КОМСОМОЛЬСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД
Справа № 534/297/22
Провадження 2-др/534/1/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2023 року м. Горішні Плавні

Суддя Комсомольський міський суд Полтавської області Морозов В.Ю. розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чуприна Сергія Павловича про ухвалення додаткового рішення у справі № 534/297/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в :

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 23.12.2022 позов ОСОБА_1 задоволено повністю та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 15.05.2019 в сумі 59 588 грн. 84 коп. та сплачений судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.

31.01.2023 на адресу суду надійшла заява представника позивача адвоката Чуприна С.П., про ухвалення додаткового рішення суду, яким з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 21.10.2022, стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 40000 гривень боргу за договором позики від 15.05.2019, проценти у розмірі облікової ставки НБУ за користування позикою (ч.1 ст.1048 ЦК України), збитки від інфляції за час прострочення виконання зобов`язання, та три відсотки річних за період з 17.08.2019 по дату ухвалення заочного судового рішення по справі. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 4000 гривень. Стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 4000 гривень.

Із змісту частин 2, 3 статті 49 ЦПК України вбачається, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Оскільки позов було задоволено в повному обсязі, стягнуто з відповідача на користь позивача суму сплаченого страхового відшкодування та судовий збір, суд дійшов висновку про необхідність відмовити в ухваленні додаткового рішення по справі, та на підставі положень ст. 270 ЦПК України, учасники справи не викликались в судове засідання.

Суд, дослідивши матеріали справи та поданої заяви про ухвалення додаткового рішення приходить до наступного висновку.

Так, статтею 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо:

1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення;

2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати;

3) судом не вирішено питання про судові витрати;

4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено.

Судом встановлено, що в рішенні суду від 23.12.2022 року по справі № 534/297 було позовні вимоги задоволено у повному обсязі, у тому числі й вирішено питання про розподіл судових витрат в повному обсязі та стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 992,40 грн., який сплачений позивачем на момент подання позовної заяви, що підтверджується квитанцією № 32799 від 18.02.2022.

Судом, при ухваленні рішення по вище згаданій справи, не прийнято до уваги заяву про збільшення позовних вимог від 27.10.2022, оскільки останню подано з порушенням норм цивільно процесуального кодексу України.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються.

В порушення вимог п. 3 ч. 2 ст. 175 ЦПК України, представником позивача не зазначено суми стягуваного боргу відповідно до заяви про збільшення позовних вимог. Не додано детального та обгрунтованого розрахунку загальної суми боргу з урахуванням процентів у розмірі облікової ставки НБУ за користування позикою (ч.1 ст.1048 ЦК України), збитки від інфляції за час прострочення виконання зобов`язання, та трьох відсотків річних. Не вказано за який конкретно період необхідно стягнути борг, вказано: « проценти у розмірі облікової ставки НБУ за користування позикою (ч.1 ст.1048 ЦК України), збитки від інфляції за час прострочення виконання зобов`язання, та три відсотки річних за період з 17.08.2019 по дату ухвалення заочного судового рішення по справі».

Частиною 3 статті 176 ЦПК України передбачено, що у разі збільшення розміру позовних вимог або зміни предмета позову несплачену суму судового збору належить сплатити до звернення в суд з відповідною заявою.

Сплата судового збору особами, які звертаються до суду - це процесуальний обов`язок, який визначається нормами цивільного процесуального законодавства та Закону України "Про судовий збір".

Згідно з ч.1 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» за подання юридичною особою або фізичною особою - підприємцем позовної заяви немайнового характеру стягується судовий збір у розмірі 1 відсотку ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Оскільки представником позивача не вказано загальної суми стягуваного боргу, суд не має можливості перевірити правильність визначення суми судового збору сплаченого позивачем при подачі позовної заяви до суду з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 183 ЦПК України до заяви, скарги, клопотання чи заперечення, які подаються на стадії виконання судового рішення, в тому числі в процесі здійснення судового контролю за виконанням судових рішень, додаються докази їх надіслання (надання) іншим учасникам справи (провадження).

Всупереч вище вказаної вимоги цивільно-процесуального кодексу України, представником позивача не долучено до заяви про ухвалення додаткового рішення докази надіслання цієї заяви з додатками відповідачу.

При стягненні витрат на правничу допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність) або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного до договору (статті12,46,56 ЦПК України). Витрати на правничу допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правничу допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Зазначені критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

При цьому неспівмірність витрат на правничу допомогу й передбачених законом критеріїв є підставою для подання стороною-опонентом клопотання про зменшення розміру витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною шостою статті 137 ЦПК обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка подає таке клопотання. Кодексом не передбачено можливості суду ініціювати питання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду під час розгляду справи № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), за результатами розгляду якої 27 червня 2018 року прийняла постанову, в якій зазначила, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відповідно до п.4 ст.12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

До позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог на підтвердження витрат на правничу допомогу не надано суду опис виконаних адвокатом робіт та детального розрахунку вартості виконаних робіт.

Наведений перелік підстав, за яких може бути постановлене додаткове рішення, є вичерпним.

Таким чином, ЦПК України передбачено процесуальний інститут додаткового судового рішення, яким вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувались докази (для постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал). Крім того, додаткове судове рішення може прийматися, якщо судом при ухваленні основного судового рішення не визначено способу його виконання або не вирішено питання про судові витрати.

Додаткове судове рішення є засобом усунення недоліків основного рішення, яким вирішено спір по суті позовних вимог за результатами судового розгляду справи, а не прийняття додаткових судових рішень.

Враховуючи те, що рішенням суду вирішено питання розподілу судових витрат та визначено спосіб виконання судового рішення, у суду відсутні правові підстави для прийняття додаткового рішення у справі, а тому, суд дійшов висновку, що у задоволенні заяви про ухвалення додаткового судового рішення слід відмовити.

Таким чином, дослідивши вказані матеріали, суд вважає, що підстав для ухвалення додаткового рішення немає, оскільки всі позовні вимоги позивача та вирішено питання судових витрат на його користь, судом було розглянуто і рішення по них прийнято, а тому в ухваленні додаткового рішення позивачу слід відмовити.

Керуючись ст. 270 ЦПК України, суд-

ухвалив:

Відмовити у прийнятті додаткового рішення за заявою представника позивача ОСОБА_1 адвоката Чуприна Сергія Павловича про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.№ 534/297/22

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Ухвала суду може бути оскаржено безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Суддя В.Ю. Морозов