Справа № 468/1189/21-ц
БАШТАНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

22.03.2023 року Баштанський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Янчук С.В., за участю секретаря Плужник К.О., прокурора, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Баштанка цивільну справу за позовом виконувача обов`язків першого заступника керівника Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, повернення земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

13.09.2021 року виконувач обов`язків першого заступника керівника Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області звернувся до суду з вищевказаним позовом. В обгрунтування позову вказав, що наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №23/0/14-20-СГ від 02.01.2020 року затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0247 площею 2 га, розташовану в межах території Лук`янівської (нині Привільненської) сільської ради. На підставі вказаного наказу державним реєстратором Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради 19.03.2020 року за №36006718 зареєстровано право власності за відповідачем ОСОБА_1 на вказану земельну ділянку. Зазначений наказ ГУ Держгеокадастру прийнятий з порушенням вимог чинного законодавства (ч. ч. 3, 4 ст. 116, ч.1 ст. 121 ЗК України щодо передачі земельної ділянки безоплатно у власність громадян в межах норм, визначених цим кодексом, лише один раз по кожному виду використання та щодо можливості надання особі земельної ділянки державної чи комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2 га). Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідач на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області №10-6652/15-19-СГ від 12.09.2019 року вже отримував у приватну власність земельну ділянку площею 2 га, з кадастровим номером :03:005:0023 для ведення особистого селянського господарства, розташованої в межах Пінчуківської сільської ради Васильківського району Київської області. Право власності зареєстровано 17.09.2019 року за №33303524.

Таким чином, відповідач на час прийняття наказу ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області №23/0/14-20-СГ від 02.01.2020 року вже скористався правом на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання. Відповідач ГУ Держгеокадастру розглядаючи заяву відповідача про затвердження проекту із землеустрою, не надало належної оцінки обставинам і умовам, зазначеним у ній, доводам заявника (відповідача), в тому числі щодо використання права на безоплатну приватизацію, не перевірило та не врахувало обставин, які спростовують дійсність волевиявлення останнього, факт використання ним свого права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, внаслідок чого, земельна ділянка площею 2 га, незаконно вибула із земель державної власності. Оскільки, відповідач вперше отримав земельну ділянку на законних на те підставах, то поверненню підлягає саме земельна ділянка площею 2 га для ведення особистого селянського господарства в межах території колишньої Лук`янівської сільської ради. Останній набув спірну земельну ділянку у власність зловживаючи своїм правом, а саме, внаслідок вчинення неправомірних дій - подачі недостовірної інформації про те, що він не використав своє право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, - він отримав незаконні переваги порівняно з іншими громадянами та порушив суспільний інтерес на законність у цій сфері, оскільки кожен громадянин має право лише одноразово використати своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для певної категорії потреб.

Крім того, відповідно до чинного на момент прийняття вказаного наказу про передачу у власність відповідачу спірної земельної ділянки законодавства, власником та органом, уповноваженим розпоряджатися земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності за межами населених пунктів на території Миколаївської області було Головне управління Держгеокадастру в Миколаївській області. На думку прокурора з цих підстав наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області №23/0/14-20-СГ від 02.01.2020 року підлягає визнанню незаконним та скасуванню з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2 га.

На підставі вищевикладеного прокурор просив позов задовольнити в повному обсязі та стягнути судові витрати.

Позов надійшов до суду 13.09.2021 року.

Ухвалою від 25.10.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 09.02.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Прокурор позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник позивача Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області в судові засідання не з`являвся, надавши до суду заяву про розгляд справи без присутності представника сільської ради. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Представник відповідача - Головного управління Держгеокадастру уМиколаївській області, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи (рекомендованим листом з повідомленням) у судові засідання не з`являвся, про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи у відсутність представника Держгеокадастру чи про відкладення не надав.

02.12.2021 року від представника відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області на електронну адресу суду надійшов відзив, згідно якого відповідач просив у задоволенні позовних вимог в частині визнання незаконним та скасування наказу Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 23/0/14-20-СГ від 02.01.2020 року відмовити. У зв`язку з тим, що спір виник внаслідок неправомірних дій ОСОБА_1 судовий збір в повному обсязі покласти саме на останнього. Посилався як на підстави відмови у задоволенні вимог до Держгеокадастру на ту обставину, що виходячи з презумпції добросовісності та розумності поведінки, у Головного управління не було підстав вважати, що звертаючись до ГУ по питанню отримання у власність вищевказаної спірної земельної ділянки відповідач зловживає правом на отримання земельних ділянок безоплатно у власність у межах норм визначених ЗК України. До тогож, жодним нормативно-правовим актом невстановлено обов`язку та не визначено процедури за якою орган виконавчої влади або місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно доповноважень, визначених статтею 122 ЗК України, може перевіряти обставини щодо дійсності волевиявлення заявника та факт використання особою свого права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Крім того, єдиною підставою для відмови у затвердженні проекту землеустрою може бути лише те, що цей проект не погоджено в порядку, встановленому статтею 186-1 ЗК України, а також відсутність обов`язкової державної експертизи у визначених законом випадках та відомостей щодо державної реєстрації сформованої земельної ділянки у Державному земельному кадастрі. Жодних правових підстав для відмови у затвердженні проекту землеустрою після його погодження в порядку ст. 186-1 ЗК України, норми ст. 118 ЗК України не містять. При цьому перевірка на відповідність проекту землеустрою вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів має здійснюватись саме на етапі погодження такого проекту. Відповідна правова позиція висловлена в рішенні Верховного суду від 06.03.2019 № 1640/2594/18. Тобто, Головне управління діяло на законних підставах та в межах повноваження. Наказ №23/0/14-20-СГ від 02.01.2020 року «Про затвердження документації із землеустрою на надання земельної ділянки у власність без зміни цільового призначення» прийнятий ГУ під впливом навмисного, цілеспрямованого введення в оману щодо фактів та обставин, які мають істотне значення та які вплинули на його прийняття. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 висловлено позицію стосовного того, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для того витребування не потрібно визнавати недійсним рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів щодо спірного майна. У спорах провитребування майна суд має встановити обставини незаконного вибуття майна власника на підставі наданих сторонами належних, допустимих і достатніх доказів. При цьому, закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулося розпорядження майном на користь фізичних осіб, у яких на підставі цих рішень виникли права. Рішення суду про витребування з незаконного володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Для внесення такого запису на підставі зазначеного рішення суду окремо скасовувати запис про державну реєстрацію прав власності за відповідачем не потрібно. Подібну позицію викладено у постанові Верховного Судувід 07.11.2018у справі№ 488/5027/14-ц.

06.12.2021 року на адресу суду першим заступником керівника Баштанської окружної прокуратури надано відповідь на відзив ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області (з підтверджуючими доказами надсилання її копії позивачу та відповідачам для ознайомлення), в якій наполягає на задоволенні позовних вимогах в повному обсязі, оскільки законом заборонено надання двічі безоплатно одній особі земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. У ній прокурор послався, що існує пряма норма законодавства, яка вказує на недопустимість подвійного надання громадянам земель одного й того ж виду використання. З огляду на положення статей 13, 19 Конституції України, у сфері земельних правовідносин важливу роль відіграє конституційний принцип законності набуття приватними суб`єктами права власності на землю із земель державної власності в поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Не зважаючи на відсутність нормативно - правових актів, які б регулювали порядок перевірки отримання громадянами земель відповідного виду використання, органи державної влади повинні забезпечити законне надання земель та запобігати подвійному отриманню громадянами земельних ділянок. Більш того, згідно із п. 4 Положення про ГУ Держгеокадастру, відповідач здійснює на території Миколаївської області державний нагляд (контроль) в агропромисловому комплексі у частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій та форм власності, в тому числі за веденням державного обліку і реєстрацією земель, достовірністю інформації про наявність та використання земель; дотриманням вимог земельного законодавства в процесі передачі у власність, надання у користування, в тому числі в оренду, вилучення (викупу) земельних ділянок; дотриманням органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та встановленого порядку набуття і реалізації права на землю. Таким чином, ГУ Держгеокадастру, окрім того, що розпоряджається земельними ділянками сільськогосподарського призначення державної власності, також являється органом контролю у земельній сфері, а отже зобов`язаний вживати всіх заходів щодо недопущення порушень вимог законодавства, у тому числі в своїй діяльності. Відповідач ГУ Держгеокадастру мало можливість перевірити та надати належну оцінку дійсному волевиявленню громадянина в отриманні спірної земельної ділянки, не допустити порушень вимог ч.4 ст.116 ЗК України, а отже запобігти незаконному вибуттю земель з державної власності.

