ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року

м. Черкаси

Справа № 707/2717/21
Провадження № 22-ц/821/46/23
категорія: 311000000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

секретаря: Винник І.М., Мунтян К.С.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

представник позивача: адвокат Хатковий Андрій Вікторович

відповідач: фізична особа-підприємець ОСОБА_2

представник відповідача: адвокат Єфімова Лариса Яківна

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області

розглянув у спрощеному позовному провадженні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хаткового Андрія Вікторовича на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

10 листопада 2021 року представник позивача - адвокат Хатковий А.В., в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до ФОП ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Черкаське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, у якому просить суд:

- зобов`язати ФОП ОСОБА_2 оформити належним чином заяву-розрахунок для здійснення фінансування для надання ОСОБА_1 матеріального забезпечення за листками непрацездатності серії АЛГ № 400570 від 16 серпня 2021 року та серії АЛГ № 400673 від 25 серпня 2021 року і подати її до Черкаського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області;

- стягнути із ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10 000 грн. 00 коп.;

- судові витрати покласти на відповідача ФОП ОСОБА_2 /т. 1 а.с. 1-3/.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що у 2018 році позивач у справі ОСОБА_1 , яка на той час мала прізвище « ОСОБА_3 », була прийнята відповідачем у справі ФОП ОСОБА_2 на роботу продавцем. Точної дати прийняття на роботу позивачу не відомо у зв`язку з відсутністю наказу про прийняття на роботу та трудової книжки, яка знаходиться у роботодавця. 10 липня 2021 року ОСОБА_4 уклала шлюб із ОСОБА_5 та змінила прізвище на « ОСОБА_6 ». У зв`язку з хворобою, КНП «Черкаська центральна районна лікарня» Червонослобідської сільської ради видано ОСОБА_1 листок непрацездатності серії АЛГ № 400570 від 16 серпня 2021 року, згідно якого вона повинна була стати до роботи 26 серпня 2021 року. Однак, 25 серпня 2021 року КНП «Черкаська центральна районна лікарня» Червонослобідської сільської ради видано ОСОБА_1 листок непрацездатності серії АЛГ № 400673 тривалістю на 126 днів, у зв`язку з вагітністю та пологами, до 30 грудня 2021 року. Вказаний листок непрацездатності ОСОБА_1 надала роботодавцю - ФОП ОСОБА_2 для проведення їй виплати допомоги по вагітності та пологах. Відповідач прийняла листок непрацездатності, однак коштів не виплатила. У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася на урядову «гарячу лінію» з приводу невиплати їй ФОП ОСОБА_2 допомоги по вагітності та пологах. Вказане звернення розглянуто Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області. За наслідками розгляду, листом № 01-08/К-87з-91 від 31 серпня 2021 року, заявнику рекомендовано звернутися з указаного питання до Управління Держпраці у Черкаській області. 14 серпня 2021 року позивач звернулася на урядову «гарячу лінію», а 16 серпня 2021 року - до Управління Держпраці у Черкаській області, із заявою про порушення відповідачем її трудових прав. 06 вересня 2021 року Управлінням Держпраці у Черкаській області скеровано ФОП ОСОБА_2 листи № К-783/14-08/01 та № 3-788/14-08/01/8103 про надання документів, необхідних для проведення заходу державного нагляду (контролю) (інспекційного відвідування). Водночас, повідомлено, що у разі надання таких документів і виявлення порушень законодавства про працю, до роботодавця будуть застосовані заходи впливу в межах повноважень. При цьому, позивачу було рекомендовано звернутися до суду для вирішення окреслених у зверненнях питань. 07 вересня 2021 року позивач звернулася із запитом до Черкаського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області з метою отримання інформації про те, чи надходила до даної установи заява-розрахунок від ФОП ОСОБА_2 для здійснення фінансування для надання їй матеріального забезпечення за листками непрацездатності серії АЛГ № 400570 від 16 серпня 2021 року та серії АЛГ № 400673 від 25 серпня 2021 року. Листом № 16-01-18/3-2з-2 від 08 вересня 2021 року заявниці повідомлено, що станом на 07 вересня 2021 року до відділення не надходила заява-розрахунок на фінансування матеріального забезпечення застрахованій особі ОСОБА_1 по зазначених листках непрацездатності. Разом з цим, рекомендовано звернутися безпосередньо до роботодавця для отримання більш детальної інформації з указаних питань. Однак відповідач перестала виходити на зв`язок із позивачем. 10 вересня 2021 року позивач повторно звернулася із письмовою заявою до Управління Держпраці у Черкаській області, а 13 вересня 2021 року - на урядову «гарячу лінію» з питань порушення її трудових прав ФОП ОСОБА_2 .. Головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів здійснено виїзд до ФОП ОСОБА_2 за адресою, вказаною в ЄДР, проте, у зв`язку з відсутністю ФОП ОСОБА_2 за даною адресою, скеровано їй лист про надання документів, необхідних для проведення заходу державного нагляду (контролю) (інспекційного відвідування). Оскільки документи не були надані, Управлінням Держпраці у Черкаській області листом повідомлено позивача про те, що до ФОП ОСОБА_2 будуть застосовані заходи впливу в межах повноважень. Одночасно позивачу було рекомендовано звернутися до суду з метою захисту її порушених трудових прав.

В обґрунтування підстав для відшкодування моральної шкоди, представник позивача зазначає, що внаслідок грубого порушення відповідачем трудового законодавства, позивач зазнала моральної шкоди, яка полягає в тому, що були втрачені нормальні життєві зв`язки, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки по причині відсутності коштів вона не мала можливості купувати необхідні речі повсякденного вжитку, була позбавлена змоги розпорядитися своїми коштами на власний розсуд, плануючи витратити їх на придбання ліків у пологовий будинок та на придбання інших речей, необхідних для немовляти, що суттєво порушило нормальний життєвий уклад ОСОБА_1 та вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. Крім того, представник позивача вказує, що в умовах загальнодержавного карантину у зв`язку з поширенням СOVID-19, ризикуючи своїм здоров`ям та здоров`ям ненародженої дитини, позивач була змушена користуватися громадським транспортом та перебувати у людних місцях з метою захисту своїх порушених прав.

Зазначені вище обставини стали підставою для звернення позивача з даним позовом до суду.

10 січня 2022 року представник позивача - адвокат Хатковий А.В., в інтересах позивача ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку звернувся до Черкаського районного суду Черкаської області з позовом до ФОП ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у якій просить суд:

1)скасувати наказ ФОП ОСОБА_2 № 38 від 01 липня 2021 року про звільнення з роботи ОСОБА_7 ) на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (за прогули);

2)поновити ОСОБА_1 на посаді продавця-консультанта ФОП ОСОБА_2 ;

3)стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 липня 2021 року до 10 січня 2022 року в сумі 37 984,80 грн.;

4)допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця /т. 2 а.с. 6-8, 36-38, т. 3 а.с. 3/.

Вказана позовна заява надійшла на адресу суду 17 січня 2022 року.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовано тим, що, ознайомившись 10 грудня 2021 року із відзивом на позовну заяву та копіями доданих до нього документів, поданим ФОП ОСОБА_2 у межах цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області; про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, позивач дізналася про те, що згідно наказу № 38 від 01 липня 2021 року її було звільнено із займаної посади продавця-консультанта на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (за прогули). ОСОБА_1 не погоджується із вказаною обставиною, оскільки 04 липня 2021 року вона перебувала на робочому місці і їй нічого не було відомо про її звільнення, як з`ясувалося, ще 01 липня 2021 року. Водночас, представник позивача стверджує, що ФОП ОСОБА_2 не повідомляла ОСОБА_1 про її звільнення з роботи, жодного попередження не надсилала, із наказом про звільнення не ознайомила, відповідного розрахунку не провела, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 11.12.2021, та не видала трудову книжку, чим порушила положення статей 40, 47, 116 КЗпП України. Крім того, представник позивача посилається на те, що його довірителька на час вказаних подій перебувала у стані вагітності (термін - приблизно 22 тижні), що підтверджується листком непрацездатності серії АЛГ № 400673 від 25.08.2021, де зазначено діагноз: вагітність 30 тижнів, і ФОП ОСОБА_2 було достовірно відомо про цей факт. З урахуванням наведеного, представник позивача стверджує, що оскільки позивач була звільнена з роботи з ініціативи власника в особі ФОП ОСОБА_2 і на момент звільнення перебувала у стані вагітності, вказані обставини свідчать про порушення відповідачем передбачених законом гарантій для даної категорії жінок і є безумовною підставою для поновлення ОСОБА_1 на раніше займаній посаді.

Розраховуючи розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу, представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 останні 5 місяців працювала у ФОП ОСОБА_2 за графіком: 1 доба через 1 добу, тобто 15 діб за місяць або ж 360 годин (15 * 24 = 360) за місяць. Отже, за останні два місяці, за його підрахунком, ОСОБА_1 відпрацювала 720 годин (360 * 2 = 720). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 11.12.2021, заробітна плата ОСОБА_1 становила 6 000 грн. за місяць. Таким чином, середньогодинний заробіток ОСОБА_1 представник позивача розраховує за формулою: (6 000 грн. * 2 місяці) / 720 год. = 16,66 грн./год. Відтак, середній заробіток (заробітна плата) за час вимушеного прогулу (станом на час подачі позову, тобто з 01.07.2021 до 10.01.2022), за підрахунком представника позивача, становить 37 984,80 грн., і розраховується ним наступним чином:

6 місяців * 15 діб + 5 діб (10 діб /2 = 5 діб) = 95 діб - було б відпрацьовано з 01.07.2021 до 10.01.2022;

- 95 діб * 24 год. = 2 280 год. - було б відпрацьовано годин з 01.07.2021 до 10.01.2022;.

- 2 280 год. * 16,66 грн. = 37 984,80 грн. - середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 01.07.2021 до 10.01.2022.

Ухвалою Черкаського районного суду Черкаської області від 22 березня 2022 року, постановленою під головуванням судді Морозова В.В., цивільну справу № 707/111/22 за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу передано для подальшого розгляду в одному провадженні з даною справою /т. 2 а.с. 2/.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2022 року у позові ОСОБА_1 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 ; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області; про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди - відмовлено.

Судові витрати у загальному розмірі 1 984 (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири) гривні 80 копійок компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Решту судових витрат у справі залишено за позивачем ОСОБА_1 .

Рішення суду мотивоване тим, що враховуючи, що позивач не довела поважність причин пропуску строку звернення до суду з цим позовом, наполягала на тому, що такий строк вона не пропустила, а суд не встановив підстав для поновлення такого строку позивачеві, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку зі спливом строку звернення до суду з позовом.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У листопаді 2022 року представник ОСОБА_1 адвокат Хатковий Андрій Вікторович подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду 1 інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Хаткового Андрія Вікторовича мотивована тим, що суд 1 інстанції вдався як до надмірного формалізму, так і до зайвої гнучкості, обґрунтовуючи пропуск строку звернення ОСОБА_1 до суду. Звертає увагу на те, що зі змісту позовної заяви про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слідує, що позивач, ознайомившись 10 грудня 2021 року із відзивом на позовну заяву та копіями доданих до нього документів, поданим ФОП ОСОБА_2 у межах цивільної справи № 707/2717/21 про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, дізналася про те, що згідно наказу №38 від 01.07.2021 її було звільнено з займаної посади продавця-консультанта на підставі п. 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України (за прогули). Після цього, зокрема наступного дня 11.12.2021, ОСОБА_1 сформувала довідку про доходи (міститься у матеріалах об`єднаної справи) через особистий кабінет платника податків, з якої вбачається, що датою звільнення є 01.07.2021. Таким чином, саме з 10.12.2021 розпочався перебіг строку звернення до суду з позовною заявою в порядку абз.2 ст.233 КЗпП України.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

В грудні 2022 року ФОП ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін, та просить стягнути судові витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 13400грн. з апелянта на користь відповідача.

Стверджує, що позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні, яке відбулося 14 липня 2022 року, зазначала, що не пам`ятає, коли саме дізналася про своє звільнення, однак, пригадує, що це було восени 2021 року, після отримання довідок від ПФУ (довідка видана 07.09.2021) та ДПІ (довідка сформована 15.09.2021), які додані до матеріалів справи. За таких обставин вбачається, що після отримання зазначених довідок, тобто не пізніше 15.09.2021 року ОСОБА_1 стало достовірно відомо про факт її звільнення з роботи, однак з із позовом про поновлення на роботі вона звернулася лише 10 січня 2022 року, тобто з пропуском передбаченого законом строку і психологічний стан позивача в судовому засіданні, на який в апеляційній скарзі посилається адвокат, не спростовує наданих суду доказів.

Також, як вбачається із судового рішення, суд взяв до уваги, що у заяві від 10.09.2021, яка написано власноручно ОСОБА_1 (копія у матеріалах справи), адресованій начальнику Управління Держпраці у Черкаській області Лазаревій О.М., позивач вказала, що «з 08.07.2021 року мій роботодавець ФОП ОСОБА_2 залишила мене без роботи, іншого місця роботи не предоставила».

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

24 листопада 2022 року до Черкаського апеляційного суду надійшла апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Хаткового Андрія Вікторовича на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24 листопада 2022 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Бородійчук В.Г., судді Василенко Л.І., Карпенко О.В.

Супровідним листом № 707/2717/21/17159/2022 від 24 листопада 2022 року матеріали цивільної справи № 707/2717/21 витребувано із суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

29 листопада 2022 року матеріали цивільної справи № 707/2717/21 отримано Черкаським апеляційним судом.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року відкрито апеляційне провадження.

Ухвалою Черкаського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи про її розгляд та з викликом сторін в судове засідання.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції

Судом 1 інстанції встановлено, що позивач у справі ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_2 .

Так, 15 серпня 2018 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_8 укладено трудовий договір, ознайомлено останню із правилами роботи кіоску «Тютюн», розташованого у м. Черкаси, а також укладено між нею і ФОП ОСОБА_2 договір про повну матеріальну відповідальність /т. 1 а.с. 59, 60, 129, т. 2 а.с. 73, 74/.

Наказом ФОП ОСОБА_2 № 27 від 18 серпня 2018 року ОСОБА_8 прийнято на посаду продавця-консультанта /т. 1 ас. 58, т. 2 а.с. 16 а/.

Із копії Свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 від 25 травня 2019 року встановлено, що ОСОБА_8 змінено прізвище на « ОСОБА_3 » / т. 1 а.с. 60, зворот, т. 2 а.с. 13/.

01 липня 2021 року о 16 год 45 хв. ФОП ОСОБА_2 , у присутності бухгалтерів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , складено Акт про невихід на роботу, відповідно до якого 01 липня 2021 року продавець-консультант кіоску, розташованого у АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 не вийшла на роботу і не приступила до виконання своїх службових обов`язків, визначених трудовим договором від 15 серпня 2018 року. На час складення акту інформація про причини відсутності ОСОБА_4 на робочому місці відсутня, на телефонні дзвінки ОСОБА_4 не відповідає /т. 1 а.с. 61, т. 2 а.с. 75, зворот/.

Того ж дня, 01 липня 2021 року, комісією у складі: ФОП ОСОБА_2 , бухгалтера ОСОБА_10 та продавця ОСОБА_9 , проведено ревізію кіоску за адресою: АДРЕСА_1 , якою встановлено, що за час роботи продавця ОСОБА_4 за період з 10 червня 2021 року до 01 липня 2021 року документальний залишок товару в кіоску повинен бути на суму 77 742,82 грн., однак фактично товару в кіоску знаходиться на суму 76 704,35 грн. Таким чином, виявлено недостачу на суму 1 038, 47 грн /т. 1 а.с. 126, т. 2 а.с. 75/.

Як повідомила відповідач у судовому засіданні, до правоохоронних органів з приводу виявленої недостачі вона не зверталася і жодних інших заходів не вживала.

Суд не може не зауважити, що обидва зазначені вище документи складені в один день та за участі одних і тих же осіб, однак в одному з них ОСОБА_9 вказана як бухгалтер, а в іншому - як продавець.

Причини даних розбіжностей відповідач у судовому засіданні пояснила тим, що цей акт «швидко писали», та зазначила, що ОСОБА_9 обіймає у неї посаду бухгалтера.

Наказом ФОП ОСОБА_2 № 38 від 01 липня 2021 року ОСОБА_4 звільнено із займаної посади продавця-консультанта за прогул без поважних причин відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Підстави: наказ про дисциплінарне стягнення на ОСОБА_4 у вигляді звільнення від 01 липня 2021 року; залишення без відповіді вимоги роботодавця надати письмові пояснення щодо невиходу на роботу / т. 1 а.с. 63, т. 2 а.с. 17/.

Як встановлено у судовому засіданні, наказ про дисциплінарне стягнення на ОСОБА_4 у вигляді звільнення від 01 липня 2021 року ФОП ОСОБА_2 не видавався, а вимога роботодавця надати письмові пояснення щодо невиходу на роботу станом на 01 липня 2021 року не направлялася.

