Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 641/4266/21
Провадження № 2/553/1024/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15.03.2023м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді Фоміної Ю.В., за участю секретаря судового засідання Долгової М.М., представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в порядку загального позовного провадження цивільну справу №641/4266/21 за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Наталія Олександрівна, Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним, -

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

03.06.2021 року до Комінтернівського районного суду м. Харкова надійшов позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Наталія Олександрівна про визнання договору дарування недійсним, який позивач вмотивовує тим, що сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі. 12.06.2020 року між сторонами укладено договір дарування квартири АДРЕСА_1 , яка належала позивачу ОСОБА_4 на праві власності: 1/3 частка на підставі свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду від 17.07.1996 року №10204; 2/3 частини - на підставі договору купівлі-продажу від 12.06.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Лавіндою Н.О., р.№1464. У вказані квартирі позивач зареєстрований з 20.01.1993 року, також в квартирі зареєстрований та проживає син сторін ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітня донька сторін ОСОБА_8 , 2012 року народження. Підставою для укладання договору дарування квартири була попередня домовленість між сторонами, яка направлена на уникнення від погашення заборгованості по комунальним рахункам (платежах) на ім`я ОСОБА_4 , що накопичилась за тривали час та уникнення від подальшого звернення стягнення на квартиру, що належить на праві власності позивачеві. Зі змісту договору дарування від 12.06.2020 року чітко вбачається, що відповідачка ОСОБА_5 не бере на себе обов`язків щодо погашення комунальних платежів особисто та за свій рахунок. Також сторони домовилися, що після укладання договору дарування для позивача нічого не зміниться, та вони разом із родиною будуть мешкати у квартирі, вести спільний побут, виховувати дочку, особисті рахунки переоформлюватися на відповідачку також не будуть. З моменту укладення договору відповідачка не зареєструвалася у квартирі та не переоформила особисті рахунки з оплати комунальних платежів на своє ім`я. В подальшому рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.01.2021 року шлюб між сторонами було розірвано. З травня 2021 року відповідачка повідомила позивача про необхідність звільнити спірну квартиру, наполягаючи на тому, що вона є її одноособовою власницею, має намір на її відчуження третім особам, а їх попередні домовленості не мають ніякого юридичного значення, повідомила про намір здійснити скасування реєстрації місця мешкання позивача в квартирі шляхом звернення до Департаменту реєстрації ХМР. Крім того, в травні 2021 року відповідачка довела до його відома, що квартира є об`єктом іпотеки в забезпечення виконання боргового зобов`язання. Вважає, що відповідачка умисно приховала факт її особистих боргових зобов`язань, маючи намір укласти договір іпотеки після укладання договору дарування, чим ввела його в оману маючи намір заволодіти його майном. Також вважає, що договір дарування носить ознаки фіктивного правочину, оскільки перехід права власності на квартиру був обумовлений метою приховування майна від виконання в майбутньому рішення суду про стягнення заборгованості по комунальним платежам з позивача ОСОБА_4 .

У зв`язку із чим, позивач просить суд визнати договір дарування від 12.06.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Лавіндою Н.О. р №1465, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 недійсним та скасувати запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на квартиру за ОСОБА_5 , та відносити запис про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_4 .

Під час підготовчого провадження позивачем подано позовна заява про збільшення позовних вимог, в якій зазначені додаткова підстава позовних вимог та нова позовна вимога, а саме зазначає, що відчуження квартири відбулося без згоди органу опіки та піклування, що є підставою для визнання договору недійсним, оскільки у спірній квартирі була зареєстрована та мешкала малолітня донька сторін ОСОБА_8 , 2012 року народження, він не писав та не надавав заяви про зняття з реєстрації в квартирі своєї доньки. Також, ОСОБА_5 не зверталася до Департаменту служби у справах дітей із заявою про отримання дозволу на укладення договору іпотеки, предметом якої є спірна квартира, та право користування якою має малолітня дитина сторін, таке рішення про надання дозволу виконавчим комітетом Харківської міської ради не ухвалювалося.