В судове засідання відповідач ОСОБА_1 не з`являвся. Про день, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином (рекомендованими листами з повідомленнями). Про приични неявки суд не повідомив, відзив на позов не надавав.

Дослідивши наявні у справі матеріали, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог і можливість задоволення позову.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено наступне.

01.07.2019 року відповідач ОСОБА_1 звернувся із заявою до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 2,0 га із земель державної власності в межах території Лук`янівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області. У заяві зазначив, що право на безоплатну приватизацію по вказаному цільовому призначенню він не використав (заява від 01.07.2019 року ОСОБА_1 адресована до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області - а.с.17);

02.08.2019 року Наказом Головного управління Держгеокадаструу Миколаївській області області № 5267/0/14-19-СГ відповідачу ОСОБА_1 наданий дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої в межах території Лук`янівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, орієнтовною площею ділянки - 2,0 га з призначенням для ведення особистого селянського господарства ( а.с.23);

02.01.2020 року наказом Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 23/0/14-20-СГ вирішено затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та надати ОСОБА_1 у власність земельну ділянку площею 2,0000 га, в тому числі пасовищ площею 2,0000 га (кадастровий номер :01:000:0247) із земель сільськогосподарського призначення державної власності без зміни цільового призначення для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах території Лук`янівської сільської ради Баштанського району Миколаївської області ( а.с.25);

19.03.2020 року державним реєстратором Департаменту з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради здійснено державну реєстрацію за №№36006718 - право власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2га з кадастровим номером :01:000:0247. Підстава для державної реєстрації - наказ ГУ Держгеокадастру №23/0/14-20-СГ від 02.01.2020р. (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 246371751 від 01.03.2021 року - а.с.26-29);

Згідно Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно відповідачу ОСОБА_1 на підставі наказу Головного управління Держгеокадастру у Київській області №10-6652/15-19-СГ від 12.09.2019 року належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 2 га, з кадастровим номером :03:005:0023 для ведення особистого селянського господарства, розташована в межах Пінчуківської сільської ради Васильківського району Київської області. Право власності зареєстровано 17.09.2019 року за №33303524 (Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 254136773 від 23.04.2021 року - а.с.30-32).

Відповідно до положень статей 13, 14 Конституції України, земля є об`єктом права власності українського народу і є національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, у зв`язку з чим гарантоване Конституцією України право власності на землю має набуватися і реалізовуватися громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції Україниоргани державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

У силу ч.ч. 1, 3, 4 ст. 116 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності зарішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатноу власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

Частиною шостою статті 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають правона безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектара.

Згідно з ч. 4 ст. 122 ЗК України земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті передає увласність або у користування для всіх потреб центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи.

Відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 року, №15, Положення про Головне управління Держгеокадастру в області (далі-Положення), затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольстваУкраїни від 29.09.2016 року №333 ( в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), таким відповідним центральним органом є Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) та територіальні органи Держгеокадастру.

Положення передбачало, що Головне управління Держгеокадастру у Миколаївській області є територіальним органом Держгеокадастру та реалізує його повноваження на території Миколаївської області, зокрема здійснює розпорядження земельними ділянками державної власності сільськогосподарського призначення за межами населених пунктів, а також одночасно наділене повноваженнями здійснення державного контролю (нагляду) за додержанням земельного законодавства.

