також допустив порушення заповнення бланку форми ЛУ-72/УЗ, а саме запис про пасажира, якому начальник поїзда оформив проїзд від ст. Одеса до ст. Львів по квитанції ф. ГУ-57 №АЄ 897193, внесено не одразу після відправлення зі ст. Одеса, а після ст. Жмеринка;

З вищевикладеного видно, що провідники ОСОБА_2 та ОСОБА_3 внесли несвоєчасно інформацію про пасажирів до бланків ф. ЛУ-72/УЗ, яким було оформлено проїзд за квитанціями ф. ГУ_57 від ст. Одеса до ст. Львів, з чого можна зробити висновок, що начальник поїзда в свою чергу виписав вищезазначені квитанції, також, несвоєчасно.

3) при обході поїзда на дільниці від ст. Роздільна до ст. Подільськ начальник поїзда перевіряв бланки ф. ЛУ-72/УЗ, про що свідчить його підпис, але зауважень з даного приводу у бланках не було зроблено та не було внесено змін, що є порушенням вимог п.4.7 «Інструкції начальнику пасажирського поїзда», затвердженої наказом Укрзалізниці від 27.04.2012 №158-Ц, в частині перевірки начальником поїзда під час обходу прицільність заповнення бланків ф. ЛУ-72, та має натяк на те, що ним були несвоєчасно виписані квитанції на проїзд пасажирів ф. ГУ-57;

Аналізуючи акт, складений перевіряючими, можна зробити висновок, що на момент посадки пасажирів у поїзд по ст. Хмельницький та встановлення обставин проведення перевірки, начальником поїзда не було виконано вимоги п. 7.21 «Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України» стосовно дозволу оформлення проїзду пасажирам протягом 1 години з моменту відправлення поїзда з пункту формування, тобто зі ст. Одеса- Головна.

4) були перевірені чеки РРО на оплату послуги оформлення проїзного документу ручним способом, які після повернення до пункту формування начальник поїзда разом з готівкою здав в касу депо. При перевірці встановлено, що дані чеки оформлені 16.09.2021 о 13:21, що також являється підтвердженням того, що начальник поїзда не оформив своєчасно квитанції ф. ГУ_57, так як при оформленні проїзду пасажиру по квитанції ф. ГУ-57 начальник поїзда повинен надати пасажиру разом з квитанцією і чек РРО.

Здійснивши аналіз наведених обставин та матеріалів справи, суд зазначає, що підстави звільнення, наведені в наказі, базуються на припущеннях, оскільки обставини того що начальник поїзда ОСОБА_1 несвоєчасно виписав квитанції ф. ГУ-57 фактично зроблені внаслідок встановлення:

1) порушення заповнення бланку форми ЛУ-72/УЗ провідниками пасажирського вагону ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які виразились у внесенні несвоєчасно інформації про пасажирів до бланків ф. ЛУ-72/УЗ, яким було оформлено проїзд за квитанціями ф. ГУ_57 від ст. Одеса до ст. Львів.

Судом встановлено, що з підстав виявленого порушення, за наказом начальника депо від 23.09.2021 № ПКВЧДК-3-07/64, провідникам ОСОБА_2 та ОСОБА_3 оголошено догани.

2) не зазначення начальником поїзда зауважень, з приводу несвоєчасного внесення інформації про пасажирів до бланків ф. ЛУ-72/УЗ;

Стверджуючи про наявне порушення, відповідач в наказі прямо робить висновок, що це «має натяк на те, що позивачем були несвоєчасно виписані квитанції на проїзд пасажирів ф. ГУ-57». На думку суду, наведене прямо свідчить про базування наказу про звільнення позивача на припущеннях.

3) оформлення чеків 16.09.2021 о 13:21, так як при оформленні проїзду пасажиру по квитанції ф. ГУ-57 начальник поїзда повинен надати пасажиру разом з квитанцією і чек РРО.

На думку суду, наведене порушення може лише свідчити про порушення позивачем порядку проведення розрахунково-касових операцій.

В свою чергу, підставою звільнення позивача стало несвоєчасне оформлення проїзних та перевізних документів пасажирам, прямі, належні та достовірні докази чому в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до висновку Верховного Суду, висловленого у постанові від 30 серпня 2018 року у справі №463/3091/15 з врахуванням особливостей контрактної форми трудового договору, наявність чи відсутність вини не є визначальним для припинення дії контракту. Визначальним у даному випадку є сам факт порушення.

Відповідно до п. 7.21 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом України, затверджених наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 27.12.2006 №1196, у виняткових випадках з дозволу начальника поїзда дозволяється посадка пасажирів у поїзд, якщо вони не встигли придбати проїзні документи в касі. При цьому посадка дозволяється тільки в штабний вагон з подальшим оформленням проїзду: протягом 1 години з моменту відправлення поїзда з пункту формування (обороту) і протягом 30 хвилин - з проміжних станцій. Штрафи при цьому не стягуються.

Згідно Розділу 10 Технологічного процесу роботи резерву провідників пасажирського вагонного депо станції Одеса Головна, погодженого Начальником пасажирського вагонного депо станції Одеса Головна, та затвердженого 12.05.2021 року Директором філії «Пасажирська компанія»:

- Начальник поїзда повинен діяти згідно з вимогами «Інструкції начальнику пасажирського поїзда», затвердженої наказом Укрзалізниці від 27.04.2012 №158-Ц.

- Інформація щодо вартості та порядку надання послуги «Оформлення, переоформлення уповноваженою особою проїзного документу ручним способом в пасажирському поїзді під-час слідування», розміщується у пасажирських вагонах поїздів, а також, її може надати начальник пасажирського поїзда.

- Надання даної послуги оформлюється проїзним документом (квитанція ф. ГУ-57) та необхідними фінансовими документами, згідно чинного законодавства України.

- У виняткових випадках при наявності вільних місць в поїзді, начальник поїзда дозволяє посадку пасажира у поїзд, якщо він не встиг придбати проїзні документи у касі. При цьому, посадка дозволяється тільки в штабний вагон з подальшим оформленням проїзду: протягом 1 години з моменту відправлення поїзда з пункту формування (обороту) і протягом 30 хвилин з проміжних залізничних станцій. Штрафи при цьому не стягуються.

- Начальник поїзда з`ясовує у пасажира до якої станції він буде прямувати. Згідно службового розпису руху пасажирських поїздів визначає кілометраж відстані від станції посадки до станції призначення.

- По тарифній таблиці визначає вартість квитка і плацкарти та проводить розрахунок належної суми до сплати з урахуванням усіх обов`язкових платежів, передбачених діючими нормативно-правовими актами. Суму вартості проїзду та її складові зазначає в квитанції форми ГУ-57. На послугу «Оформлення, переоформлення уповноваженою особою проїзного документу ручним способом в пасажирському поїзді під-час слідування» видає чек РРО.

- Начальник поїзда сумує загальну вартість та оголошує пасажиру суму для оплати. Отримує кошти від пасажира, видає пасажиру квитанції та чек РРО. Свої екземпляри залишає у книжці квитанцій, зберігає у сейфі разом із коштами.

- Видана пасажиру квитанція форми ГУ-57 дійсна протягом часу прямування поїзда до пункта призначення, зазначеного у квитанції форми ГУ-57.

- Після прибуття в пункт формування начальник поїзда у касі №18 вокзалу станції Одеса-Головна здає кошти за квитанціями ГУ-57, готівку отриману за чеками РРО здає в касу депо, звіт про оформлення проїзду по квитанції форми ГУ-57 здає в бухгалтерію підприємства.

Відповідно ст. ст. 76, 77, 78 ЦПК України - доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

При цьому, належність доказів - правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню, як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму та означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частинами першою, третьою статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд зобов`язаний надати оцінку кожному належному, допустимому та достовірному доказу, який міститься в матеріалах справи, а також визначити певну сукупність доказів, з урахуванням їх належності, допустимості, достовірності, вірогідності та взаємного зв`язку, що дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (постанова Верховного Суду від 01.07.2021 у справі N 917/549/20).

Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Верховний Суд неодноразово звертався до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує (в тому числі і як свідок). Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.10.2018 у справі N 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі N 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі N 902/761/18, від 04.12.2019 у справі N 917/2101/17).

Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі N 129/1033/13-ц (провадження N 14-400цс19).

Аналіз указаних норм трудового права дає підстави для висновку, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 23 січня 2018 року в справі №273/212/16-ц.

За наведених обставин, суд дійшов висновків про те що наказ від 05.10.2021 №838/ОС базується на припущеннях, оскільки ні в самому наказі не зазначено, ні до матеріалів справі не додано прямих, належних та допустимих доказів тому, що позивачем ОСОБА_1 було несвоєчасно виписані квитанції на проїзд пасажирів ф. ГУ-57.

Крім того, відповідно до частини третьої статті 252 КЗпП України та частини третьої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», звільнення членів виборних профспілкових органів підприємств, установ, організацій, крім додержання загального порядку, допускається за попередньою згодою органу, членами якого вони є, а також вищестоящого органу профспілки чи об`єднання, до складу якої входить профспілкова організація даного підприємства, установи, організації.

Згідно частини сьомої статті 43 КЗпП України та частини шостої статті 39 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

За змістом вищезазначених норм права суд, розглядаючи трудовий спір, повинен з`ясувати, чи містить рішення профспілкового комітету власне правове обґрунтування такої відмови. І лише у разі відсутності у рішенні правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника власник або уповноважений ним орган має право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Суд зобов`язаний оцінювати рішення профспілкового органу на предмет наявності чи відсутності ознак обґрунтованості, оскільки необґрунтованість рішення профспілкового комітету породжує відповідне право власника на звільнення працівника, а обґрунтованість такого рішення виключає виникнення такого права.

Висновок про обґрунтованість чи необґрунтованість рішення профспілкового комітету про відмову у наданні згоди на звільнення працівника може бути зроблений судом лише після перевірки відповідності такого рішення нормам трудового законодавства, фактичних обставин і підстав звільнення працівника, його ділових і професійних якостей.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що власник має право звільнити працівника без згоди профспілкового органу за відсутності обґрунтування профспілковим органом такої відмови, а не з мотивів її відмови.

Таке правозастосування узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними зокрема в постанові від 16.09.2020 у справі № 389/3025/18, від 22.09.2022 у справі №127/31036/21, які суд в силу вимог ч.6 ст. 263 ЦПК України враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Як зазначалось судом раніше, матеріали справи містять витяг з протоколу від 27.09.2021 №26 засідання профспілкового комітету незалежної профспілки працівників пасажирського вагонного депо Одеса-Головна, згідно якого:

- доцільних підстав для вжиття заходів дисциплінарного впливу у вигляді дострокового розірвання контракту, відповідно до пункту 18 підпункту «в» за несвоєчасне оформлення проїзних та перевізних документів пасажирам з начальником поїзда (пасажирського) ОСОБА_1 немає, тому профспілковий комітет незалежної профспілки працівників пасажирського вагонного депо Одеса-Головна не дає згоди на розірвання контракту з начальником поїзда ОСОБА_1 .

Суд наголошує на тому, що наведений протокол профспілкового комітету містить відповідне обґрунтування.

Тому, суд дійшов висновків про те, що ОСОБА_1 було незаконно звільнено без згоди виборного органу первинної профспілкової організації, оскільки профспілковою організацією було прийнято рішення про відмову у наданні згоди на звільнення позивача, яка містить відповідне правове обґрунтування, оцінку та аналіз доказів, вимог «Технологічного процесу роботи резерву провідників пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна».

Частиною першою статті 235 КЗпП України передбачено, що у разі встановлення факту звільнення без законної підстави або з порушенням передбаченого законом порядку суд зобов`язаний поновити працівника на попередній роботі.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

З даних обставин, суд виходить із того, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушене цивільне право чи інтерес підлягає судовому захисту у спосіб, який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Суд приймає до уваги те, що відмова в задоволенні позову через помилкове правове обґрунтування позовних вимог є перешкодою в доступі до правосуддя, а відтак -порушенням статті 6 Конвенції та статей 55, 124 Конституції України, оскільки позивач визначає предмет та підстави позову, а обов`язком суду є установлення обґрунтованості позову та вирішення спору по суті заявлених вимог з визначенням правовідносин сторін, випливають зі встановлених обставин та правових норм, які підлягають застосуванню до цих правовідносин.

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елементу права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції).

