ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/694/22 Номер провадження 22-ц/814/2356/23Головуючий у 1-й інстанції Шевська О.І. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.,

за участю секретаря судового засідання - Ряднини І.В.,

третіх осіб ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 02 листопада 2022 року,

що постановлена за результатом розгляду подання головного державного виконавця Шевченківського ВДВС у м. Полтаві Північно-Східного управління Міністерства юстиції (м. Суми) Пальок В.П. про визначення частки майна боржника

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

26.01.2022 до суду надійшло подання державного виконавця Шевченківського відділу ДВС міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Пальок В. про визначення частки майна боржника ОСОБА_2 у майні, яким він володіє спільно з іншими особами в натурі.

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 02 листопада 2022 року подання державного виконавця Шевченківського відділу ДВС міста Полтави Головного територіального управління юстиції у Полтавській області Пальок В. про визначення частки майна боржника ОСОБА_3 у майні, яким він володіє спільно з іншими особами в натурі - задоволено.

Визначено частку майна боржника ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , у розмірі 1/5 частини.

В задоволенні клопотання ОСОБА_3 про відмову від права власності - відмовлено.

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Із вказаною ухвалою не погодився боржник, ОСОБА_3 , а також зазначені у поданні державного виконавця в якості третіх осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та оскаржили її в апеляційному порядку за спільно поданою апеляційною скаргою, прохаючи ухвалу місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення в частині виключення з переліку майна боржника ОСОБА_2 визначеної судом першої інстанції 1/5 частки майна у квартирі за адресою АДРЕСА_1 .

Вказували, що місцевим судом не було враховано, що боржник ОСОБА_3 не приймав і не приймає участі в утриманні та облаштуванні житла, а з 25.07.2016 виписаний з квартири, та, згідно з вимогами ст. 347 ЦК України, заявляє про відмову від права власності на будь-яку частку у спільному майні.

Місцевий суд не взяв до уваги, що з часу притягнення боржника до відповідальності минуло більше 10 років, інших правопорушень він не допускав, має на утриманні малолітнього сина, який є особою з інвалідністю з дитинства; іншого власного житла не має, тому, у відповідності із вимогами ч. 2 ст. 49 КВК України та ч. 3 ст. 59 КК України, є підстави виключення житла з переліку майна, на яке звертається стягнення.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що на виконанні в Шевченківському ВДВС м. Полтава ГТУЮ у Полтавській області (наразі - Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Полтаві Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) перебуває виконавче провадження № 41403547, відкрите на підставі виконавчого листа №1-4/11 від 21.08.2013, виданого Полтавським районним судом Полтавської області про конфіскацію у ОСОБА_3 на користь держави всього належного йому майна.

Державним виконавцем 14.01.2014 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, яку надіслано сторонам виконавчого провадження для відома та виконання за вих. № 946 від 15.01.2014.

Згідно з Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 153938365 встановлено, що ОСОБА_3 має на праві приватної спільної сумісної власності 1/1 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 74,2 кв.м, що складається з: 1 коридор 12,0 кв.м, 2. Кімната 12,2 кв.м, 3. Кімната 11,5 кв.м, 5 вбиральня 1,4 кв.м, 6. Ванна 2,8 кв.м, 7. Кімната 7,0 кв.м, 8 кімната 16,5 кв.м,9 кухня 8,3 кв.м, лоджія 2,5 кв.м.

13.06.2014 державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби м. Полтава Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, накладено арешт на все нерухоме майно боржника ОСОБА_3 .

Згідно з Інформаційною довідкою з Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців встановлено, що квартира за адресою АДРЕСА_1 , перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 в рівних частках на підставі свідоцтва про право власності, б/н, 14.12.1998. (усього п`ятеро співвласників)

Державний виконавець звернувся до суду із поданням про визначення частки у квартирі, що належить боржнику.

Врахувавши факт відсутності виділеної частки за боржником у спільній квартирі, що унеможливлює подальше виконання звернення стягнення на майно боржника, місцевий суд дійшов висновку, що подання державного виконавця підлягає задоволенню, та визначив частку майна боржника ОСОБА_3 у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 у розмірі 1/5.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені Законом України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

За змістом частини шостої статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на майно боржника звертається в розмірі та обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження, основної винагороди приватного виконавця. У разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця.

Порядок розгляду подання про визначення частки майна боржника у спільному майні передбачений статтею 443 ЦПК України, згідно з якою питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного чи приватного виконавця. Суд у десятиденний строк розглядає це питання у судовому засіданні з повідомленням сторін та заінтересованих осіб. Неявка сторін та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами.

Порядок виконання рішень суду на користь держави, в тому числі щодо конфіскації майна регулюється Законом України «Про виконавче провадження», Інструкцією з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України (далі - Інструкція) та іншими нормативно-правовими актами.

Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Конфіскація майна може призначатися за тяжкі та особливо тяжкі злочини лише як додаткове покарання і тільки у випадках, прямо передбачених у санкції статті, за якою кваліфіковане діяння засудженого.

Згідно з положеннями статей Кримінального кодексу України, конфіскація майна полягає в примусовому безоплатному вилученні у власність держави всього або частини майна, яке є особистою власністю засудженого.

Виконання покарання у вигляді конфіскації майна здійснюється державною виконавчою службою за місцезнаходженням майна відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Не підлягає конфіскації майно, що належить засудженому на правах приватної власності чи є його часткою у спільній власності, необхідне для засудженого та осіб, які перебувають на його утриманні. Перелік такого майна визначається законодавством України. Частка майна засудженого в спільній власності з іншими особами, яка підлягає конфіскації, визначається судом.