Ведення Державного земельного кадастру здійснює Держгеокадастр та його територіальні органи. До складу Держгеокадастру та його територіальних органів входять державні кадастрові реєстратори, які здійснюють внесення відомостей до Державного земельного кадастру і надання таких відомостей в межах повноважень, визначених Законом України "Про Державний земельний кадастр". Державний кадастровий реєстратор має доступ до всіх відомостей Державного земельного кадастру, самостійно приймає рішення про внесення відомостей до нього, надання таких відомостей, а також відмову у внесенні або наданні відомостей (п.п.4,5 Порядку ведення Державного земельного кадастру затвердженого постановою КМУ від 17 жовтня 2012 р. № 1051 в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин)

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 30 Закону України «Про Державний земельний кадастр» для державних кадастрових реєстраторів інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених цим Законом, надається в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до цього реєстру відповідно доЗакону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державний реєстратор речових прав на нерухоме майно під час проведення державної реєстрації речових прав на земельні ділянки має безпосередній доступ та користується відомостями з Державного земельного кадастру в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до положень ст. 33 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин) посадові особи ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, які здійснюють ведення Державного земельного кадастру, отримують інформацію з Державного реєстру праву зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру прав відповідно до частини третьої статті 32 цього Закону.

Відповідно до ч. 6 ст. 186-1 ЗК України підставою для відмови у погодженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може бути лише не відповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, документації із землеустрою або містобудівній документації.

Відповідно достатті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб (пункт 10 частини 2 статті 16 ЦК).

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина 1 статті 21 ЦК України).

Приписами ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже, як встановлено судом, станом на 19.03.2020 року (час набуття у власність земельної ділянки площею 2 га з кадастровим номером :01:000:0247) ОСОБА_1 вже використав своє право на безплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в межах норм безоплатної передачі земельних ділянок для даного виду використання, отримавши у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :03:005:0023.

Таким чином, ОСОБА_1 двічі скористався своїм правом, передбаченимст. 116 ЗК України, що є порушенням визначеного земельним законодавством порядку.

При здійсненні функцій із розпорядження землями, зокрема, здійснюючи розгляд заяви ОСОБА_1 про передачу спірної земельної ділянки у власність, ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області, перевіривши її та встановивши вже реалізоване право особи на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, відповідно до вимог ч. 6 ст. 186-1 Земельного кодексу України, мало б не допустити зазначених порушень, відмовити у погодженні та затвердженні відповідного проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, який не відповідає положенням закону, відмовити особі у передачі спірної земельної ділянки у власність.

З огляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що оскаржуваний наказ суперечить вимогам ст.ст.116,121 ЗК України, що є підставою для визнання його недійсним в цілому.

Враховуючи вищевикладене, суд також критично розцінює доводи сторони відповідача - ГУ Держгеокадастру у Миколаївській області про безпідставність позовних вимог прокурора щодо визнання недійсним оспорюваного наказу, та наявності вини ОСОБА_1 у видачі такого.

Його ж посилання на правову позицію Верховного Суду від 11.02.2020 у справі № 922/614/19 щодо обставин того, що для витребування не потрібно визнавати недійсним рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскаржувати весь ланцюг договорів та інших правочинів, то суд вважає їх такими, що не заслуговують на увагу, оскільки позовні вимоги прокурора у цій справі, виникли з приводу зобов`язання громадянина та ФГ (наступного набувача земельної ділянки переданої на підставі наказу геокадастру первісному набувачеві) повернути земельні ділянки, тобто підстави та предмет спору у вказаній справі є відмінними від підстав та предмету спору у справі, що розглядається, в якій відповідач ОСОБА_1 є первісним та єдиним набувачем земельної ділянки на підставі спірного наказу.

Відповідно до частини 1 статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала (кондикційний позов).

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. У кондиційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.

Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов:1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК, свідчить про необхідність установлення так званої «абсолютної» безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Отже, кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно.

Права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця з використанням правового механізму, установленного статтею 1212 ЦК України, у разі наявності правових відносин речово-правового характеру безпосередньо між власником та володільцем майна.

Водночас, відповідно до загального правила статті 387 ЦК України власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача за частиною 1 статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом.

За змістом статті 388 ЦК України випадки витребування майна власником від добросовісного набувача обмежені, й можливі за умови, що майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, поза їх волею.

Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача.

Норма статті 388 ЦК України може застосовуватись як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майнане існує жодних юридичних відносин.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 набув право власності на спірну ділянку на підставі наказу органу, уповноваженого на передачу у приватну власність земель державної власності, тобто на підставі акту органу державної влади, спрямованого на виникнення у сторін прав та обов`язків.

Отже, між сторонами виникли юридичні відносини, які зумовили набуття відповідачем права власності на спірну ділянку, що не відповідає умовам застосування статей 387, 388 ЦК України.

Крім того, передача землі у власність ОСОБА_1 стала наслідком повідомлення ним неправдивих відомостей про те, що право на отримання земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства ним раніше не використане. Ці обставини свідчать про недобросовісність набувача, що також унеможливлює застосування правилстатті 388 ЦК України.

За такого посилання відповідача ГУ Держгеокадастру на необхідність застосування у спірних правовідносинах вимог ст. ст. 387, 388 ЦК України, що можливо без скасування спірного наказу, а не ст. 1212 цього кодексу, не заслуговують на увагу.

Оскільки спірні правовідносини виникли безпосередньо між власником майна та його володільцем, суд вважає, що ОСОБА_1 , набувши спірну земельну ділянку без достатньої правової підстави, тобто всупереч вимогам статтей 116 та 121 ЗК України, зобов`язаний повернути її законному власнику за правилами частини 1 статті 1212 ЦК України.

Висновок про безпідставне (незаконне) набуття земельної ділянки ґрунтується на незаконності наказу ГУ Держгеокадастру від 02.01.2020 року. За такого вимога про визнання незаконним та скасування цього наказу зумовлює відновлення володіння відповідною земельною ділянкою та є нерозривно пов`язаною з вимогою про повернення нерухомого майна.

При цьому суд зауважує, що звернення прокурора з позовом спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання повернення земельних ділянок у державну власність, що незаперечно становить суспільний інтерес.

Європейський суд з прав людини звертав увагу на те, що сторонами цивільного провадження є позивач і відповідач. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. mutatis mutandis рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia, заява № 42454/02, § 35)).

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзаци перший і другий частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру").

Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу (абзаци перший - третій частини четвертої статті 23 Закону).

Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України, - ст. 56 цього кодексу.

З врахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку, що обґрунтованим згідно з ч. 4 ст. 56 ЦПК України та ч. 3 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» є звернення прокурора з позовом до суду в цій справі, оскільки має місце порушення інтересів держави.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, суд покладає на відповідачів обов`язок по відшкодуванню на користь Миколаївської обласної прокуратури судових витрат по сплаті судового збору в розмірі 4540 грн. - за подання позову та 2684 грн. - подання заяви про забезпечення позову, а всього 7224 грн. в рівних частинах з кожного.

На підстав викладеного та керуючись ст.ст. 2, 10-13, 81,258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов виконувача обов`язків першого заступника керівника Баштанської окружної прокуратури Миколаївської області в інтересах держави в особі Привільненської сільської ради Баштанського району Миколаївської області до Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу, повернення земельної ділянки - задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області № 23/0/14-20-СГ від 02.01.2020 року, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 земельну ділянку площею 2,0000 га. з кадастровим номером :01:000:0247 для ведення особистого селянського господарства, розташовану в межах території Лук`янівської сільської ради ( на теперішній час Привільненської сільської ради) Баштанського району Миколаївської області, з одночасним припиненням права власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на земельну ділянку з кадастровим номером :01:000:0247.

Зобов`язати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) повернути у власність територіальної громади в особі Привільненської сільської ради ( ), земельну ділянку площею 2,0000 га. з кадастровим номером :01:000:0247 для ведення особистого селянського господарства, нормативною грошовою оцінкою 111,256 грн., розташовану в межах території Лук`янівської сільської ради ( на теперішній час Привільненської сільської ради) Баштанського району Миколаївської області.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) та Головного управління Держгеокадастру у Миколаївській області () на користь Миколаївської обласної прокуратури (розрахунковий рахунок UА0000340, , банк ДКСУ м. Києва) витрати по сплаті судового збору по 3612 (три тисячі шістсот дванадцять ) гривень, з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: