Справа № 297/2314/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

06 березня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., СОБОСЛОЯ Г.Г.

за участю секретаря ЗУБАШКОВА М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу № 297/2314/21 за позовом ОСОБА_1 до Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Мирончук Оксана Василівна, про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Берегівського районного суду від 19 жовтня 2021 року, головуючий суддя Ільтьо І.І., -

встановив:

ОСОБА_1 15.09.2021 звернувся до суду з позовом до Великобийганської сільської ради Берегівського району про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача визначив приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О.В. Мотивував позов таким.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_3 , яка проживала в АДРЕСА_1 . Заповіту мати не залишила.

Позивач здійснив поховання матері, проведення поминального обряду, він тяжко переживав її втрату і не думав про оформлення будь-яких документів.

Після смерті матері залишилося спадкове майно у вигляді земельної ділянки (паю) на території Великобийганської сільської ради.

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом (ст. 1261 ЦК України), однак, у передбачений законом строк не звернувся до нотаріальної контори для прийняття спадщини. Водночас він вступив у фактичне володіння майном, користується земельною ділянкою вже близько семи років. Відповідно до ст.ст. 548, 549, 554 ЦК Української РСР фактичний вступ у володіння спадковим майном є прийняттям спадщини.

На звернення до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О.В. йому було роз`яснено, що оскільки він на момент смерті матері проживав окремо від неї, йому слід було в шестимісячний строк з дня її смерті подати заяву про прийняття спадщини і цей строк він пропустив. Для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини йому потрібно звернутися до суду.

Строк для прийняття спадщини позивач пропустив, оскільки не знав, яким чином слід діяти, йому сказали, що за спадщиною можна звертатися в будь-який час якщо він фактично вступив у володіння та користування спадковим майном.

Посилаючись на ці обставини, на положення ст. 1272 ЦК України щодо можливості визначення судом додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк на прийняття спадщини з поважної причини, позивач ОСОБА_1 просив визначити йому додатковий строк у три місяці для подання заяви до приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О.В. про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 .

Рішенням Берегівського районного суду від 19.10.2021 позов задоволено, визначено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , додатковий строк тривалістю у три місяці для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_3 .

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із його обґрунтованості та доведеності, з того, що вступивши у фактичне користування спадковим майном позивач у силу своєї правової необізнаності вважав, що прийняв спадщину і не подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, тож причину пропущення строку на подання такої заяви можна визнати поважною.

ОСОБА_2 в порядку ст. 352 ч. 1 ЦПК України як особа, яка не брала участі в справі, в якій суд вирішив питання про її права та обов`язки, рішення суду оскаржила як незаконне. Доводи скарги зводяться до такого.

Вона є донькою ОСОБА_4 , який був сином ОСОБА_3 і помер до її смерті, а саме ІНФОРМАЦІЯ_3 , і на момент смерті своєї бабусі ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) вона постійно проживала з нею в будинку АДРЕСА_2 . Ці факти підтверджуються документально.

Отже, апелянт є спадкоємцем першої черги спадкодавця ОСОБА_3 за правом представлення і прийняла спадщину, яка їй належить з моменту відкриття (ст.ст. 1261, 1266, 1268, 1270 ЦК України).

Позивач ОСОБА_1 , який був другим сином ОСОБА_3 , не подавав нотаріусу заяву про прийняття спадщини, тому спадщину після смерті матері не прийняв і відмовився від неї.

27.08.2021 апелянт подала приватному нотаріусу Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О.В. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , цього ж дня була заведена спадкова справа.

Таким чином, суд першої інстанції не встановив коло спадкоємців після смерті ОСОБА_3 та вирішив позов у справі про спадкування щодо Великобийганської сільської ради Берегівського району, яка є неналежним відповідачем, тоді як належним відповідачем є апелянт як особа, яка прийняла спадщину.

Крім того, у справі відсутня постанова нотаріуса про відмову позивачу у вчиненні нотаріальної дії, а позов був необґрунтований і бездоказовий по суті.

Відтак, законних підстав для задоволення позову суд першої інстанції не мав, тому апелянт просить рішення суду скасувати, у позові відмовити.

У відзиві на апеляцію ОСОБА_2 позивач ОСОБА_1 вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, зокрема, таке.

Ще за життя матері він використовував і обробляв земельну ділянку. І він, і його рідні брати та сестри: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 (помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ) і ОСОБА_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ) є спадкоємцями першої черги за законом після смерті матері. Всі знали, що мати передала земельну ділянку йому, але документально це не було оформлено, бо це не можна було зробити щодо земельної ділянки, призначеної для товарного сільськогосподарського виробництва.

Після смерті ОСОБА_4 його мати відмовилася від частки в житловому будинку на користь онуки ОСОБА_2 і між ними була домовленість, що земельна ділянка залишиться йому. ОСОБА_2 була обізнана щодо цих обставин.

З огляду на такі обставини, ніхто зі спадкоємців першої черги за законом не звертався після смерті матері до нотаріуса по оформлення спадщини, однак, подавши 27.08.2021 свою заяву нотаріусу ОСОБА_2 відповідні домовленості порушила. При цьому, всупереч дійсності повідомила нотаріуса про відсутність інших спадкоємців першої черги за законом.

Вважає, що оскільки зараз мораторій щодо земель сільськогосподарського призначення знято, ОСОБА_2 хоче продати земельну ділянку.

Заслухавши доповідь судді, врахувавши, що розгляд справи апеляційний суд відкладав двічі враховуючи неявку позивача в судове засідання, а також клопотання про відкладення судового розгляду з посиланням, зокрема, на небезпеку для життя під час воєнного стану, відхиливши третє подане позивачем з аналогічних мотивів клопотання про відкладення розгляду справи як бездоказове, беручи до уваги, що явка позивача в судове засідання не визнавалася обов`язковою, його правова позиція в справі неодноразово викладена письмово, а його неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи з огляду на її обставини, розглянувши справу за правилами ст. 372 ч. 2 ЦПК України за відсутності учасників процесу, обговоривши доводи учасників процесу, перевіривши матеріали справи, суд приходить до такого.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення або оспорювання саме її прав (ст. 4 ч. 1, ст. 19 ч. 1 ЦПК України), зазначене стосується як права на позов, так і права на апеляцію.

Особа на власний розсуд здійснює своє право на захист і розпоряджається своїми цивільними та процесуальними правами; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (ст. 12 ч. 1, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст. 12 ч.ч. 1, 4, ст. 13 ч. 3 ЦПК України); особа зобов`язана належно довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, включно з тими, які власне обґрунтовують як право на пред`явлення вимог (право на позов), так і право на пред`явлення позову до конкретного відповідача та обов`язок такого відповідача відповідати за пред`явленими вимогами; предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 12 ч.ч. 2, 3, ст. 13 ч. 1, ст.ст. 76-81 ЦПК України).

Про задоволення позову рішення може бути прийняте за умови обґрунтованості та доведеності пред`явлених до належного відповідача вимог (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Апелянт, подаючи в порядку ст. 352 ч. 1 ЦПК України скаргу, повинен довести наявність у нього права на її подання, наявність фактів і обставин, що свідчать про вирішення судом питання саме про його права і обов`язки, про порушення рішенням суду, ухваленим без залучення до участі в справі апелянта, його законних прав та інтересів.

Відповідно до ст. 367 ч. 1 ЦПК України, апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

З матеріалів справи, з урахуванням доданих до апеляційної скарги документів (а.с. 47-56) та отриманої на виконання ухвали Закарпатського апеляційного суду від 26.10.2022 про витребування доказів спадкової справи № 269/2021, заведеної після смерті ОСОБА_3 , вбачаються такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, що регулюються законодавчими нормами щодо спадкування в редакції, що була чинною на день відкриття спадщини.

Пред`являючи позов, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , посилався на те, що є сином ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і, відповідно, є спадкоємцем першої черги за законом після смерті матері. Проте, позивач не надав судам ані першої, ані апеляційної інстанцій копію свого свідоцтва про народження, яке б підтверджувало його відповідний родинний зв`язок зі спадкодавцем. На час розгляду справи судом першої інстанції у ній не було документального підтвердження вказаного факту.

Визнання апелянтом ОСОБА_2 того, що ОСОБА_1 є сином спадкодавця ОСОБА_3 , може братися до уваги в сукупності з поясненнями позивача, іншими матеріалами справи, проте, не усуває відсутності підтвердження належними і допустимими доказами ключового юридичного факту, який дає спадкоємцю право на відповідний позов.

Поза тим, оскільки родинний зв`язок позивача зі спадкодавцем визнається учасниками процесу, апеляційний суд зауважує наступне.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 20). Дані про залишення ОСОБА_3 заповіту у справі відсутні.

За життя ОСОБА_3 була власником земельної ділянки площею 2,58 га, призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Великобийганської сільської ради Берегівського району, що підтверджується Державним актом серії ЗК № 011523 на право приватної власності на землю, виданим 29.07.1998 (а.с. 21, 49).

За визнанням позивача ОСОБА_1 , він має (мав) рідних братів і сестер: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 (помер ІНФОРМАЦІЯ_6 ) і ОСОБА_4 (помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ) (а.с. 64-68).

Позивач ОСОБА_1 із 13.03.1996 зареєстрований у будинку АДРЕСА_3 (а.с. 22-23).

ОСОБА_3 на день своєї смерті проживала в будинку АДРЕСА_2 , як це стверджується довідкою Виконкому Великобийганської сільської ради від 25.11.2021 № 355 (а.с. 54) та підтверджується іншими матеріалами справи.

З наданих апелянтом ОСОБА_2 документів (свідоцтва про народження, довідки тощо) випливає, що:

вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_7 ;

її батьком був ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , який був сином ОСОБА_3 і помер ІНФОРМАЦІЯ_3 ;

дошлюбне прізвище апелянта « ОСОБА_8 », після укладення 22.09.2009 шлюбу прізвище « ОСОБА_9 »;

на день смерті ОСОБА_4 , який проживав у будинку АДРЕСА_2 , у будинку були зареєстровані та проживали: мати ОСОБА_3 , донька ОСОБА_2 , зять ОСОБА_10 і внучка ОСОБА_11 ;

на день смерті ОСОБА_3 у будинку були зареєстровані та проживали: внучка ОСОБА_2 , чоловік внучки ОСОБА_10 і правнучка ОСОБА_11 (а.с. 47, 48, 50-54).

У справі міститься лист приватного нотаріуса Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О.В. від 14.09.2020 № 704/01-16, яким нотаріус на усне звернення ОСОБА_1 щодо оформлення спадкових прав після смерті матерів ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснив, що з огляду на положення ст. 1268 ч. 3, ст. 1269 ч. 1, ст. 1270 ч. 1 ЦК України спадкоємець, який на день смерті спадкодавця не проживав разом із ним і не подав у шестимісячний строк з дня відкриття спадини заяву про її прийняття, вважається таким, що не прийняв спадщину, тому питання оформлення його спадкових прав може бути вирішене тільки в судовому порядку (а.с. 24).

Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців); до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.ст. 11, 1216, 1218 ЦК України).

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ст. 1220 ч.ч. 1, 2 ЦК України).

У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України (ст. 1223 ч. 2 ЦК України).

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово (ст. 1258 ч. 1 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ч. 1 ЦК України).

Внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини (ст. 1266 ч. 1 ЦК України).

Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її;

спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї;

незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст. 1268 ч.ч. 1, 3, 5 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (ст. 1269 ч. 1 ЦК України).

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ч. 1 ЦК України).

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її;

за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини;

за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (ст. 1272 ч.ч. 1, 2, 3 ЦК України).

ОСОБА_2 прийняла за законом за правом представлення ту частку спадщини після смерті ОСОБА_3 , яка належала б за законом її батькові ОСОБА_4 , якби він був живими на час відкриття спадщини.

27.08.2021 ОСОБА_2 подала приватному нотаріусу Берегівського районного нотаріального округу Мирончук О.В. заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, що була зареєстрована за № 461, на підставі цієї заяви була заведена спадкова справа № 269/2021 (а.с. 55 та ін.). У цій спадковій справі 23.11.2021 за № 630 зареєстрована і заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_3 .

Сторонами в цивільному процесі є позивач особа, яка вважає, що її цивільне право порушене і яка пред`явила вимогу про захист порушеного права, і відповідач особа, яку відповідно до принципу диспозитивності цивільного процесу визначає позивач і яка, виходячи із заявленої тим правової позиції, порушує (не визнає, оспорює, заперечує) його право та має відповідати за позовом, у результаті задоволення якого повинна вчинити відповідні дії (утриматися від таких) з метою поновлення прав позивача (ст. 42 ч. 1, ст.ст. 48, 51 ЦПК України).

Спір щодо права на спадкування, щодо реалізації цього права в межах додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, спір щодо спадкової маси тощо (спадковий спір) виникає саме між спадкоємцями. Відповідачами у справі за позовом особи, яка ставить питання про своє право на спадкування, в тому числі, шляхом надання їй додаткового строку для цього, є спадкоємці, які прийняли спадщину.

За таких умов, ініційований ОСОБА_1 спір щодо права на спадкування безпосередньо стосується щонайменше законних прав та інтересів ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 як спадкоємиця ОСОБА_3 , яка прийняла спадщину, не була залучена до участі в справі.

Суд першої інстанції не з`ясував обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не з`ясував питання про коло спадкоємців ОСОБА_3 . Суд залишив поза увагою, що питання про надання позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не могло вирішуватися без урахування дійсних обставин щодо спадкування, і, відповідно, без урахування прав і/або наявності чи відсутності конкретних дій осіб, які мають законні права та інтереси щодо спадкування. Питання про спадкові права, заявлені ОСОБА_1 , взаємопов`язане із питанням щодо відповідних прав ОСОБА_2 як одного зі спадкоємців ОСОБА_3 , який, своєю чергою, право ОСОБА_1 на спадкування та на надання йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини наразі заперечує.

За приписами ЦПК України, саме сторона у справі повинна доводити обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, і саме відповідачу належить право визнати позов, пред`явити і підтримувати зустрічний позов, укласти мирову угоду тощо (ст. 12 ч. 3, ст.ст. 43, 49, 81, 193, 206, 207 ЦПК України). Отже, докази, які оцінюються в цивільній справі, факти, що на їх підставі встановлюються в порядку цивільного судочинства, за сукупністю яких вирішується питання про право на спадкування, ухвалюється судове рішення, мають правове значення, якщо ці дії вчиняються у процесі, участь в якому беруть належні учасники у належному процесуальному статусі. У даному випадку факти, що тягнуть у позивача ОСОБА_1 виникнення відповідних прав, мають правове значення лише якщо встановлені у справі, у якій є належний відповідач (відповідачі).

Великобийганська сільська рада Берегівського району за наявності спадкоємця, який прийняв спадщину, за наявності інших спадкоємців першої черги за законом, є неналежним відповідачем за позовом ОСОБА_1 . Суд першої інстанції в порядку, передбаченому ст. 12 ч. 5, ст. 51 ст. 189 ч. 1, ст. 197 ч. 2 п.п. 4, 6, 7, 19, ст. 214 ч. 2 ЦПК України, питання про участь у справі інших осіб (особи), прав і обов`язків яких (якої) стосується спір, не обговорив і не мав процесуальних підстав за відсутності таких належних відповідачів (відповідача) для вирішення спору щодо сторін по суті, що, власне, і потягло наслідки, які випливають із положень ст. 352 ч. 1 ЦПК України.

Таке вирішення справи є неправильним у процесуальному розумінні, рішення суду не відповідає вимогам ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України, вищенаведені обставини виключали можливість реального вирішення спору через пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність у справі належного відповідача (відповідачів), без якого (яких) про законність розв`язання спору не йдеться. Питання обґрунтованості позову по суті, його доведеності, наявності підстав для надання позивачу додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, інші обставини наразі значення не мають.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції не мав законних підстав для задоволення пред`явленого ОСОБА_1 позову. ОСОБА_2 довела наявність у неї права на апеляційне оскарження рішення Берегівського районного суду від 19.10.2021.

Оскільки розгляд справи покладається на суд першої інстанції, а в апеляційному порядку здійснюється перевірка судового рішення, яким закінчено провадження в справі, під час апеляційного розгляду справи суд не вправі за відсутності для того належних підстав змінювати склад відповідачів у справі, розглядати підстави і вимоги позову, які не були предметом розгляду судом першої інстанції, виходити за межі пред`явлених вимог (ст. 13 ч. 1, ст. 23 ч. 1, ст. 55 ч. 1, ст. 184, ст.ст. 351, 352, ст. 367 ч.ч. 1, 6 ЦПК України). Тож на стадії апеляційного провадження викладені обставини не можуть бути змінені, а порушення норм закону не можуть бути усунені чи виправлені.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача та відсутність у справі необхідного для вирішення спору відповідача (відповідачів), внаслідок чого має місце прийняття судом рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі, є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення (ст. 367 ч. 4, ст. 376 ч. 3 п. 4 ЦПК України).

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 4 ЦПК України апеляцію слід задовольнити, рішення суду скасувати, у позові відмовити з наведених вище процесуальних підстав внаслідок пред`явлення позову до неналежного відповідача та вирішення спору за відсутності належного відповідача.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 4, ч. 2, ч. 3 п. 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення Берегівського районного суду від 19 жовтня 2021 року скасувати, у позові ОСОБА_1 до Великобийганської сільської ради Берегівського району Закарпатської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду. Повне судове рішення складене 24 березня 2023 року.

Судді