Позивач в остаточній редакції позову просить суд визнати договір дарування від 12.06.2020 року, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Лавіндою Н.О. р №1465, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 недійсним та скасувати запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про право власності на квартиру за ОСОБА_5 , та відносити запис про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_4 ; скасувати в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію іпотеки №42592057 на квартиру АДРЕСА_1 , здійснену приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О. на підставі договору позики, договору іпотеки.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.06.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.06.2021 року вжиті заходи забезпечення позову шляхом заборони відчуження кв. АДРЕСА_1 .

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.09.2021 року, до участі у справі залучена в якості третьої особи ОСОБА_6 .

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 21.01.2022 року до участі у справі залучено в якості третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.02.2022 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду по суті.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 29.09.2022 року у зв`язку із зміною територіальної підсудності судових справ під час воєнного стану справа прийнята до провадження суддею Фоміною Ю.В. та призначене судове засідання з розгляду справи по суті.

В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити цивільний позов, зазначаючи, що відчуження квартири відбулося без дозволу органу опіки та піклування, заяву про зняття з реєстрації дочки позивач не подавав, договір був фіктивним, без наміру створити правові наслідки, після укладення договору сторони продовжували мешкати разом у квартирі, також при укладенні договір іпотеки не отримувався дозвіл органу опіки та піклування, відповідачка не прийняла дар, оскільки не зареєструвалася в квартирі, не переоформила на себе особові рахунки зі сплати комунальних платежів, технічний паспорт на квартиру на себе також не зробила. В січні 2021 року сторони розлучилися, а в травні 2021 року відповідачка не пустила до квартири позивача, іншого житла у нього не має.

В судовому засіданні представник відповідача проти позову заперечив повністю, оскільки прав неповнолітньої дитини на житло порушено не було, жодних перешкод для укладення договору дарування не було. Дитина мешкає із матір`ю, та саме мати піклується та забезпечує доньку сторін.

Відповідно до письмового відзиву відповідачки ОСОБА_5 на позовну заяву, відповідачка зазначила, що дійсно з позивачем перебувала у шлюбі з 1996 року, від шлюбу мають двох дітей, в спірній квартирі разом проживали з 1996 року. Однак, квартира належала позивачу не повністю, а саме 2/3 квартири належали батьку позивача ОСОБА_9 . Весь час батько просив віддати йому гроші за його частку квартири, однак позивач не реагував на ці звернення. В 2020 року з ними зв`язався представник батька, та повідомив про намір продати батьком 2/3 частини квартири, та оскільки позивач ОСОБА_4 є власником 1/3 частки цієї квартири, він має першочергове право на її придбання. На той час у них не було грошей, однак і вона і позивач розуміли, якщо вони не придбають 2/3 частини квартири, вона все одно буде продана, оскільки батько не проживає в Україні і намір продати свою частку квартири висловлював давно. Порадившись із чоловіком, вони вирішили отримати позику для придбання 2/3 частини квартири. Вона знайшла де взяти гроші, та роз`яснила ОСОБА_4 умови при яких можна отримати позику, а саме, що при укладенні договору позики необхідно буде укласти для забезпечення договору позики, договір іпотеки на квартиру. ОСОБА_4 не заперечував, але не заходів укладати договір займу на своє ім`я та повідомив позивачку, що хоче подарити їй квартиру, оскільки договір займу буде укладений нею, борг буде повертати вона, а він буде допомагати, коли в нього будуть гроші. 12.06.2020 року ОСОБА_4 була придбана 2/3 частки квартири, після цього 12.06.2020 року ОСОБА_4 відповідно до договору дарування подарив їй квартиру. 15.06.2020 року в присутності ОСОБА_4 був укладений договір позики, також 15.06.2020 року був укладений договір іпотеки, об`єктом якої стала спірна квартира. Між ними не було домовленостей з приводу оформлення договору дарування квартири задля уникнення боргу за комунальні послуги, оскільки з 1996 року всі комунальні послуги сплачувала вона, а сам позивач цим взагалі ніколи не цікавився. Далі вона кожний місяць повертала суму боргу, на прохання допомоги ОСОБА_4 не реагував. Після цього в сім`ї почалися конфлікти, оскільки чоловік не допомагав матеріально утримувати дітей, вона самостійно утримувала родину, сплачувала комунальні послуги, та повертала борг. З часом ОСОБА_4 почав ще більше вживати спиртні напої і влаштовувати сварки, застосовувати до нею фізичну силу. В зв`язку із чим вона звернулася до суду із позовом про розірвання шлюбу. 29.01.2021 року шлюб між ними було розірвано. В травні 2021 року вона повідомила ОСОБА_4 , що 15.06.2021 року закінчується термін дії договору позики, укладений між нею та ОСОБА_10 , а в неї не має всієї суми для повернення боргу. Вона намагалася поговорити з позивачем, щоб знайти вихід з цієї ситуації, оскільки позивач знав про борг та, що квартира перебуває в іпотеці. Однак, ОСОБА_4 натомість, щоб допомогти повернути суму позики, повідомив, що має намір звернутися до суду з позовом про визнання договору дарування квартири недійсним. Позивачем не надано належних та беззаперечних доказів того, що договір дарування не направлений на реальне настання правових наслідків. Вона дійсно не зареєстрована у спірній квартирі, але постійно там мешкає, утримує цю квартиру шляхом сплати комунальних платежів. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Третя особа - приватний нотаріус Лавінда Н.О. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі, рішення прийняти на розсуд суду.