08 липня 2021 року ГУ ДПС у Черкаській області (м. Черкаси) скасовано реєстрацію реєстратора розрахункових операцій фіскальний номер , що використовувався у кіоску за адресою: АДРЕСА_1 /т. 1 а.с. 127, т. 2 а.с. 76, т. 3 а.с. 14-16/.

17 серпня 2021 року відповідачем у справі ФОП ОСОБА_2 направлено ОСОБА_4 вимогу надати письмові пояснення з приводу невиходу на роботу (кіоск « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 ), починаючи із 01 липня 2021 року до дати направлення вимоги, та попереджено останню про те, що у разі подальшого невиконання нею своїх посадових обов`язків ФОП ОСОБА_2 буде змушена звільнити її з посади продавця-консультанта за невихід на роботу / т. 1 а.с. 62, т. 2 а.с. 19/

Суд констатує, що вимога надати письмові пояснення, долучена відповідачем до відзиву на позовну заяву /т. 1 а.с. 62, т. 2 а.с. 19/, відрізняється від тієї, що була отримана позивачем / т. 1 а.с. 73, т. 2 а.с. 18/, адресою отримувача та відсутністю відомостей про адресанта.

Причини даних розбіжностей відповідач у судовому засіданні пояснила тим, що, можливо, нею було підготовлено та направлено позивачу не одну вимогу. Відсутність іншого фіскального чеку Укрпошти, який би піддержував її слова про направлення позивачу кількох поштових відправлень із вимогами надати письмові пояснення, пояснити не змогла.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що вказана вимога була направлена відповідачем через півтора місяці з моменту звільнення позивача.

10 липня 2021 року позивачем укладено шлюб, після реєстрації якого її прізвище змінено з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_6 », що стверджується копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 10 липня 2021 року / т. 1 а.с. 9, т. 2 а.с. 12/.

Із змісту листка непрацездатності серії АЛГ № 400570 вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на лікарняному у період з 16 серпня 2021 року до 25 серпня 2021 року включно / т. 1 а.с. 11, т. 2 а.с. 15/.

Крім того, із змісту листка непрацездатності серії АЛГ № 400673 слідує, що ОСОБА_1 перебувала на лікарняному у період з 26 серпня 2021 року до 29 грудня 2021 року включно (120 днів), діагноз: вагітність 30 тижнів / т. 1 а.с. 12, т. 2 а.с. 16/.

Згідно з копією довідки № 84, виданої КНП «Черкаська центральна районна лікарня» Червонослобідської сільської ради, ОСОБА_1 22 жовтня 2021 року пройшла лікарсько-консультативну комісію при Черкаській районній лікарні с. Червона Слобода та їй встановлено діагноз: вагітність 37 тижнів / т. 1 а.с. 10, т. 2 а.с. 14/.

З копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 23 листопада 2021 року вбачається, що у ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_11 /т. 2 а.с. 43/.

Відповідно до копії довідки управління соціального захисту населення Черкаської райдержадміністрації Черкаської області № 102106-25 від 28 січня 2022 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Черкаської райдержадміністрації і отримує допомогу при народженні дитини згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу сім`ям з дітьми» на дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Допомогу призначено з 01 листопада 2021 року до 30 листопада 2024 року /т. 2 а.с. 46/.

З урахуванням наведеного, суд констатує, що на дату звільнення (01 липня 2021 року) позивач у справі ОСОБА_1 перебувала у стані вагітності.

Із відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 11 грудня 2021 року встановлено, що востаннє заробітна плата виплачувалася ОСОБА_1 відповідачем у справі ОСОБА_2 у червні 2021 року. Датою звільнення вказано 01 липня 2021 року /т. 2 а.с. 20-21/.

28 грудня 2021 року представник позивача - адвокат Хатковий А.В., в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до Управління Держпраці у Черкаській області із проханням провести перевірку дотримання ФОП ОСОБА_2 вимог чинного законодавства у сфері трудових правовідносин при звільненні ОСОБА_1 та притягнути ФОП ОСОБА_2 до передбаченої чинним законодавством України юридичної відповідальності /т. 2 а.с. 22-23, 133/.

Листом № 3-1098/14-08/01/158 від 10 січня 2022 року Управління Держпраці у Черкаській області повідомило представника позивача - адвоката Хаткового А.В. про те, що з метою розгляду звернення ОСОБА_12 головними державними інспекторами 03 вересня 2021 року здійснено виїзд за юридичною адресою суб`єкта господарювання, однак, у зв`язку з відсутністю ФОП ОСОБА_2 за юридичною адресою, складено акт про неможливість проведення заходу державного контролю від 03.09.2021 № ЧК-485/1507/НД та направлено його підприємцю. 15 листопада 2021 року здійснено повторну спробу проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 та підприємець не забезпечила свою присутність або присутність уповноваженої нею особи у вказаний час за значеною адресою, у зв`язку з чим складено акт про неможливість проведення заходу державного контролю від 15.11.2021 № ЧК-636/1507/1 НД. Необхідні для проведення заходу державного нагляду (контролю) документи було надано ФОП ОСОБА_2 до Управління 01 грудня 2021 року. Аналізом наданих підприємцем документів встановлено, що вимогу від 10.08.2021 про надання ОСОБА_4 письмових пояснень про відсутність на роботі 01.07.2021 ФОП ОСОБА_2 направлено рекомендованим листом 17.08.2021, тобто після звільнення заявниці, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 149 КЗпП України. Відповідно до письмових пояснень ФОП ОСОБА_2 , продавець ОСОБА_4 листків непрацездатності не надавала та із заявами про їх оплату не зверталася /т. 2 а.с. 107-108, 134/.

Крім того, до матеріалів справи представником позивача долучено копії матеріалів інспекційного відвідування, а саме: Припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю № ЧК 712/1507/АВ/П від 07 грудня 2021 року /т. 2 а.с. 115-117, 136-137/; Акта № ЧК 712/1507/АВ від 07 грудня 2021 року /т. 2 а.с. 109-114, 138-139/; супровідного листа за № 01-10/11083 від 08 грудня 2021 року про направлення матеріалів інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 /т. 2 а.с. 118-119, 135/.

З даних форми ОК-5 з індивідуальних відомостей про застраховану особу щодо ОСОБА_1 , виданої управлінням Пенсійного фонду України 07 вересня 2021 року, встановлено, що з січня 2021 року до червня 2021 року у графах щодо суми заробітку для зарахування пенсії та позначках про сплату страхових внесків значиться сума 6000 грн. 00 коп. щомісячно. Із липня 2021 року у відповідних графах значаться нулі /т. 1 а.с. 17-20/.

Аналогічна за змістом форма ОК-5 з індивідуальних відомостей про застраховану особу щодо ОСОБА_1 надійшла і на запит суду /т. 1 а.с. 123-124/.

Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 3 кварталу 2018 року по 2 квартал 2021 року, сформованих 15 вересня 2021 року щодо ОСОБА_1 , вбачається, що у період із 16 серпня 2018 року до червня 2021 року включно ОСОБА_1 отримувала дохід у вигляді заробітної плати від СПД ( ОСОБА_2 ) /т. 1 а.с. 21-22/.

Зі змісту відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України про суми виплачених доходів за період з 01.01.2021 до 30.09.2021, сформованої щодо ОСОБА_1 , № 76 від 13 січня 2022 року, яка надійшла на запит суду, встановлено, що у період із січня 2021 року до червня 2021 року включно ОСОБА_1 отримувала дохід у вигляді заробітної плати від СПД ( ОСОБА_2 ). Дата звільнення з роботи - 01 липня 2021 року /т. 1 а.с. 137/.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 , останнім записом у ній є: «01.07.2021. ПП ОСОБА_2 . Звільнена згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогули. Підстава: Наказ № 38 від 01.07.2021» /т. 1 а.с. 64/.

Разом з тим, позивач стверджує, що 04 липня 2021 року вона перебувала на робочому місці та здійснювала записи у Книзі обліку розрахункових операцій.

На підтвердження своїх слів надає суду DVD+R диск із відеозаписом «На робочому місці 04.07.2021» /т. 1 а.с. 76/.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у частині зобов`язання ФОП ОСОБА_2 оформити належним чином заяву-розрахунок для здійснення фінансування надання матеріального забезпечення за листками непрацездатності, ОСОБА_1 зазначає, що 25 серпня 2021 року вона надала відповідачу листки непрацездатності, проте допомогу по вагітності та пологах при народженні дитини так і не отримала.

На підтвердження вказаних обставин стороною позивача надано суду DVD+R диск із відеозаписом «Надання лікарняного та свідоцтва про шлюб» /т. 1 а.с. 76/.

Огляд в судовому засіданні DVD+R диску із вказаними відеозаписами показав, що дані електронні докази не можуть вважатися належним та достатнім доказом фіксування відповідних подій, оскільки не містять необхідних реквізитів електронного доказу, як то фіксації дати та часу зйомки, місця події, тощо.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 12 червня 2018 року в справі № 908/1120/17.

14 серпня 2021 року позивач звернулася на урядову «гарячу лінію», а 16 серпня 2021 року - до Управління Держпраці у Черкаській області із заявами про порушення відповідачем її трудових прав /т. 1 а.с. 14/.

Суд не може не зазначити, що відповідні заяви подані позивачем до отримання листків непрацездатності серії АЛГ № 400570 та серії АЛГ № 400673, а тому вона цими зверненнями не могла захищати право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, як стверджувала у судовому засіданні, оскільки на той момент воно навіть не виникло. Самих заяв стороною позивача суду не надано, а тому він позбавлений можливості ознайомитися з їхнім змістом.

Листами від 06 вересня 2021 року № К-783/14-08/01 та № 3-788/14-08/01/8103 Управління Держпраці у Черкаській області проінформувало ОСОБА_1 про те, що головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів здійснено виїзд за юридичною адресою ФОП ОСОБА_2 , вказаною в ЄДР, однак, у зв`язку з відсутністю останньої за даною адресою, їй надіслано лист про надання документів, необхідних для проведення заходу державного нагляду, після отримання яких, у разі виявлення порушень законодавства про працю, до роботодавця будуть застосовані заходи впливу. Водночас, роз`яснено заявниці право на звернення до суду за захистом своїх трудових прав /т. 1 а.с. 14/.

З копії листа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області № 01-08/К-87з-91 від 31 серпня 2021 року вбачається, що Управлінням розглянуто звернення ОСОБА_4 , яке надійшло на урядову «гарячу лінію», з приводу невиплати їй ФОП ОСОБА_2 допомоги по вагітності та пологах, і за наслідками розгляду повідомлено, що від ФОП ОСОБА_2 не надходила до Черкаського міського відділення Управління заява-розрахунок для здійснення фінансування відповідної допомоги. При цьому, рекомендовано заявниці звернутися з указаного питання до Управління Держпраці у Черкаській області /т. 1 а.с. 13/.

Листом № 1601-18/3-2з-2 від 08 вересня 2021 року Черкаське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області повідомило ОСОБА_1 , що станом на 07 вересня 2021 року до відділення не надходила заява-розрахунок на фінансування матеріального забезпечення застрахованій особі ОСОБА_1 по листках непрацездатності. За більш детальною інформацією рекомендовано звернутися безпосередньо до роботодавця /т. 1 а.с. 15/.

10 вересня 2021 року позивач звернулася до Управління Держпраці у Черкаській області із заявою, у якій вказала, що з 26 серпня 2021 року вона офіційно знаходиться у декретній відпустці у зв`язку із вагітністю та пологами. З 08 липня 2021 року її роботодавець ФОП ОСОБА_2 залишила її без роботи, іншого місця роботи «не предоставила». 26 серпня 2021 року вона передала своєму роботодавцю лікарняні листи, однак 06 вересня 2021 року роботодавцем її повідомлено про те, що її лікарняні листи передадуть до Фонду соціального страхування лише після того, як вона заплатить їм кошти в сумі 9 253,97 грн. У випадку відмови сплатити ці кошти, лікарняні листи до Фонду для подальшого нарахування відповідної матеріальної допомоги передані не будуть. При цьому, ОСОБА_1 вказала, що на даний час лікарняні листи та її трудова книжка знаходиться у ФОП ОСОБА_2 . Роботодавець на контакт не йде, лікарняні листи категорично відмовився передавати до Фонду соціального страхування та віддавати їй трудову книжку. З огляду на вищевикладене, просила втрутитись у ситуацію та запобігти порушенню її прав, як вагітної жінки /т. 1 а.с. 23-24, т. 2 а.с. 79/.

Листами від 04 жовтня 2021 року № 3-852/14-08/01/8810 та № 3-853/14-08/01 Управління Держпраці у Черкаській області проінформувало ОСОБА_1 про результати розгляду її звернень до Управління Держпраці у Черкаській області від 10 вересня 2021 року та на урядову «гарячу лінію» від 13 вересня 2021 року, повідомивши, що головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів, здійснено виїзд за адресою ФОП ОСОБА_2 , вказаною в ЄДР, однак, у зв`язку з відсутністю останньої за даною адресою, їй надіслано лист про надання документів, необхідних для проведення заходу державного нагляду. Так як документи не надані, до роботодавця будуть застосовані заходи впливу в межах повноважень. При цьому, роз`яснено заявниці право на звернення до суду за захистом своїх трудових прав /т. 1 а.с. 16/.

Водночас, суд вважає неналежним та недопустимим доказом посилання позивача на роздруківки скан-копій повідомлень у месенджері «Viber» із користувачем « ОСОБА_13 » (російською мовою) /т. 1 а.с. 74-75/, на яких, за її словами, зображене її листування з головним бухгалтером ФОП ОСОБА_2 , так як із відображеної у роздруківках інформації суд позбавлений можливості ідентифікувати учасників листування.

Мотивувальна частина

Позиція Апеляційного суду

Згідно зі статтею 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Відповідно до частини першої статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, Черкаський апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_1 адвоката Хаткового Андрія Вікторовича підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду 1 інстанції в повній мірі не відповідає.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.

Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За змістом частини першої статті 21 Кодексу законів про працю України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є: розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи власника або уповноваженого ним органу (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).

Трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності, можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у разі прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин (пункт 4 частини першої статті 40 КЗпП України).

За змістом частини 1 статті 149 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Згідно з частиною третьою статті 184 КЗпП України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням. Обов`язкове працевлаштування зазначених жінок здійснюється також у випадках їх звільнення після закінчення строкового трудового договору. На період працевлаштування за ними зберігається середня заробітна плата, але не більше трьох місяців з дня закінчення строкового трудового договору.

Наявність вагітності на день звільнення працівниці за ініціативою власника або уповноваженого ним органу при відсутності ліквідації підприємства, установи, організації являється безумовною підставою для поновлення звільненої особи на раніше займаній посаді.

При цьому для застосування частини третьої статті 184 КЗпП України закон передбачає наявність стану вагітності саме на час звільнення особи, а не на час розгляду справи. Застосування даної норми не ставиться в залежність і від своєчасного повідомлення працівницею власника або уповноваженого ним органу про вагітність.

Наявність вагітності на час звільнення є підставою для поновлення на роботі, а несвоєчасне повідомлення працівницею роботодавця про свою вагітність не впливає на застосування гарантій, передбачених Кодексом законів про працю України.

Такий висновок, зокрема, викладено у постановах Верховного Суду від 19 вересня 2019 року в справі № 561/171/17-ц (провадження № 61-28358св18) та від 05 серпня 2021 року в справі № 487/8351/19 (провадження № 61-9697св21).

Відповідно до частини першої статті 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до місцевого загального суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Встановлений статтею 233 КЗпП України строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Статтею 234 КЗпП України передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, місцевий загальний суд може поновити ці строки.

Стаття 234 КЗпП України не визначає переліку причин для поновлення строку та їх поважність має визначається судом в кожному випадку, залежно від конкретних обставин справи. При цьому очевидно, що як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали істотні труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. При необґрунтованості вимог суд відмовляє в позові з цих підстав без посилання на строки звернення до суду, оскільки відсутнє порушене право. При обґрунтованості позовних вимог і поважності причин пропуску строку звернення до суду суд поновлює пропущений строк на звернення та вирішує його по суті. Натомість, у разі пропуску строку без поважних причин та обґрунтованості позовних вимог суд наводить у рішенні мотиви, чому позовні вимоги є обґрунтованими та чому він вважає неможливим поновити строк, та зазначає, що відмовляє в позові саме внаслідок пропуску такого строку.

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 1 інстанції, що позивач у справі ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах із ФОП ОСОБА_2 .

Так, 15 серпня 2018 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_8 укладено трудовий договір, ознайомлено останню із правилами роботи кіоску «Тютюн», розташованого у м. Черкаси, а також укладено між нею і ФОП ОСОБА_2 договір про повну матеріальну відповідальність /т. 1 а.с. 59, 60, 129, т. 2 а.с. 73, 74/.

Наказом ФОП ОСОБА_2 № 27 від 18 серпня 2018 року ОСОБА_8 прийнято на посаду продавця-консультанта /т. 1 ас. 58, т. 2 а.с. 16 а/.

Із копії Свідоцтва про зміну імені серії НОМЕР_1 від 25 травня 2019 року встановлено, що ОСОБА_8 змінено прізвище на « ОСОБА_3 » / т. 1 а.с. 60, зворот, т. 2 а.с. 13/.

01 липня 2021 року о 16 год. 45 хв. ФОП ОСОБА_2 , у присутності бухгалтерів ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , складено Акт про невихід на роботу, відповідно до якого 01 липня 2021 року продавець-консультант кіоску, розташованого у АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 не вийшла на роботу і не приступила до виконання своїх службових обов`язків, визначених трудовим договором від 15 серпня 2018 року. На час складення акту інформація про причини відсутності ОСОБА_4 на робочому місці відсутня, на телефонні дзвінки ОСОБА_4 не відповідає /т. 1 а.с. 61, т. 2 а.с. 75, зворот/.

Того ж дня, 01 липня 2021 року, комісією у складі: ФОП ОСОБА_2 , бухгалтера ОСОБА_10 та продавця ОСОБА_9 , проведено ревізію кіоску за адресою: АДРЕСА_1 , якою встановлено, що за час роботи продавця ОСОБА_4 за період з 10 червня 2021 року до 01 липня 2021 року документальний залишок товару в кіоску повинен бути на суму 77 742,82 грн., однак фактично товару в кіоску знаходиться на суму 76 704,35 грн. Таким чином, виявлено недостачу на суму 1 038, 47 грн /т. 1 а.с. 126, т. 2 а.с. 75/.

Як повідомила відповідач у судовому засіданні, до правоохоронних органів з приводу виявленої недостачі вона не зверталася і жодних інших заходів не вживала.

Суд не може не зауважити, що обидва зазначені вище документи складені в один день та за участі одних і тих же осіб, однак в одному з них ОСОБА_9 вказана як бухгалтер, а в іншому - як продавець.

Причини даних розбіжностей відповідач у судовому засіданні пояснила тим, що цей акт «швидко писали», та зазначила, що ОСОБА_9 обіймає у неї посаду бухгалтера.

Наказом ФОП ОСОБА_2 № 38 від 01 липня 2021 року ОСОБА_4 звільнено із займаної посади продавця-консультанта за прогул без поважних причин відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Підстави: наказ про дисциплінарне стягнення на ОСОБА_4 у вигляді звільнення від 01 липня 2021 року; залишення без відповіді вимоги роботодавця надати письмові пояснення щодо невиходу на роботу / т. 1 а.с. 63, т. 2 а.с. 17/.

Як встановлено у судовому засіданні, наказ про дисциплінарне стягнення на ОСОБА_4 у вигляді звільнення від 01 липня 2021 року ФОП ОСОБА_2 не видавався, а вимога роботодавця надати письмові пояснення щодо невиходу на роботу станом на 01 липня 2021 року не направлялася.

08 липня 2021 року ГУ ДПС у Черкаській області (м. Черкаси) скасовано реєстрацію реєстратора розрахункових операцій фіскальний номер , що використовувався у кіоску за адресою: АДРЕСА_1 /т. 1 а.с. 127, т. 2 а.с. 76, т. 3 а.с. 14-16/.

17 серпня 2021 року відповідачем у справі ФОП ОСОБА_2 направлено ОСОБА_4 вимогу надати письмові пояснення з приводу невиходу на роботу (кіоск « ІНФОРМАЦІЯ_1 » за адресою: АДРЕСА_1 ), починаючи із 01 липня 2021 року до дати направлення вимоги, та попереджено останню про те, що у разі подальшого невиконання нею своїх посадових обов`язків ФОП ОСОБА_2 буде змушена звільнити її з посади продавця-консультанта за невихід на роботу / т. 1 а.с. 62, т. 2 а.с. 19/

Суд констатує, що вимога надати письмові пояснення, долучена відповідачем до відзиву на позовну заяву /т. 1 а.с. 62, т. 2 а.с. 19/, відрізняється від тієї, що була отримана позивачем / т. 1 а.с. 73, т. 2 а.с. 18/, адресою отримувача та відсутністю відомостей про адресанта.

Причини даних розбіжностей відповідач у судовому засіданні пояснила тим, що, можливо, нею було підготовлено та направлено позивачу не одну вимогу. Відсутність іншого фіскального чеку Укрпошти, який би піддержував її слова про направлення позивачу кількох поштових відправлень із вимогами надати письмові пояснення, пояснити не змогла.

Водночас, суд акцентує увагу на тому, що вказана вимога була направлена відповідачем через півтора місяці з моменту звільнення позивача.

10 липня 2021 року позивачем укладено шлюб, після реєстрації якого її прізвище змінено з « ОСОБА_3 » на « ОСОБА_6 », що стверджується копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 10 липня 2021 року / т. 1 а.с. 9, т. 2 а.с. 12/.

Із змісту листка непрацездатності серії АЛГ № 400570 вбачається, що ОСОБА_1 перебувала на лікарняному у період з 16 серпня 2021 року до 25 серпня 2021 року включно / т. 1 а.с. 11, т. 2 а.с. 15/.

Крім того, із змісту листка непрацездатності серії АЛГ № 400673 слідує, що ОСОБА_1 перебувала на лікарняному у період з 26 серпня 2021 року до 29 грудня 2021 року включно (120 днів), діагноз: вагітність 30 тижнів / т. 1 а.с. 12, т. 2 а.с. 16/.

Згідно з копією довідки № 84, виданої КНП «Черкаська центральна районна лікарня» Червонослобідської сільської ради, ОСОБА_1 22 жовтня 2021 року пройшла лікарсько-консультативну комісію при Черкаській районній лікарні с. Червона Слобода та їй встановлено діагноз: вагітність 37 тижнів / т. 1 а.с. 10, т. 2 а.с. 14/.

З копії Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 23 листопада 2021 року вбачається, що у ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася донька ОСОБА_11 /т. 2 а.с. 43/.

Відповідно до копії довідки управління соціального захисту населення Черкаської райдержадміністрації Черкаської області № 102106-25 від 28 січня 2022 року ОСОБА_1 перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення Черкаської райдержадміністрації і отримує допомогу при народженні дитини згідно Закону України «Про державну соціальну допомогу сім`ям з дітьми» на дитину ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Допомогу призначено з 01 листопада 2021 року до 30 листопада 2024 року /т. 2 а.с. 46/.

З урахуванням наведеного, суд констатує, що на дату звільнення (01 липня 2021 року) позивач у справі ОСОБА_1 перебувала у стані вагітності.

Із відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 11 грудня 2021 року встановлено, що востаннє заробітна плата виплачувалася ОСОБА_1 відповідачем у справі ОСОБА_2 у червні 2021 року. Датою звільнення вказано 01 липня 2021 року /т. 2 а.с. 20-21/.

28 грудня 2021 року представник позивача - адвокат Хатковий А.В., в інтересах позивача ОСОБА_1 , звернувся до Управління Держпраці у Черкаській області із проханням провести перевірку дотримання ФОП ОСОБА_2 вимог чинного законодавства у сфері трудових правовідносин при звільненні ОСОБА_1 та притягнути ФОП ОСОБА_2 до передбаченої чинним законодавством України юридичної відповідальності /т. 2 а.с. 22-23, 133/.

Листом № 3-1098/14-08/01/158 від 10 січня 2022 року Управління Держпраці у Черкаській області повідомило представника позивача - адвоката Хаткового А.В. про те, що з метою розгляду звернення ОСОБА_12 головними державними інспекторами 03 вересня 2021 року здійснено виїзд за юридичною адресою суб`єкта господарювання, однак, у зв`язку з відсутністю ФОП ОСОБА_2 за юридичною адресою, складено акт про неможливість проведення заходу державного контролю від 03.09.2021 № ЧК-485/1507/НД та направлено його підприємцю. 15 листопада 2021 року здійснено повторну спробу проведення інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 та підприємець не забезпечила свою присутність або присутність уповноваженої нею особи у вказаний час за значеною адресою, у зв`язку з чим складено акт про неможливість проведення заходу державного контролю від 15.11.2021 № ЧК-636/1507/1 НД. Необхідні для проведення заходу державного нагляду (контролю) документи було надано ФОП ОСОБА_2 до Управління 01 грудня 2021 року. Аналізом наданих підприємцем документів встановлено, що вимогу від 10.08.2021 про надання ОСОБА_4 письмових пояснень про відсутність на роботі 01.07.2021 ФОП ОСОБА_2 направлено рекомендованим листом 17.08.2021, тобто після звільнення заявниці, чим порушено вимоги ч. 1 ст. 149 КЗпП України. Відповідно до письмових пояснень ФОП ОСОБА_2 , продавець ОСОБА_4 листків непрацездатності не надавала та із заявами про їх оплату не зверталася /т. 2 а.с. 107-108, 134/.

Крім того, до матеріалів справи представником позивача долучено копії матеріалів інспекційного відвідування, а саме: Припису про усунення виявлених порушень законодавства про працю № ЧК 712/1507/АВ/П від 07 грудня 2021 року /т. 2 а.с. 115-117, 136-137/; Акта № ЧК 712/1507/АВ від 07 грудня 2021 року /т. 2 а.с. 109-114, 138-139/; супровідного листа за № 01-10/11083 від 08 грудня 2021 року про направлення матеріалів інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_2 /т. 2 а.с. 118-119, 135/.

З даних форми ОК-5 з індивідуальних відомостей про застраховану особу щодо ОСОБА_1 , виданої управлінням Пенсійного фонду України 07 вересня 2021 року, встановлено, що з січня 2021 року до червня 2021 року у графах щодо суми заробітку для зарахування пенсії та позначках про сплату страхових внесків значиться сума 6000 грн. 00 коп. щомісячно. Із липня 2021 року у відповідних графах значаться нулі /т. 1 а.с. 17-20/.

Аналогічна за змістом форма ОК-5 з індивідуальних відомостей про застраховану особу щодо ОСОБА_1 надійшла і на запит суду /т. 1 а.с. 123-124/.

Із відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 3 кварталу 2018 року по 2 квартал 2021 року, сформованих 15 вересня 2021 року щодо ОСОБА_1 , вбачається, що у період із 16 серпня 2018 року до червня 2021 року включно ОСОБА_1 отримувала дохід у вигляді заробітної плати від СПД ( ОСОБА_2 ) /т. 1 а.с. 21-22/.

Зі змісту відомості з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків ДПС України про суми виплачених доходів за період з 01.01.2021 до 30.09.2021, сформованої щодо ОСОБА_1 , № 76 від 13 січня 2022 року, яка надійшла на запит суду, встановлено, що у період із січня 2021 року до червня 2021 року включно ОСОБА_1 отримувала дохід у вигляді заробітної плати від СПД ( ОСОБА_2 ). Дата звільнення з роботи - 01 липня 2021 року /т. 1 а.с. 137/.

Відповідно до копії трудової книжки ОСОБА_4 серії НОМЕР_4 , останнім записом у ній є: «01.07.2021. ПП ОСОБА_2 . Звільнена згідно п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогули. Підстава: Наказ № 38 від 01.07.2021» /т. 1 а.с. 64/.

Разом з тим, позивач стверджує, що 04 липня 2021 року вона перебувала на робочому місці та здійснювала записи у Книзі обліку розрахункових операцій.

На підтвердження своїх слів надає суду DVD+R диск із відеозаписом «На робочому місці 04.07.2021» /т. 1 а.с. 76/.

Обґрунтовуючи позовні вимоги у частині зобов`язання ФОП ОСОБА_2 оформити належним чином заяву-розрахунок для здійснення фінансування надання матеріального забезпечення за листками непрацездатності, ОСОБА_1 зазначає, що 25 серпня 2021 року вона надала відповідачу листки непрацездатності, проте допомогу по вагітності та пологах при народженні дитини так і не отримала.

На підтвердження вказаних обставин стороною позивача надано суду DVD+R диск із відеозаписом «Надання лікарняного та свідоцтва про шлюб» /т. 1 а.с. 76/.

Огляд в судовому засіданні DVD+R диску із вказаними відеозаписами показав, що дані електронні докази не можуть вважатися належним та достатнім доказом фіксування відповідних подій, оскільки не містять необхідних реквізитів електронного доказу, як то фіксації дати та часу зйомки, місця події, тощо.

Даний висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 12 червня 2018 року в справі № 908/1120/17.

14 серпня 2021 року позивач звернулася на урядову «гарячу лінію», а 16 серпня 2021 року - до Управління Держпраці у Черкаській області із заявами про порушення відповідачем її трудових прав /т. 1 а.с. 14/.

Суд не може не зазначити, що відповідні заяви подані позивачем до отримання листків непрацездатності серії АЛГ № 400570 та серії АЛГ № 400673, а тому вона цими зверненнями не могла захищати право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, як стверджувала у судовому засіданні, оскільки на той момент воно навіть не виникло. Самих заяв стороною позивача суду не надано, а тому він позбавлений можливості ознайомитися з їхнім змістом.

Листами від 06 вересня 2021 року № К-783/14-08/01 та № 3-788/14-08/01/8103 Управління Держпраці у Черкаській області проінформувало ОСОБА_1 про те, що головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів здійснено виїзд за юридичною адресою ФОП ОСОБА_2 , вказаною в ЄДР, однак, у зв`язку з відсутністю останньої за даною адресою, їй надіслано лист про надання документів, необхідних для проведення заходу державного нагляду, після отримання яких, у разі виявлення порушень законодавства про працю, до роботодавця будуть застосовані заходи впливу. Водночас, роз`яснено заявниці право на звернення до суду за захистом своїх трудових прав /т. 1 а.с. 14/.

З копії листа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області № 01-08/К-87з-91 від 31 серпня 2021 року вбачається, що Управлінням розглянуто звернення ОСОБА_4 , яке надійшло на урядову «гарячу лінію», з приводу невиплати їй ФОП ОСОБА_2 допомоги по вагітності та пологах, і за наслідками розгляду повідомлено, що від ФОП ОСОБА_2 не надходила до Черкаського міського відділення Управління заява-розрахунок для здійснення фінансування відповідної допомоги. При цьому, рекомендовано заявниці звернутися з указаного питання до Управління Держпраці у Черкаській області /т. 1 а.с. 13/.

Листом № 1601-18/3-2з-2 від 08 вересня 2021 року Черкаське міське відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області повідомило ОСОБА_1 , що станом на 07 вересня 2021 року до відділення не надходила заява-розрахунок на фінансування матеріального забезпечення застрахованій особі ОСОБА_1 по листках непрацездатності. За більш детальною інформацією рекомендовано звернутися безпосередньо до роботодавця /т. 1 а.с. 15/.

10 вересня 2021 року позивач звернулася до Управління Держпраці у Черкаській області із заявою, у якій вказала, що з 26 серпня 2021 року вона офіційно знаходиться у декретній відпустці у зв`язку із вагітністю та пологами. З 08 липня 2021 року її роботодавець ФОП ОСОБА_2 залишила її без роботи, іншого місця роботи «не предоставила». 26 серпня 2021 року вона передала своєму роботодавцю лікарняні листи, однак 06 вересня 2021 року роботодавцем її повідомлено про те, що її лікарняні листи передадуть до Фонду соціального страхування лише після того, як вона заплатить їм кошти в сумі 9 253,97 грн. У випадку відмови сплатити ці кошти, лікарняні листи до Фонду для подальшого нарахування відповідної матеріальної допомоги передані не будуть. При цьому, ОСОБА_1 вказала, що на даний час лікарняні листи та її трудова книжка знаходиться у ФОП ОСОБА_2 . Роботодавець на контакт не йде, лікарняні листи категорично відмовився передавати до Фонду соціального страхування та віддавати їй трудову книжку. З огляду на вищевикладене, просила втрутитись у ситуацію та запобігти порушенню її прав, як вагітної жінки /т. 1 а.с. 23-24, т. 2 а.с. 79/.

Листами від 04 жовтня 2021 року № 3-852/14-08/01/8810 та № 3-853/14-08/01 Управління Держпраці у Черкаській області проінформувало ОСОБА_1 про результати розгляду її звернень до Управління Держпраці у Черкаській області від 10 вересня 2021 року та на урядову «гарячу лінію» від 13 вересня 2021 року, повідомивши, що головним державним інспектором відділу з питань додержання законодавства про працю, зайнятість та інших нормативно-правових актів, здійснено виїзд за адресою ФОП ОСОБА_2 , вказаною в ЄДР, однак, у зв`язку з відсутністю останньої за даною адресою, їй надіслано лист про надання документів, необхідних для проведення заходу державного нагляду. Так як документи не надані, до роботодавця будуть застосовані заходи впливу в межах повноважень. При цьому, роз`яснено заявниці право на звернення до суду за захистом своїх трудових прав /т. 1 а.с. 16/.

Водночас, суд вважає неналежним та недопустимим доказом посилання позивача на роздруківки скан-копій повідомлень у месенджері «Viber» із користувачем « ОСОБА_13 » (російською мовою) /т. 1 а.с. 74-75/, на яких, за її словами, зображене її листування з головним бухгалтером ФОП ОСОБА_2 , так як із відображеної у роздруківках інформації суд позбавлений можливості ідентифікувати учасників листування.

Звільнення позивача у справі наказом ФОП ОСОБА_2 № 38 від 01 липня 2021 року із займаної посади продавця-консультанта за прогул без поважних причин відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у якому підставами для звільнення зазначені наказ про дисциплінарне стягнення на ОСОБА_4 у вигляді звільнення від 01 липня 2021 року та залишення без відповіді вимоги роботодавця надати письмові пояснення щодо невиходу на роботу /т. 1 а.с. 63, т. 2 а.с. 17/, у той час як у судовому засіданні встановлено, що наказ про дисциплінарне стягнення на ОСОБА_4 у вигляді звільнення від 01 липня 2021 року відповідачем не виносився, а вимогу надати письмові пояснення, у порушення положень частини 1 статті 149 КЗпП України, направлено ОСОБА_4 лише 17 серпня 2021 року, тобто через півтора місяці з моменту звільнення /т. 1 а.с. 62, т. 2 а.с. 19/, яка, до того ж, відрізняється від тієї, що була отримана позивачем / т. 1 а.с. 73, т. 2 а.с. 18/, адресою отримувача і відсутністю відомостей про адресанта, та у якій попереджено останню про можливе наступне звільнення у разі подальшого невиконання нею своїх посадових обов`язків; на думку суду, доводить непослідовну та суперечливу поведінку роботодавця, яка може бути витлумачена судом на користь більш слабкої сторони трудового договору - працівника.

Вочевидь, дії ФОП ОСОБА_14 є суперечливими та непослідовними, що в цілому доводить їх недобросовісний характер.

До того ж, у наказі про звільнення № 38 від 01 липня 2021 року не зазначено дату, із якої звільнено ОСОБА_4 .

Відповідачем не заперечується той факт, що позивачу не було вручено копію наказу про звільнення та не видано останній її трудову книжку.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції, встановлюючи обставини по справі, взяв до уваги вищезазначені факти та, в сукупності з наданими сторонами доказами, оцінив їх під час постановлення своїх висновків.

Таким чином, суд 1 інстанції вірно дійшов висновку, що звільнення позивача за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України відбулося з порушенням норм трудового законодавства, оскільки, як встановлено судом, позивач на день видання наказу про звільнення з роботи перебувала у стані вагітності, а тому на неї поширювалися гарантії, визначені частиною третьою статті 184 КЗпП України, яка не допускає звільнення жінок з роботи під час їхньої вагітності, за виключенням випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації.

Водночас, суд 1 інстанції вірно зауважив, що згідно з частиною 1 статті 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

Крім того, пунктом 4.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників передбачено, що якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки.

Зазначених вимог чинного законодавства відповідачем дотримано не було.

Однак, колегія суддів не може погодитись з висновками суду 1 інстанції про те, що позивач не довела поважність причин пропуску строку звернення до суду з позовом про поновлення на роботі, з огляду на наступне.

Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно з частиною першою статті 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

У статті 234 КЗпП України не передбачений перелік поважних причин для поновлення строку, їх поважність визначається судом в кожному випадку залежно від конкретних обставин. Як поважні причини пропуску строку, встановленого в частині першій статті 233 КЗпП України, мають кваліфікуватися ті, які об`єктивно перешкоджали чи створювали труднощі для своєчасного звернення до суду та підтверджені належними доказами.

Установлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. Ці строки не перериваються і не зупиняються. Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Разом з тим, якщо строк звернення до суду, установлений статтею 233 КЗпП України, пропущено без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском зазначеного строку.

Як вбачається з матеріалів справи, зі змісту позовної заяви про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу слідує, що, ознайомившись 10 грудня 2021 року із відзивом на позовну заяву та копіями доданих до нього документів, поданим ФОП ОСОБА_2 у межах цивільної справи № 707/2717/21 про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, позивач дізналася про те, що згідно наказу № 38 від 01.07.2021 її було звільнено із займаної посади продавця-консультанта на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (за прогули). Позивач не погоджується з даною обставиною, оскільки 04.07.2021 перебувала на робочому місці і їй нічого не було відомо про її звільнення. Більш того, ФОП ОСОБА_2 не повідомляла її про звільнення з роботи, жодного попередження не надсилала, з наказом про звільнення не ознайомила, відповідного розрахунку не провела, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків від 11.12.2021 та не видавала трудову книжку. Також, звертає увагу на те, що станом на 01.07.2021 (день звільнення) вона перебувала у стані вагітності (приблизно 22 тижні), що підтверджується листком непрацездатності серії АЛГ №400673 від 25.08.2021, де зазначено діагноз вагітність 30 тижнів.

Відповідачем не заперечується той факт, що позивачу не було вручено копію наказу про звільнення та не видано останній її трудову книжку.

Подаючи позов про поновлення на роботі 10 січня 2022 року, ОСОБА_1 зазначила, що вважає строк на звернення з даним позовом не пропущеним, оскільки фактично з наказом про звільнення ознайомлена 10.12.2021.

Строк для звернення до суду за вирішенням трудового спору обчислюється з дня, коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права, норма статті 233 КЗпП України деталізує це правило стосовно випадків звільнення працівника. У такому разі строк обчислюється з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки: в залежності від того, яка з цих подій відбулася раніше.

Отже, для встановлення початку перебігу строку у справах про звільнення визначальними є такі юридично значимі обставини, як вручення копії наказу про звільнення або день видачі трудової книжки. Тобто для такої категорії трудових спорів встановлено спеціальне правило обрахунку початку строку виникнення права на звернення до суду, відмінне від загального правила, за яким виникнення цього права пов`язується з моментом, коли працівник дізнався або за всіма обставинами повинен був дізнатися про порушення свого права.

Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом ex officio, незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (частина третя статті 267 ЦК України).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів за таких обставин, вказані причини пропуску встановлених законом місячного строку позивачем вважає поважними, а тому пропущений строк звернення до суду з позовом про поновлення на роботі підлягає поновленню.

Так, згідно з положеннями частини третьої статті 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок і жінок, які мають дітей віком до трьох років (до шести років - частина шоста статті 179), одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації, коли допускається звільнення з обов`язковим працевлаштуванням.

Тобто, за змістом указаної норми закону звільнення із роботи з ініціативи роботодавця, зокрема, вагітних жінок є явним порушенням закону, а тому в усіх таких випадках вони повинні поновлюватися на роботі.

Таким чином, з огляду на вищевикладене позовні вимоги про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог, а саме: про стягнення із ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу, починаючи з 01 липня 2021 року до 10 січня 2022 року, в сумі 37 984,80 грн, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 43 Конституції України закріплено право на працю і заробітну плату. А саме визначено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижче від визначеної законом.

Згідно ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який вирішує трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Вимушений прогул - це час, протягом якого працівник з вини власника або уповноваженого ним органу був позбавлений можливості працювати саме на посаді продавця-консультанта у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 .

Згідно зі ст. 236 КЗпП, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Колегією суддів встановлено, що середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 становить 6000,00грн., що підтверджується відомістю з державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків, наданої позивачем, з якої вбачається, що середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці, що передували її звільненню, тобто за травень-червень 2021 року, складає 6000 грн. 00 коп.

Згідно роз`яснень, які містяться у абз. 3 п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» вбачається, у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. Для працівників, які пропрацювали на даному підприємстві (в установі, організації) менш двох місяців, обчислення проводиться з розрахунку середнього заробітку за фактично пропрацьований час. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи, що в судовому засіданні 14 липня 2022 року ФОП ОСОБА_2 додатково пояснила, що ОСОБА_15 був встановлений 8-годинний робочий день, із 09 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв., при 5-денному робочому тижні.

Також, встановлено, що ОСОБА_1 звільнено з роботи з 01 липня 2021 року.

День звільнення не враховується для розрахунку середнього заробітку, а тому правильним є період з 02 липня 2021 року по 02 лютого 2023 року (день ухвалення постанови суду).

Останні два календарні місяці роботи: травень, червень 2021 року.

Згідно рахунків заробітної плати, які надані позивачем:

- заробітна плата за травень 2021 року складала 6000,00 грн.;

- заробітна плата за червень 2021 року складала 6000,00 грн.

Робочі дні у травні 2021 року - 18; робочі дні у червні 2021 року - 20.

Середньоденна заробітна плата складає ((6000,00 грн + 6000,00грн) : 38 робочий день)- 315 грн. 79 коп.

Час затримки виплати заробітної плати - 401 днів.

Середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 липня 2021 року по 02 лютого 2023 року 126 631 грн. 79 коп.

Враховуючи, що ОСОБА_1 заявлена вимога про стягнення середнього заробітку, матеріали справи містять належні та достатні докази, які необхідні для визначення суми середнього заробітку, та враховуючи задоволення позовних вимог про скасування наказу про звільнення та поновлення позивача на роботі, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу з урахуванням ст. 235 КЗпП України за період з 02 липня 2021 року по 02 лютого 2023 року в розмірі 126 631,79грн.

Крім того, оскільки справляння і сплата податків та обов`язкових платежів є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання податків та інших обов`язкових платежів.

Щодо вимоги про зобов`язати ФОП ОСОБА_2 оформити належним чином заяву-розрахунок для здійснення фінансування для надання ОСОБА_1 матеріального забезпечення за листками непрацездатності серії АЛГ № 400570 від 16 серпня 2021 року та серії АЛГ №400673від 25 серпня 2021 року і подати її до Черкаського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 255 КЗпП , види матеріального забезпечення та соціальних послуг за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням працівникам, а в деяких випадках і членам їх сімей, умови їх надання та розміри визначаються законами України з окремих видів загальнообов`язкового державного соціального страхування, іншими нормативно-правовими актами, які містять норми щодо загальнообов`язкового державного соціального страхування.

За змістом п.1 ч. 2 ст. 15 Закону України « Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на момент настання страхового випадку у зв`язку з вагітністю) роботодавець зобов`язаний надавати та оплачувати застрахованим особам у разі настання страхового випадку відповідний вид матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг згідно із цим Законом.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 16 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на момент настання страхового випадку у зв`язку з вагітністю), застраховані особи мають право на отримання у разі настання страхового випадку матеріального забезпечення, страхових виплат та соціальних послуг, передбачених цим Законом.

Пунктом 2 частини 1 ст. 20 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на момент настання страхового випадку у зв`язку з вагітністю) передбачено, що за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності надаються такі види матеріального забезпечення та соціальних послуг: допомога по вагітності та пологам.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» (у редакції, чинній на момент настання страхового випадку у зв`язку з вагітністю), фінансування страхувальників для надання матеріального забезпечення застрахованим особам здійснюється робочими органами Фонду в порядку, встановленому правлінням Фонду.

Підставою для фінансування страхувальників робочими органами Фонду є оформлення за встановленим зразком заява-розрахунок, що містить інформацію про нараховані застрахованим особам суми матеріального забезпечення за їх видами.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом 1 інстанції, ФОП ОСОБА_2 не виконала покладені на неї законом зобов`язання щодо нарахування та виплати позивачу матеріального забезпечення у зв`язку із вагітністю та пологами, а також подання належних документів до Черкаського міського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, внаслідок чого позивач не отримала належні їй виплати, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог і зобов`язання відповідача до вчинення передбачених законом дій, а саме зобов`язати ФОП ОСОБА_2 оформити належним чином заяву-розрахунок для здійснення фінансування для надання ОСОБА_1 матеріального забезпечення за листками непрацездатності серії АЛГ № 400570 від 16 серпня 2021 року та серії АЛГ № 400673 від 25 серпня 2021 року і подати її до Черкаського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області.

Щодо вимоги про стягнення із ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в сумі 10 000 грн. 00 коп., колегія суддів приходить до наступних висновків.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 237-1 КЗпП України, яка передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають він нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону (ст. 237-1 КЗпП України) містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язку і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В позовній заяві позивачка зазначає, що внаслідок грубого порушення ФОП ОСОБА_2 трудового законодавства, вона зазначала моральної шкоди, яка полягала в тому, що були втрачені нормальні життєві зв`язки, що вимагало від не ї додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки по причині відсутності коштів вона не мала можливості купувати необхідні речі повсякденного вжитку, була позбавлена можливості розпорядитися своїми коштами на власний розсуд, плануючи витрати їх на придбання ліків у пологовий будинок та придбання інших необхідних речей для немовляти, що суттєво порушило нормальний життєвий уклад та вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку з цим вважає за необхідне стягнути з ФОП ОСОБА_2 моральну шкоду.

Як вбачається з матеріалів справи, звільнення позивача за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України відбулося з порушенням норм трудового законодавства, оскільки, позивач на день видання наказу про звільнення з роботи перебувала у стані вагітності, а тому на неї поширювалися гарантії, визначені частиною третьою статті 184 КЗпП України, яка не допускає звільнення жінок з роботи під час їхньої вагітності, за виключенням випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації.

У порушення норм трудового законодавства при звільненні ОСОБА_1 не було запропоновано жодних вакантних посад, або посад за її професією чи спеціальністю, або будь-яку іншу вакантну роботу, яку вона могла б виконувати з урахуванням її освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Відповідачем не надано жодних доказів та обґрунтувань, які б підтверджували, що ним пропонувались позивачці всі наявні вакантні посади, які вона може обіймати відповідно до своєї кваліфікації, досвіду тощо.

Відповідно до ч. 3ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У зв`язку з порушення відповідачем законних прав позивача, врахувавши характер та глибину фізичних страждань, конкретні обставини справи, а саме: незаконність звільнення позивача, вагітність, характер та обсяг страждань, яких зазнала позивачка, характер немайнових втрат, зокрема, враховує тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану, колегія суддів приходить до висновку про задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 10000,00грн., що відповідає принципам розумності та справедливості.

В зв`язку з вищевикладеним, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, а рішення суду скасуванню з постановлення нового рішення.

Пунктом 4 частини 1 статті 430 ЦПК України встановлено, що рішення у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника допускається до негайного виконання.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п. 1,4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За загальним правилом, встановленим приписами ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

В зв`язку з тим, що за результатами розгляду апеляційною інстанцією скасовано ухвалене в справі судове рішення та прийнято нову постанову про задоволення позовних вимог, то понесені позивачем судові витрати у зв`язку з розглядом справи у суді 1 інстанції та апеляційної інстанції покладаються на відповідача.

За змістом частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Зважаючи на те, що позивач звільнена від сплати судового збору за вимогою про поновлення на роботі та ухвалою судді Черкаського районного суду Черкаської області Морозова В.В. від 31 січня 2022 року задоволено її клопотання про звільнення від сплати судового збору за вимогою про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, та ухвалою Черкаського апеляційного суду від 01 грудня 2022 року ОСОБА_1 звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 4212,60грн., то вказані судові витрати у загальному розмірі 5205,00грн. слід стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністерством України, а судові витрати понесені ОСОБА_1 в сумі 1816,00грн.

при поданні позовної заяви про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди слід стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 .

Тому, з урахуванням вищевикладених норм чинного законодавства, з врахуванням доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що обгрунтування вимог апеляційної скарги є доведеними і дають підстави для скасування судового рішення з постановленням нового висновку суду про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Хаткового Андрія Вікторовича задовольнити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 24 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, скасувати.

Постановити нову постанову, якою позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зобов`язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду з позовною заявою про поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Визнати незаконним та скасувати наказ фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 № 38 від 01 липня 2021 року про звільнення з роботи ОСОБА_12 на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (за прогули).

Поновити ОСОБА_1 на посаді продавця-консультанта ФОП ОСОБА_2 .

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 02 липня 2021 року по 02 лютого 2023 року в сумі 126 631 (сто двадцять шість тисяч шістсот тридцять одна) гривня 79 копійок.

Зобов`язати ФОП ОСОБА_2 оформити належним чином заяву-розрахунок для здійснення фінансування для надання ОСОБА_1 матеріального забезпечення за листками непрацездатності серії АЛГ № 400570 від 16 серпня 2021 року та серії АЛГ № 400673 від 25 серпня 2021 року і подати її до Черкаського міського відділення Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у Черкаській області.

Стягнути із ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в сумі 10 000 грн. 00 коп.

Допустити негайне виконання судового рішення в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах одного місяця.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи в суді 1 інстанції в розмірі 992,40грн. та апеляційної інстанції в розмірі 4212,60грн. на користь держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністерством України.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за розгляд справи в суді 1 інстанції в розмірі 1816,00грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний тест постанови виготовлено 03 лютого 2023 року.

Головуючий: В.Г. Бородійчук

Судді : Л.І. Василенко

О.В. Карпенко