Ухвала

03 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 750/9755/20

провадження № 61-12775ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Хопти С. Ф. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 липня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Красногор Олександр Володимирович, про визнання заповіту недійсним,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Мисник В. С. подала касаційну скаргу на постанову Чернігівського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2022 року вказану касаційну скаргу року залишено без руху та надано строк для усунення недоліків, оскільки заявнику необхідно було обґрунтувати підстави для поновлення строку касаційного оскарження, надіслати на адресу суду уточнену редакцію касаційної скарги з прохальною частиною, яка відповідає повноваженням суду касаційної інстанціїта сплатити судовий збір.Зазначено строк виконання ухвали та попереджено про наслідки її невиконання.

У січні 2023 року до Верховного Суду надійшла уточнена касаційна скарга, квитанція про сплату судового збору та клопотання про поновлення строку касаційного оскарження постанови апеляційного суду.

В обґрунтування необхідності поновлення строку касаційного оскарження заявник зазначає, що оскаржуване судове рішення не надходило на поштову адресу заявника.

Разом з цим, не надає докази, що підтверджують вказане.

Також повторно у прохальній частині касаційної скарги заявник просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 липня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 04 жовтня

2022 року, якою скасовано рішення суду першої інстанції, що не узгоджується з повноваженнями суду касаційної інстанції.

Вивчивши надані матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про повернення касаційної скарги у зв`язку з невиконанням вимог ухвали про залишення касаційної скарги без руху, з огляду на таке.

Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Статтею 44 ЦПК України закріплено обов`язок особи, яка бере участь

у справі, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Сторона, яка бере участь у судовому процесі, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Повний текст постанови Чернігівського апеляційного суду від 04 жовтня

2022 року складено 10 жовтня 2022 року та оприлюднено в Єдиному державному реєстрі судових рішень 14 жовтня 2022 року.

15 грудня 2022 року заявник звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Чернігівського апеляційного суду від 04 жовтня

2022 року, тобто після спливу двох місяців з дня проголошення оскаржуваного судового рішення.

ОСОБА_1 не надіслала на адресу суду докази на підтвердження поважності причин пропуску строку на касаційне оскарження протягом двох місяців з дня проголошення постанови апеляційного суду, в оригіналах або завірені в установленому порядку їх копії.

Разом з цим, заявник, як сторона у справі, добросовісно користуючись процесуальними правами, усвідомлюючи наслідки вчинення або невчинення дій на захист своїх прав, мала можливість подати касаційну скаргу.

Наведені у клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження судових рішень підстави не можуть визнаватися поважними причинами пропуску строку, оскільки не є об`єктивно непереборними та такими, що не залежали від волевиявлення заявника чи пов`язаними з перешкодами, труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, зважаючи на тривалість пропущеного строку на касаційне оскарження судового рішення.

Поважними причинами визнаються лише такі обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, що оскаржує судове рішення та пов`язані з перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій, що підтверджені належними доказами.

Наведені заявником обставини не є такими, що не залежать від волі особи, яка подає касаційну скаргу, і не надають такій особі права у будь-який необмежений час після спливу строку касаційного оскарження реалізовувати право на касаційне оскарження судового рішення.

Заявник наділена правом ознайомлення з матеріалами справи. З огляду на це, ОСОБА_1 могла надати суду копії документів, які містяться у матеріалах справи та підтверджують неотримання нею оскаржуваного судового рішення. Разом з цим, заявник могла ознайомитися з оскаржуваним судовим рішенням у суді першої чи апеляційної інстанції під розписку, копію якої додати до касаційної скарги.

У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, зі спливом значного проміжку часу, є порушенням принципу юридичної визначеності та «права на суд», гарантованого пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункти 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року).

У справі «Устименко проти України» від 29 жовтня 2015 року ЄСПЛ зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, повинно тлумачитися у світлі Преамбули Конвенції, відповідна частина якої проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного і обов`язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення. Відхід від цього принципу можливий лише коли він зумовлений особливими і непереборними обставинами (справа «Рябих проти Росії» від 03 грудня 2003 року).

Вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (§ 27 рішення ЄСПЛ від 26 квітня 2007 року у справі «Олександр Шевченко проти України», та «Трух проти України» (ухвала) від 14 жовтня 2003 року).

Поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Верховний Суд вважає, що заявником не надано належних доказів для поновлення пропущеного строку звернення з касаційною скаргою у строк, визначений статтею 390 ЦПК України.

Разом з цим, прохальна частина не відповідає вимогам закону.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 липня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним відмовлено.

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 липня 2022 року скасовано.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним задоволено.

Визнано недійсним заповіт, складений 27 грудня 2019 року ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Красногором О. В., зареєстрований в реєстрі за № 7599.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

У прохальній частині уточненої касаційної скарги заявник повторно просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 липня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 04 жовтня

2022 року, якою уже було скасовано рішення суду першої інстанції, що не узгоджується з повноваженнями суду касаційної інстанції, передбаченими статтею 409 ЦПК України, які було роз`яснено заявнику в ухвалі про залишення касаційної скарги без руху.

Згідно статті 409 ЦПК України за результатами розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право:

1) залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення;

2) скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду;

3) скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд;

4) скасувати постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишити в силі рішення суду першої інстанції у відповідній частині;

5) скасувати судові рішення суду першої та апеляційної інстанцій у відповідній частині і закрити провадження у справі чи залишити позов без розгляду у відповідній частині;

6) у передбачених цим Кодексом випадках визнати нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і закрити провадження у справі у відповідній частині;

7) у передбачених цим Кодексом випадках скасувати свою постанову (повністю або частково) і прийняти одне з рішень, зазначених в пунктах 1-6 частини першої цієї статті.

Ухвалою Верховного Суду від 23 грудня 2022 року заявнику роз`яснено положення статей 389, 392 ЦПК України.

Отже, оскільки у відведений судом строк, ухвала суду не виконана, що перешкоджає касаційній інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження, касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає поверненню заявнику.

Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається.

Відповідно до вимог частини шостої статті 393 ЦПК України про повернення касаційної скарги постановляється ухвала.

Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню зі скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.

Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 липня 2022 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 04 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу Красногор Олександр Володимирович, про визнання заповіту недійсним вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя С. Ф. Хопта