Третя особа - ОСОБА_6 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, в задоволенні позовних вимог відмовити за недоведеністю та безпідставністю.

Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, та прийняти рішення з урахуванням інтересів дітей.

Заслухавши пояснення представників сторін, об`єктивно дослідивши і оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, в їх сукупності в межах заявлених вимог, суд

В С Т А Н О В И В:

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.11.1996 року, шлюб між сторонами розірвано, відповідно до рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 29.01.2021 року шлюб між сторонами розірвано (справа № 639/8394/20), рішення суду набрало законної сили 01.03.2021 року.

Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка з 11.06.2020 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , яка є однокімнатною квартирою, загальною площею 17 кв.м.

Як вбачається з листа Департаменту реєстрації виконавчого комітету Харківської міської ради від 18.05.2021 року, дійсно 11.06.2020 року до Управління реєстрації місця проживання Департаменту реєстрації Харківської міської ради звернулася з заявами ОСОБА_5 , як законний представник дитини, про реєстрацію місця проживання ОСОБА_8 , 2012 року народження, за адресою: АДРЕСА_2 , одночасно зі зняттям з попереднього місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . До вищевказаної заяви додано перелік документів, визначений чинним законодавством України, серед яких надано згоду іншого законного представника дитини - ОСОБА_4 .

12.06.2020 року між сторонами укладений письмовий, нотаріально посвідчений договір дарування квартири, відповідно до якого ОСОБА_4 передав безоплатно у власність, а ОСОБА_5 прийняла безоплатно в дар належну дарувальнику трикімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 68,6 кв.м.

При цьому в цей же день 12.06.2020 року ОСОБА_4 придбав 2/3 частки зазначеної квартири на підставі договору купівлі-продажу у свого батька ОСОБА_9 .

Відповідно до п.3 Договору дарування від 12.06.2020 року, дарувальник стверджує, що дарування здійснюється ним без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного, так і морального, а також, що вказана квартира до цього часу нікому іншому не продана, не подарована, як внесок до статутного фонду не передана, не відчужена іншим способом, не заставлена, під податковою заставою, в спорі (в тому числі судовому) та під забороною не перебуває, прав у третіх осіб, в тому числі малолітніх та неповнолітніх, як в межах, так і за межами України, не має; майно, яке є предметом цього договору, не є об`єктам культурної спадщини; не занесена та не підлягає занесенню до Державного реєстру нерухомих пам`яток України.

Відповідно до п.4 Договору дарування від 12.06.2020 року, дарувальник та обдаровувана, у присутності нотаріуса, стверджують, що однаково розуміють значення і умови цього Договору та його правові наслідки для кожної зі сторін, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, їх волевиявлення як сторін за договором є вільним і відповідає внутрішній волі, договір, що укладається, не має характеру фіктивного та удаваного правочину, вони не обмежені у праві укладати правочини, вони не визнані в установленому законом порядку недієздатними (повністю або частково), вони не страждають в момент укладання цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню його суті, вони вільно володіють українською мовою, що дає кожному з них змогу правильно зрозуміти зміст цього договору, цей договір складений нотаріусом з урахуванням умов, визначених ними та умов, які є обов`язковими, ними прочитаний, кожному зрозумілі і кожним схвалені.

Відповідно до ч.1 ст.717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Відповідно до ч.2 ст.719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.1 ст.722 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону (частина четверта статті 334 ЦК України).

Відповідно до п. 9 Договору дарування від 12.06.2020 року, право власності у Обдарованої на дарунок виникає з моменту його прийняття. Обдарована свідчить, що вона дарунок приймає. Прийняттям дарунка вважатиметься одержання оригінального примірника цього договору після його нотаріального посвідчення.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, право приватної власності за ОСОБА_5 на квартиру АДРЕСА_1 , було зареєстровано 12.06.2020 року на підставі договору дарування квартири від 12.06.2020 року, розмір частки 1.

Таким чином, відповідачка ОСОБА_5 прийняла дарунок та набула право власності на дарунок у виді 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 .

18.06.2021 року, ОСОБА_5 , як власник квартири, передала її в іпотеку ОСОБА_6 з метою забезпечення виконання боргового зобов`язання за договором позики. Про що 18.06.2021 року укладено письмовий договір іпотеки, який посвідчений нотаріально, інформація про державну реєстрацію іпотеки на зазначену квартиру внесена приватним нотаріусом до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іпотеки 18.06.2021 року.

Згідно з статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК Українипідставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

За таких обставин вчинення батьками малолітньої (неповнолітньої) дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» заборону.

Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред`явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Враховуючи, що на момент переходу права власності на спірну квартиру від позивача ОСОБА_4 до відповідачки ОСОБА_5 права користування малолітньої доньки сторін ОСОБА_8 , 2012 року народження, порушені не були, оскільки перехід права власності на квартиру відбувся між батьками дитини, які відповідно до вимог Сімейного кодексу України мають рівні обов`язки по утриманню дітей, крім того на момент укладання договору дарування дитина не була зареєстрована у спірній квартирі, та у нотаріуса були відсутні відомості щодо права користування відчужуваною квартирою у дітей, про що в момент укладання договору свідчив позивач ОСОБА_4 та надав свою згоду на зняття з реєстрації дитини в спірній квартирі своєї доньки, а отже у нотаріуса були відсутні підстави для отримання дозволу органу опіки та піклування на вчинення оспорюваного правочину, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для визнання договору дарування спірної квартири недійсним з підстави суперечності інтересам дитини.

В даному випадку перехід права власності на квартиру від батька до матері дитини як на момент укладання договору дарування, так і на даний час, коли малолітня донька після розлучення сторін мешкає із матір`ю, відповідає інтересам дитини, яка має право на користування спірною квартирою відповідно до ст.405 ЦК України. Будь-яких доказів недобросовісних дій реєстраційної служби в момент зняття дитини з реєстрації та спростування належного виконання своїх обов`язків реєстраційною службою, суду не надано, пояснення позивача, що він не звертався із заявою про зняття доньки з реєстрації місця проживання в спірній квартирі, спростовуються матеріалами справи, зокрема листом реєстраційної служби, де зазначено, що ОСОБА_4 надав свою згоду на зняття реєстрації місця мешкання доньки в спірній квартирі та реєстрацію її за іншою адресою.

Щодо підстав визнання недійсним договору дарування від 12.06.2020 року як фіктивного правочину, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.234 ЦК України, фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Тлумачення статті 234 ЦК України свідчить, що для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний. Отже, вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків. Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

В судовому засіданні встановлено, що на виконання договору дарування ОСОБА_5 прийняла дарунок та набула право власності на дарунок у виді 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1 , тобто майно було передано.

Крім того, мотиви, які зазначає позивач як підставу для визнання фіктивності договору дарування спірної квартири, а саме уникнення від погашення заборгованості по комунальним платежам, що накопичилися за тривалий час та уникнення подальшого звернення стягнення на квартиру, не свідчать про фіктивність договору купівлі продажу квартири, оскільки зобов`язання з оплати комунальних послуг є обов`язком всіх повнолітніх споживачів даних послуг, крім того, будь-яких доказів щодо примусового виконання судових рішень та можливої конфіскації квартири в примусовому порядку, суду не надано, відповідачка заперечує, що саме це було метою укладання договору дарування квартири, що виключає ознаку фіктивності правочину.

Щодо підстав визнання недійсним договору дарування від 12.06.2020 року як правочину вчиненого під впливом обману, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у разі навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Ознакою обману є умисел: особа знає про наявність чи відсутність певних обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї. Обман також має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує про їх існування. Тобто обман має місце тоді, коли задля вчинення правочину або надається неправдива інформація, або замовчується. Причому це робиться навмисно, з метою, аби правочин було вчинено. Отже, обман - це певні винні, навмисні дії сторони, яка намагається запевнити іншу сторону про такі обставини й наслідки правочину, які насправді настати не можуть.

Усі ці обставини (наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману) повинна довести особа, яка діяла під впливом обману (позивач).

Істотною умовою договору дарування є предмет договору, тобто сам подарунок та його властивості, порядок користування власністю, не є суттєвою умовою договору дарування, під час укладання договору дарування позивач розумів правові наслідки такого договору у вигляді переходу прав власності на квартиру до його дружини, відповідачки по справі, та розумів, які права, як у власника майна, виникають у його дружини. Факт обману позивача відповідачем при укладенні договору дарування квартири не доведено, як не доведено, що відповідач повідомляв інформацію, яка не відповідає дійсності, або замовчував обставини, що мали істотне значення для укладення правочину.

Бажання позивач уникнути від боргів за комунальні послуги, не є підставою для визнання договору дарування фіктивним та не свідчить, що такий договір вчинено під впливом помилки, оскільки в даному випадку помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Таким чином, відсутні підстави для визнання недійсним договору дарування квартири від 12.06.2020 року, з огляду на що відсутні підстави для застосування наслідків недійсності правочину, передбачені ст.216 ЦК України.

Щодо вимоги позивача про скасування в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію іпотеки №42592057 на квартиру АДРЕСА_1 , здійснену приватним нотаріусом ХМНО Вахрушевою О.О. на підставі договору позики, договору іпотеки, суд зазначає наступне.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 18.06.2021 року здійснена державна реєстрація іпотеки, номер запису про іпотеку 42592057 на підставі договору позики, серія та номер 416 від 18.06.2021 року, договору іпотеки, серія та номер 417 від 18.06.2021 року, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.574 ЦК України, застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Відповідно до ст.575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи, а також застава об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості.

Відповідно до ч.2 ст.577 ЦК України, застава нерухомого майна, об`єкта незавершеного будівництва, майбутнього об`єкта нерухомості підлягає державній реєстрації у випадках та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про іпотеку», обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Таким чином, враховуючи, що в даному випадку державна реєстрація обтяження нерухомого майна, а саме спірної квартири іпотекою, було здійснено відповідно до вимог закону на підставі договору позики та договору іпотеки, укладених між відповідачкою ОСОБА_5 та третьою особою ОСОБА_6 , які не визнані судом недійсними, та такі вимоги не є предметом судового розгляду по суті, оскільки суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для скасування в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державну реєстрацію іпотеки №42592057 на спірну квартиру.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку про необгрунтованітсь вимог позивача в повному об`ємі та відмові у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у разі відмові в позові судові витрати покладаються на позивача. Отже, судові витрати залишаються за позивачем та не підлягають стягненню з відповідачки.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст.203, 2015, 229,230, 234, 717, 719, 722 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Наталія Олександрівна, Департамент служби у справах дітей Харківської міської ради, ОСОБА_6 про визнання договору дарування недійсним, - відмовити повністю.

Скасувати заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , застосовану ухвалою судді Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.06.2021 року (справа №641/4266/21 (провадження №2-з/641/92/2021).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 24.03.2023 року.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиЮ. В. Фоміна