КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ
Провадження № 2-п/947/11/23
УХВАЛА

14.02.2023 року

Київський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Калініченко Л.В.

при секретарі Матвієвої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 15.08.2022 року по цивільній справі №947/11077/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Київського районного суду міста Одеси на розгляді перебувала цивільна справа №947/11077/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину.

За наслідком розгляду справи, 15.08.2022 року Київським районним судом міста Одеси ухвалено заочне рішення, яким збільшено розмір аліментів, які сплачує ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до твердої грошової суми у розмірі 20 000,00 (двадцять тисяч) гривень щомісячно. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3353 гривні щомісячно, а також судові витрати у розмірі 30000,00 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 гривень.

05.01.2023 року до Київського районного суду міста Одеси надійшла заява від представника ОСОБА_1 ОСОБА_4 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 15.08.2022 року по цивільній справі №947/11077/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, яка була скерована засобами поштового зв`язку 21.12.2022 року.

В обґрунтування позову, представник позивача посилалась на те, що під час розгляду справи відповідач не був повідомлений належним чином, про дату, час і місце проведення розгляду справи, за наслідком чого останній був позбавлений можливості надати відзив на позовну заяву з доказами до нього. Також, представник відповідача зазначала, що матеріали справи взагалі не містять жодних доказів на підтвердження зміни матеріального стану відповідача, у зв`язку з чим відсутні підстави для збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат.

Відповідно до автоматизованої системи документообігу справу за вказаною заявою було розподілено судді Калініченко Л.В.

Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 09.01.2023 року, поновлено ОСОБА_1 пропущений строк на звернення до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду, вказану заяву прийнято до розгляду та призначено до судового засідання.

13.02.2023 року до суду надійшли заперечення від представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_5 , в яких представник просить суд відмовити у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення суду.

В судовому засіданні 14.02.2023 року представник відповідача по справі підтримала заяву та просила суд скасувати заочне рішення Київського районного суду міста Одеси від 15.08.2022 року по цивільній справі №947/11077/22 і призначити справу до розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення вказаної заяви.

Заслухавши пояснення сторін по справі та їх представників, дослідивши та вивчивши матеріали заяви відповідача, з доданими до неї документами, матеріали цивільної справи №947/11077/22, суд вважає заяву не підлягаючою задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Для скасування заочного рішення суду необхідно встановити не лише поважність причин неявки відповідача у судове засідання та не надання відзиву, а й те, що аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише при встановленні цих умов в сукупності у суду є підстави для скасування заочного рішення суду.

Таким чином, підставою для скасування заочного рішення може бути тільки наявність одночасно усіх умов, встановлених ч. 1 ст. 288 ЦПК України, а саме: доведеність обставин, що: відповідач не з`явився в судове засідання, не повідомив про причини неявки і не подав відзив з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Оглянувши матеріали цивільної справи №947/11077/22, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 сповіщався про дату, час і місце проведення судових засідань наступним чином.

Згідно з п.2 ч.7 ст. 128 ЦПК України, у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

Відповідно до відповіді з відділу адресної довідкової роботи ГУДМС України в Одеській області (а.с.58), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з 15.11.2013 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

За наслідком викладеного, приймаючи наявне зареєстроване місце проживання відповідача, судом під час розгляду справи здійснювалось повідомлення останнього про дату, час і місце проведення судового засідання шляхом скерування судових повісток, разом з копією ухвали про відкриття провадження по справі, копією позовної заяви з додатками до неї, на вказану адресу місця проживання відповідача, однак як вбачається, усі поштові відправлення були повернуті до суду без вручення, з підстав відсутності адресата за адресою проживання

Відповідно до п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 був належним чином повідомленим про дату, час і місце проведення розгляду справи №947/11077/22, однак, у встановлений судом строк відповідачем не було подано відзиву на позов, як і не повідомлено суд про причини неявки до судового засідання.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 не проживає за вищевказаною адресою реєстрації, чи про існування будь-яких інших поважних причин, які б перешкоджали отриманню судової кореспонденції, відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення не надано.

Одночасно, судом враховується, що у відповідності до ч.4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

На підставі викладеного, суд вважає безпідставними доводи сторони відповідача, що ОСОБА_1 був позбавлений можливості на участь під час розгляду справи та був позбавлений можливості на подання відзиву на позовну заяву і поданні відповідних доказів, для доведення своєї правової позиції і заперечень стосовно цього спору.

Крім того, суд зазначає, що усі доводи заявника у заяві зводяться до того, що відповідач надає свою оцінку вже наявним у справі доказам.

На підставі вищевикладеного в сукупності, приймаючи, що свідоме нехтування процесуальними правами і обов`язками не є підставою для скасування заочного рішення суду, суд вважає посилання заявника в обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення суду безпідставними та необґрунтованими.

Одночасно судом враховується, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі Жоффре де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992р.).

З цього приводу прецедентними є також рішення Європейського суду з прав людини у справах "Осман проти Сполученого Королівства" від 28 жовтня 1998 року та "Креуз проти Польщі" від 19 червня 2001 року. У вказаних рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

З урахуванням вищевикладеного, судом не встановлені підстави для скасування заочного рішення суду, а саме одночасна доведеність усіх обставин, що: відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин, не подав з поважних причин відзиву на позовну заяву і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку, що заява ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 15.08.2022 року по цивільній справі №947/11077/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, є необґрунтованою, безпідставною та такою, що підлягає залишенню без задоволення.

При викладених обставинах та керуючись ст.ст. 284-288 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Київського районного суду міста Одеси від 15.08.2022 року по цивільній справі №947/11077/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину залишити без задоволення.

Ухвала суду окремому оскарженню не підлягає.

Заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення та може бути оскаржена разом з судовим рішенням по цій справі.

Повний текст ухвали суду складено 14.02.2023 року.

Головуючий Калініченко Л. В.