Зважаючи на доведеність позивачем незаконності звільнення ОСОБА_1 , згідно наказу (розпорядження) №838/ОС від 05.10.2021 року, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 про скасування наказу про звільнення, та наявність правових підстав для поновлення його на роботі.

Щодо позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до положень ч. 2 ст.235КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08 лютого 1995 року(далі -Порядок).

Пунктом 2 Порядку передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяця роботи.

Згідно з п. п. 3, 4 Порядку, при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітникам-почасовикам; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші. При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місця не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Відповідно до п. 8 Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом останніх двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 серпня 2020 року в справі № 501/2316/15-ц (провадження № 61-37956св18) вказано, що «статтею 235 КЗпП передбачено, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється у випадках: звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу (частина перша); у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству (частина третя); у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу (частина четверта). Отже, вимушений прогул визначається як період часу, з якого почалось порушення трудових прав працівника (незаконне звільнення або переведення на іншу роботу, неправильне зазначення формулювання причин звільнення або затримки видачі трудової книжки при звільненні) до моменту поновлення таких прав, тобто ухвалення рішення про поновлення працівника на роботі, чи визнання судом факту того, що неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). Пунктом 2 Порядку передбачено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку».

Особливості регулювання робочого часу і часу відпочинку окремих категорій працівників залізничного транспорту, робота яких безпосередньо пов`язана із забезпеченням безпеки руху поїздів і обслуговуванням пасажирів, затверджені Наказом Укрзалізниці від 10.03.1994 року № 40-ц, відповідно до п. 1.3 якого, для працівників, зайнятих на цілодобових безперервних роботах, а також на інших роботах, де за умовами виробництва може бути збережена встановлена щоденна тривалість робочого часу, керівництво підприємства за узгодженням з комітетом профспілки може запроваджувати підсумований облік робочого часу з періодом обліку - місяць, квартал, тура. При цьому, норма робочих годин визначається множенням кількості робочих днів в періоді обліку за календарем цього року на тривалість робочого дня, визначеного для шестиденного робочого тижня з урахуванням скорочення робочого часу в передвихідні і передсвяткові дні.

Судом встановлено, що для поїзної бригади місячною нормою робочого часу встановлено норму часу для шести денного робочого тижня. Зазначене підтверджується колективним договором, наданим відповідачем та розрахунком кількості робочих днів, який наведений в довідці розрахунку оплати середньої заробітної плати від 12.01.2023 року № ПКВЧД-3-14/11. Доказів іншого матеріали справи не містять.

Згідно розрахунку оплати середньої зарплати Виробничого підрозділу Пасажирське вагонне депо станції Одеса-Головна Філії «Пасажирська компанія» АТ "Українська залізниця" від 12.01.2023 року № ПКВЧД-3-14/11:

- середньомісячний заробіток, за останні два місяці що передують звільненню, склав 15200 грн. 58 коп.;

- середньоденна заробітна плата складає 596 грн. 10 коп.;

Доказів того, що у серпні або вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 перебував на лікарняному або у відпустці, внаслідок чого неможливо було би брати за основу розрахунок за серпень та вересень 2021 року, суду не надано.

З огляду на викладене, за розрахунком суду, вимушений прогул позивача становить 420 днів, зокрема:

- з 05.10.2021 року по 31.12.2021 року 74 дня, за виключенням святкових та вихідного дня, виходячи із шести денного робочого тижня;

- з 01.01.2022 року по 31.12.2022 року 311 днів, без виключення святкових днів, виходячи із шести денного робочого тижня;

- з 01.01.2023 року по 10.02.2023 року 35 днів, без виключення святкових днів, виходячи із шести денного робочого тижня.

Суд виходить із того, що згідно з частиною шостою ст. 6 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» від 15.03.2022 р. № 2136-IX, у період дії воєнного стану не застосовуються норми, зокрема ст. 73 КЗпП, якою встановлені святкові та неробочі дні.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу становить 250 362, 00 грн. (420 днів х 596,10 грн. = 250 362, 00 грн.)

Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни №13 від 24 грудня 1999року «Про практику застосування законодавства про оплату праці» судам роз`яснено, що, задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

Згідно з п. 171.1 ст. 171 Податкового кодексу України, особою, відповідальною за нарахування, утримання та сплату (перерахування) до бюджету податку з доходів у вигляді заробітної плати, є роботодавець, який виплачує такі доходи на користь платника податку.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 грудня 2021 року в справі №9901/407/19 вказано, що «суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як заборгованість із заробітної плати та/або середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюється без віднімання сум податків і зборів. Податки і збори із присудженої за рішенням суду суми заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із цієї суми при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума зменшується на суму податків і зборів. При цьому відрахування податків і обов`язкових платежів із середнього заробітку за час вимушеного прогулу не погіршує становище працівника, якого поновлено на роботі, оскільки за цей період у разі перебування на посаді працівник отримував би заробітну плату, із якої також відраховувались би податки і збори. Відповідно до підпункту 168.1.1 пункту 168.1 статті 168 ПК України податковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену в статті 167 цього Кодексу (за загальним правилом 18 відсотків). Таким чином, якщо юридична особа відшкодовує (виплачує) на користь фізичної особи середній заробіток за час вимушеного прогулу, то ця особа, виступаючи щодо такої фізичної особи податковим агентом, зобов`язана (у випадках, передбачених ПК України) утримати і перерахувати податок із суми такого доходу. Аналогічний правовий висновок зроблений Верховним Судом у подібних правовідносинах у постановах від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц та від 07 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19».

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу задовольнити та стягнути з АТ «Українська залізниця» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 250 362, 00 грн., з послідуючим утриманням з цієї суми податків та обов`язкових платежів.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

У ч.2 ст.16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди тощо.

У ст.1 КЗпП України передбачено, що на трудові відносини поширюються норми цього закону.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону (ст.237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, які можуть бути підставою для виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення, підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст.237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Встановлене Конституцією України та законами право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 (із відповідними змінами) судам роз`яснено, що відповідно до ст.2371КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя та здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, утрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад поновлення на роботі), так і механізмом компенсації за моральну шкоду як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.

КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи винятків для компенсації моральної шкоди в разі порушення трудових прав працівників, а ст.237-1 Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди в обраний ним спосіб, зокрема повернення вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір якої суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин.

Отже, компенсація завданої моральної шкоди не поглинається самим фактом відновлення становища, яке існувало до порушення трудових правовідносин, шляхом поновлення на роботі, а має самостійне юридичне значення.

Зазначена правова позиція висловлена ВСУ в постанові від 25.04.2012 р. у справі №6-23цс12.

При таких обставинах, у судовому засіданні знайшло своє підтвердження те, що позивач дійсно зазнав моральних страждань внаслідок звільнення, оскільки залишився без роботи, був змушений докладати додаткових зусиль задля відновлення свого порушеного права. Звільнення призвело до стресу на грунті переживань і психологічного навантаження, змінило звичний спосіб життя та його якість. Із урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення моральної шкоди, а саме в розмірі 3 000 гривень.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути 2724,00 грн. судового збору (за три вимоги немайнового характеру).

На підставі п. п. 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України необхідно допустити негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі та присудження виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задовольнити частково.

Скасувати наказ (розпорядження) начальника виробничого підрозділу пасажирського вагонного депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця» №838/ОС від 05.10.2021 року про звільнення ОСОБА_1 з роботи начальника поїзда (пасажирського) вагонного депо Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця», на підставі п.18 підпункту «в» умов контракту від 06.08.2018 року №129, п.8 ст. 36 КЗпП України.

Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника поїзда (пасажирського) вагонного депо станції Одеса-Головна філії «Пасажирська компанія» Акціонерного товариства «Українська залізниця».

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 05.10.2021 року по 10.02.2023 року в сумі 250 362,00 грн. (двісті п`ятдесят тисяч триста шістдесят дві гривні 00 копійок), з послідуючим утриманням з цієї суми податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн. (три тисячі гривень 00 копійок).

Стягнути з Акціонерного товариства "Українська залізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 2724,00 грн. (дві тисячі сімсот двадцять чотири гривні 00 копійок).

УЧАСНИКИ СПРАВИ:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця», , 03680, м. Київ, вул. Є.Гедройця, 5.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення заробітної плати у межах суми платежу за один місяць.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складений 15 лютого 2023 року.

Суддя: К.О. Далеко