Справа № 493/587/22
Провадження № 2/493/28/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Балта Одеської області

Балтський районний суд Одеської області в складі:

головуючого-судді Мясківської І.М.,

за участю секретаря Пінул І.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Балта цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Комісар О.В. звернувся до Балтського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 21.05.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики. На підтвердження укладення договору позики та його умов відповідачем було власноруч складено розписку, згідно якої відповідач взяв у борг у позивача грошову суму у розмірі 20000,00 грн. (двадцять тисяч гривень) та зобов`язався повернути отримані кошти у строк до 30.06.2021 року. Так, у визначений строк ОСОБА_2 свої зобов`язання за договором позики не виконав.

14.02.2022 року позивачем відповідачу надіслано письмову вимогу щодо повернення боргу, однак станом на день подання позовної заяви відповідач борг не повернув у зв`язку з чим представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у розмірі 42915,75 грн., що складаються з суми позики 20000,00 грн., процентів від суми позики 164,38 грн., інфляційних збитків 2250,00, 3% річних 501,37 грн., штрафу 20000,00 грн., а також судові витрати у сумі 20992,40 грн., що складаються з витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 20000,00 грн. та судового збору у розмірі 992,40 грн.

Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Комісар О.В в судове засідання не з`явилися, звернувшись до суду з клопотанням про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подав.

Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

У зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, 21.05.2021 року ОСОБА_1 надала у позику ОСОБА_2 кошти у розмірі 20000,00 грн. (двадцять тисяч гривень), які останній зобов`язався повернути до 30.06.2021 року, про що зазначено у розписці, яку написано та підписано ОСОБА_2 . Також з тексту даної розписки вбачається, що у випадку прострочення виконання зобов`язання, ОСОБА_2 зобов`язується додатково сплатити їй 20000,00 грн.

Наявність між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 позикових відносин підтверджується наявним у позивача оригіналом розписки ОСОБА_2 з якої представником позивачем зроблено копію та ним завірено у відповідності до умов ч. 5 ст. 95 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно зі ст.. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до ст.. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей, є розписка про отримання в борг грошових коштів.

Аналіз ч. 2 ст. 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка підтверджує укладення договору позики.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

На підтвердження невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань по поверненню суми позики представник позивача надав суду завірену ним копію розписки відповідачки від 21.05.2021 року.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 25.04.2012 року у справі № 6-24ц12 вбачається, що наявність оригіналу розписки в кредитора свідчить про існування невиконаного зобов`язання.

З урахуванням наведеного, суд прийшов до висновку, що наявність оригіналу розписки у позивача, з якої зроблена копія та ним засвідчена, як то передбачено ч. 5 ст. 95 ЦПК України, свідчить про існування невиконаного зобов`язання відповідачем по договору позики від 21.05.2021 року.

Відповідач не оспорював факту наявності написаної ним власноручно розписки, жодних доказів погашення заборгованості за договором позики в повному обсязі або частково, суду не надав, відзиву на позов не подав, факт наявності боргу і його розмір не оспорював.

Таким чином, встановлено, що відповідач свої договірні зобов`язання за договором позики не виконав, і не повернув позикодавцю позичені у нього кошти у сумі і у строк, визначений договором (вказаний ним у розписці).

Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно положень ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ст. 625 ЦК України).

Таким чином судом встановлено, що право позивача порушене, відповідач кошти не повернув, а тому на користь позивача необхідно стягнути з відповідача суму заборгованості за договором позики у розмірі 20000,00 грн., проценти за користування чужими грошовими коштами в розмірі 164,38 грн. (визначені на рівні облікової ставки Національного банку України 7,5 %), інфляційні втрати в розмірі 2250,00 грн., 3% річних в розмірі 501,37 грн.

Разом з тим, суд вважає безпідставною вимогу позивача щодо сплати штрафу у розмірі 20000,00 грн. з огляду на наступне.

Згідно ст. 549 ЦК України, штраф є різновидом неустойки, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного зобов`язання, тобто правова природа штрафу пов`язана з таким математичним поняттям як відсотки. В розписці, яка подана позивачем, штраф визначений в фіксованій сумі 20000,00 грн., що рівняється сумі боргу та не узгоджується з вищевказаною правовою нормою.

Також судом не може бути задоволена дана вимога з огляду на умови ч. 3 ст. 551 ЦК України, оскільки на думку суду, істотне значення має та обставина, що сумарно з відповідача, при отриманні коштів у 20000,00 грн., буде стягнуто 42915,75 грн., що вдвічі перевищує суму боргу.

Вирішуючи питання щодо стягнення судових витрат, суд виходить з наступного.

Згідно вимог ст.. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог. Пунктом 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів.

Представником позивача надано договір про надання правової допомоги № 31/01/20 від 31.01.2020 року, укладеного між Адвокатським об`єднанням «Лєгіст» та ОСОБА_1 , про надання останній правової допомоги, зокрема адвокатом Комісаром О.В., в якому прописаний обсяг роботи яку має виконати адвокат. Також надано додаткову угоду від 01.02.2022 року до Договору про надання правової допомоги № 31/01/20 від 31.01.2020 року, відповідно до якої вартість послуг (гонорар) Адвокатського об`єднання за участь у справі про стягнення із ОСОБА_2 грошових коштів за договором позики від 21.05.2021 року є фіксованим і не залежить від кількості здійснених адвокатом дій, обсягу наданих послуг, витраченого часу, кількості судових засідань тощо та становить 20000,00 грн. за надання правової допомоги при розгляді справи у першій інстанції.

Враховуючи, що позовні вимоги позивача задоволено частково, то судові витрати по справі відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто 530,00 грн. судового збору (992,40 грн. х 22915,75 грн. ? 42915,75 грн.) та 10679,40 грн. витрат на професійну правничу допомогу (20000,00 грн. х 22915,75 ? 42915,75 грн.)

На підставі викладеного, керуючись ст.. ст.. 207, 525, 526, 549, 610, 625-626, 638, 1046,-1050 ЦК України, ст. ст.. 4, 12, 13, 80, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) грошові кошти у розмірі 22915,75 (двадцять дві тисячі дев`ятсот п`ятнадцять гривень 75 копійок), що складаються із суми позики у розмірі 20000,00 грн., процентів від суми позики у розмірі 164,38 грн., інфляційних збитків у розмірі 2250,00 грн., 3% річних у розмірі 501,37 грн., а також судові витрати в загальному розмірі 11209,40 грн. (одинадцять тисяч двісті дев`ять гривень 40 копійок), що складаються із витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10679,40 грн. та судового збору у розмірі 530,00 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду складено 14.02.2023 року.

СУДДЯ