Після виконання виконавчого документа про конфіскацію майна державний виконавець робить відповідні відмітки про виконання і повертає його відповідному суду.

Тобто, конфіскація майна полягає у безоплатному вилученні майна, що належить особі на праві приватної власності на підставі рішення суду.

Місцевий суд вірно встановив, що у відповідності до свідоцтва про право власності на житло ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 мають в приватній спільній сумісній власності 1/1 квартири АДРЕСА_2 .

Підставою звернення державного виконавця до суду із вказаним поданням стало те, що є необхідність у зверненні стягнення на майно боржника, яким він володіє спільно з іншими особами. Таке майно є спільною сумісною власністю боржника та членів його сім`ї, набуте, у відповідності із вимогами Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», та частки боржника в цьому майні не визначені.

Врахувавши вимоги Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», вимоги ст. ст. 354, 355, 357 ЦК України, місцевий суд вірно дійшов висновку, що частки сторін є рівними та частка, яка належить боржнику ОСОБА_2 становить 1/5 частини квартири.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 жовтня 2020 року у справі № 2-24/494-2009 (провадження № 12-4гс20) зазначила, що виконавець вправі звернутися до суду з поданням про визначення частки майна боржника в майні, яким він володіє спільно з іншими особами, незалежно від того, чи відсутній спір про право, чи він наявний; водночас в останньому випадку виконавець звертається з таким поданням (позовною заявою) в порядку позовного провадження.

В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 2-591/11 (провадження № 14-31цс21) уточнено правові висновки про те, що в разі, якщо наявний спір щодо визначення частки боржника у спільному майні, звернення виконавця до суду завжди за своєю суттю має характер позовної заяви (незалежно від її назви), оскільки вона звернена до суду з метою вирішення матеріального спору. При цьому позовна заява має подаватися в порядку позовного провадження, а не в порядку розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. В останньому випадку суд має або закрити провадження (якщо порушені правила про юрисдикцію спору - див. пункт 73 цієї постанови), або залишити заяву (подання) без розгляду (якщо правила про юрисдикцію спору не порушені - див. пункти 74 - 75 цієї постанови).

Велика Палата Верховного Суду знов звернула увагу, що необхідно розмежовувати випадки, коли щодо вирішення питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, існує спір про право, і коли такого спору немає.

За наявності спору щодо визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, його вирішення судом не є вирішенням процесуального питання, а є вирішенням матеріального спору. Такий спір може виникати, зокрема, тоді, коли відповідно до частини першої статті 368 ЦК України майно належить двом або більше особам на праві спільної власності без визначення часток кожного з них у праві власності (право спільної сумісної власності).

У разі, якщо майно належить двом або більше особам на праві спільної власності із визначенням часток кожного з них у праві власності, то відповідно до частини першої статті 356 ЦК України майно належить таким особам на праві спільної часткової власності. Якщо розмір часток співвласників відомий, то спір про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, не виникає. Водночас може виникнути спір про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї (частина перша статті 366 ЦК України).

Якщо ж виник спір щодо визначення частки майна боржника у майні, яке належить боржнику та іншим особам на праві спільної сумісної власності, то судове рішення у разі задоволення позову має наслідком зміну матеріального правовідношення - право спільної сумісної власності припиняється, натомість виникає право спільної часткової власності (див mutatis mutandis постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20, пункт 8.74).

При цьому відбувається припинення права власності одного виду і виникнення права власності іншого виду не тільки боржника, а й іншої особи (співвласника), яка могла взагалі не брати участі у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Відсутність згоди такої особи на визначення частки майна боржника у спільному майні, у тому числі заперечення самого існування права спільного з боржником права власності (як у справі, що переглядається), свідчить про наявність матеріального спору, який не вирішувався і не міг бути вирішений у справі, в якій ухвалене судове рішення проти боржника. Це новий матеріальний спір, який не може розглядатися як процесуальне питання, а тому не може вирішуватися за правилами розділу VI «Процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)» ЦПК України. Такий спір має бути вирішений судом у порядку позовного провадження. Тому заява про визначення частки майна боржника у спільному майні за наявності спору, подана до суду виконавцем, незалежно від її назви (позовна заява, подання) за своєю суттю є саме позовною заявою. Особа, яка є стверджуваним співвласником майна боржника у такому спорі, є стороною у спорі, якій має бути забезпечена можливість користуватися всіма правами, якими наділений відповідач відповідно до закону. Лише в цьому разі буде забезпечене право такої особи на справедливий суд, гарантоване статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Як вбачається із процесуальних заяв боржника та третіх осіб, поданих ними до місцевого суду під час розгляду подання державного виконавця, з урахуванням їх доводів, викладених в апеляційній скарзі, ОСОБА_2 та треті особи, як співвласники житла, заперечували ту обставину, що спірна квартира взагалі підлягає конфіскації у відповідності до вимог КК України та Переліку майна, що не підлягає конфіскації.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що в даному випадку наявний спір про право.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до вимог ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Враховуючи вищевикладені висновки, ухвала місцевого суду підлягає скасуванню із залишенням її без розгляду, а державний виконавець, у такому випадку, не позбавлений можливості звернутись до суду із позовом у порядку позовного провадження для визначення частки майна боржника у майні, яке належить йому та іншим особам на праві спільної сумісної власності.

Керуючись ст. ст. 374, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Ухвалу Октябрського районного суду м. Полтави від 02 листопада 2022 року скасувати.

Подання державного виконавця - залишити без розгляду.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 березня 2023 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль