ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3246/23 Справа № 201/4128/19 Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко Н. В. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

за участю секретаря судового засідання Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової Владислави Юріївни (третя особа - ОСОБА_3 ) про визнання договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2018р. недійсним, про визнання свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р. недійсним, про витребування майна з чужого незаконного володіння, про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 02.10.2018р., про визнання права власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової Владислави Юріївни (третя особа - ОСОБА_3 ) про визнання договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2018р. недійсним, про визнання свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р. недійсним, про витребування майна з чужого незаконного володіння, про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 02.10.2018р., про визнання права власності на квартиру.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що начебто відповідно до договору купівлі-продажу 02.10.2018 року ОСОБА_2 (продавець) зобов`язався передати нерухоме майно у власність, а ОСОБА_1 (покупець) зобов`язався прийняти майно і сплатити за нього обумовлену суму, продаж квартири за домовленістю сторін вчинений за 592 000 грн., які, нібито, були одержані продавцем від покупця до підписання цього договору та сторони підтвердили факт повного розрахунку за продану квартиру.

Позивач стверджував, що при укладанні спірного правочину участі не приймав, в нотаріальній конторі не був, договір не підписував, відповідно і не отримував грошові кошти. Про те, що квартира перереєстрована на нового власника дізнався з платіжок по комунальним послугам.

Оригінал правоустановчого документу (свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р.) та оригінал технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 завжди знаходилися у нього на руках і ніколи не вибували з його володіння.

За його заявою від 26.03.2019 року було внесено відомості до ЄДРДР та порушено кримінальне провадження № 0000739 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, в межах досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000739 була проведена судова почеркознавча експертиза, яка і підтвердила, що підпис на договорі купівлі-продажу квартири від 02.10.2018 року йому не належить. Ознаки підробки свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997 року були встановлені вже в межах розгляду цивільної справи в рамках судової експертизи.

Враховуючи зазначене, позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд:

- визнати договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101). укладений 02 жовтня-2018 року між ОСОБА_2 (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем), посвідчений 02.10.2018 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградою В.Ю., зареєстрованого в реєстрі № 652, недійсним;

- визнати свідоцтво про право власності на житло від 02.10.1997 року, виданого Житлово-експлуатаційною конторою тепловозоремонтного заводу згідно з розпорядженням N 765, яке скріплене печаткою, на відбитку якої по колу значиться: Україна, виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради народних депутатів, на відбитку якої по колу значиться: тризуб, на підставі якого посвідчувався договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), укладений 02 жовтня 2019 року між ОСОБА_2 (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем), посвідчений 02.10.2018р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградок В.Ю., зареєстрованого в реєстрі № 652, недійсним;

- витребувати із володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101)

- скасувати рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101) від 03.10.2018р., індексний номер 43315425, номер запису про право власності 28205105 від 02.10.2018р. за ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ), прийняте на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого 02.10.2018р. приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю.

- визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

- стягнути з ОСОБА_1 ( НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати понесені у справі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової Владислави Юріївни (третя особа - ОСОБА_3 ) про визнання договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2018р. недійсним, про визнання свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р. недійсним, про витребування майна з чужого незаконного володіння, про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 02.10.2018р., про визнання права власності на квартиру задоволено частково.

Скасовано рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 101) від 03.10.2018р., індексний номер - 43315425, номер запису про право власності - 28205105 від 02.10.2018р. за ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ), прийняте на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2018р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю.

Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) квартиру АДРЕСА_1 .

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 (третя особа - ОСОБА_3 ) про визнання договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2018р. недійсним, про визнання свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р. недійсним, про визнання права власності на квартиру відмовлено.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Виноградової Владислави Юріївни (третя особа - ОСОБА_3 ) про визнання договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2018р. недійсним, про визнання свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р. недійсним, про витребування майна з чужого незаконного володіння, про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 02.10.2018р., про визнання права власності на квартиру відмовлено в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 4 536 грн 60коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 5 920 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 1 609 грн 20 коп.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми процесуального права.

Зазначає, що при укладанні спірного правочину від 02.10.2018 року були додержані вимоги чинного законодавства та положення самого договору купівлі-продажу, приватним нотаріусом були встановлені особи сторін правочину та їх дієздатність.

Крім того, ОСОБА_1 після укладання договору купівлі продажу спірної квартири відразу в ній зареєструвався та зробив в подальшому коштовний ремонт.

Також, зазначає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у проведенні судової експертизи.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 , є власником квартири АДРЕСА_1 , яка належить йому на праві особистої приватної власності на підставі свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р., виданого органом приватизації: Житлово-експлуатаційною конторою тепловозоремонтного заводу на підставі розпорядження №765 від 02.10.1997р (а.с. № 17 т. № 1).

Квартира посімейного спільного заселення розташована на 2 поверсі 9-ти поверхового будинку, складається з 2-х кімнат жилою площею 27,2 кв.м, у тому числі: одна кімната 11,2 кв.м, друга кімната 16,0 кв.м., кухні площею 5,5 кв.м., ванної кімнати площею 2,2 кв.м, вбиральні площею 1,1 кв.м, коридору 6,5 кв.м, вбудованої шафи площею 0,7 кв.м, квартира обладнана балконом площею 0,9 кв.м. Загальна площа квартири 44,1 кв.м, житлова площа квартири 27,2 кв.м. (а.с. № 18-19 т. № 1)

23.03.2019р. ОСОБА_2 при зверненні до приватного нотаріуса ДМНО Коваленко С.В. дізнався про те, що квартира АДРЕСА_1 , вже йому не належить на праві особистої приватної власності, а за договором купівлі-продажу від 02.10.2018р. відчужена на ім,я ОСОБА_1 та перереєстрована на останнього (а.с. № 20, 21-22 т. № 1).

Комунальні послуги ОСОБА_2 за цю квартиру сплачувалися до березня 2019р. (а.с. № 26 т. № 1), тобто до часу, коли позивач дізнався про відчуження квартири поза його волею.

Судом ухвалою від 15.10.2019р. були витребувані у приватного нотаріуса ДМНО Виноградової В.Ю. матеріали реєстраційної справи по оформленню договору купівлі-продажу від 02.10.2018р.,укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.№ 94 т. № 1).

Листом від 10.03.2020р. приватний нотаріус ДМНО Виноградова В.Ю. повідомила суду про те, що її приватна нотаріальна діяльність, як приватного нотаріуса ДМНО, припинена на підставі наказу від 13.01.2020р. № 28/7 (а.с.№ 204 т. № 1).

Отже, матеріали реєстраційної справи по оформленню договору купівлі-продажу від 02.10.2018р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , суду були надані Державним нотаріальним архівом Дніпропетровської області (а.с.№ 216-241 т. № 1).

В матеріалах реєстраційної справи по оформленню договору купівлі-продажу від 02.10.2018р. наявний оспорюваний позивачем договір купівлі-продажу від 02.10.2018р., копія свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р. та інші документи, що стали підставою для укладення правочину.

Позивач по тексту позову, а також будучи допитаним особисто в суді 09.11.2022р., стверджував, що жодного договору купівлі-продажу щодо належної йому на праві власності квартири АДРЕСА_1 , не укладав, в офісі приватного нотаріуса не був, гроші за договором не отримував, вважає, що його підпис було підроблено та квартира шахрайським способом вибула з його власності.

За заявою ОСОБА_2 від 26.03.2019р. було внесено відомості до ЄДРДР та порушено кримінальне провадження № 0000739 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України.

В межах досудового розслідування по кримінальному провадженню № 0000739 була проведена судова почеркознавча експертиза.

Відповідно до висновку цієї експертизи від 16.10.2019р. за № 3/1.1/751 рукописні записи та підписи від імені ОСОБА_2 у графах «Продавець» договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2018 ННК 375737, 375738, зареєстрованому у реєстрі за № 652, «Підпис» заяви від 02.10.2018р. від імені ОСОБА_2 виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою (а.с. № 167-169 т. № 1).

Постановою від 15.03.2022р. кримінальне провадження було закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, втім ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2022р. постанова від 15.03.2022р. про закриття кримінального провадження була скасована за скаргою ОСОБА_2 , отже станом на дату ухвалення судом рішення досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000739 триває (а.с. № 62-63, 64- 65 т. № 3).

Ухвалою суду від 07.07.2021 року по справі було призначено судову технічну експертизу документів, на вирішення судового експерта були поставлені наступні запитання: 1.У який спосіб виконаний бланк свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р., виданого Житлово-експлуатаційною конторою тепловозоремонтного заводу згідно з розпорядженням № 765, яке скріплене печаткою, на відбитку якої по колу значиться: Україна, виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради народних депутатів, на відбитку якої по колу значиться: тризуб, на підставі якого посвідчувався договір купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна 101), укладений 02.10.2018р. між ОСОБА_2 (продавцем) та ОСОБА_1 (покупцем), посвідчений 02.10.2018р. приватним нотаріусом ДМНО Виноградовою В.Ю., зареєстрованого в реєстрі № 652, чи виготовлено наданий документ шляхом монтажу за допомогою комп`ютерної або копіювально-розмножувальної техніки? 2. У який спосіб виконано відбиток печатки на вищезазначеному свідоцтві, на відбитку якої по колу значиться: Україна, виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради народних депутатів, на відбитку якої по центру значиться: тризуб? 3. У який спосіб виконано відбиток печатки на вищезазначеному свідоцтві - Управління житлово комунального господарства Дніпропетровського облвиконкому Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації, по центру значиться тризуб? 4. Яким способом виготовлено свідоцтво про право власності на житло від 02.10.1997р., видане Житлово-експлуатаційною конторою тепловозоремонтного заводу згідно розпорядження від 02.10.1997р. №765, зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДОР (МБТІ) та записане в реєстрову книгу №346п за реєстровим №78? 5. Чи виготовлено свідоцтво про право власності на житло від 02.10.1997р., видане Житлово-експлуатаційною конторою тепловозоремонтного заводу згідно розпорядження від 02.10.1997р. №765, зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДОР (МБТІ) та записане в реєстрову книгу №346п за реєстровим №78 шляхом монтажу за допомогою комп`ютерної чи копіювально-розмножувальної техніки? 6. Яким способом виготовлено свідоцтво про право власності на житло від 02.10.1997р., видане Житлово-експлуатаційною конторою тепловозоремонтного заводу згідно розпорядження від 02.10.1997р. №765, зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДОР (МБТІ) та записане в реєстрову книгу №346п за реєстровим №78? 7. Чи виготовлено свідоцтво про право власності на житло від 02.10.1997р., видане Житлово-експлуатаційною конторою тепловозоремонтного заводу згідно розпорядження від 02.10.1997р. №765, зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДОР (МБТІ) та записане в реєстрову книгу №346п за реєстровим №78 шляхом монтажу за допомогою комп`ютерної чи копіювально-розмножувальної техніки? (а.с. № 109-111т. № 2).

Відповідно до висновку цієї експертизи від 20.08.2021р. за № СЕ-19/104-21/25718-ДД: по першому запитанню дана така відповідь, що бланк свідоцтва отримано способом електрофотографічного друку за допомогою поліхромного лазерного (або світлодіодного) друкуючого пристрою типу принтера, копіювального апарата тощо. Вирішити запитання, чи виготовлено наданий документ шляхом монтажу за допомогою комп`ютерної або копіювально-розмножувальної техніки, не надалося можливим по причині відсутності ознак монтажу, що не виключає його наявності; по другому запитанню дана така відповідь, що відбиток круглої гербової печатки нанесено контактним способом, а саме рельєфним еластичним кліше; по третьому запитанню дана така відповідь, що відбиток круглої гербової печатки нанесено контактним способом, а саме рельєфним еластичним кліше; по четвертому запитанню дана така відповідь, що бланк свідоцтва виготовлено поліграфічним способом за допомогою друкарських форм плоского друку; по п`ятому запитанню дана така відповідь, що ознак виготовлення свідоцтва шляхом монтажу за допомогою комп`ютерної або копіювально-розмножувальної техніки не виявлено; по шостому запитанню дана така відповідь, що бланк свідоцтва виготовлено поліграфічним способом за допомогою форм плоского друку; по сьомому запитанню дана така відповідь, що ознак виготовлення свідоцтва шляхом монтажу за допомогою комп`ютерної або копіювально-розмножувальної техніки не виявлено.

При цьому варто зазначити, що судовий експерт Репешко І.Ю. у порядку, передбаченому статтею 13 Закону України «Про судову експертизу», ст.ст.72 та 102 ЦПК України, вважала за необхідне вказати, що «До первинного змісту бланка свідоцтва (зазначеного в ухвалі) внесені зміни: цифра розряду одиниць року замовлення у вихідних типографських даних видалена саморобним способом шляхом механічної підчистки. Установити зміст первинних штрихів не надається можливим через видалення поверхневого шару паперу на значну глибину» (а.с. № 129-134 т. № 2)

Отже, при розгляді цивільної справи встановлено, що при посвідченні договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , було використано підробне свідоцтво про право власності на житло від 02.10.1997р., видане Житлово-експлуатаційною конторою тепловозоремонтного заводу згідно розпорядження від 02.10.1997р. №765, зареєстрованого КП «ДМБТІ» ДОР (МБТІ) та записане в реєстрову книгу №346п за реєстровим №78.

Крім того, в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000739 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, висновком експертизи від 16.10.2019р. за № 3/1.1/751 підтверджено, що рукописні записи та підписи від імені ОСОБА_2 у графах «Продавець» договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2018 ННК 375737, 375738, зареєстрованому у реєстрі за № 652, «Підпис» заяви від 02.10.2018р. від імені ОСОБА_2 виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою (а.с. № 167-169 т. № 1).

Оригінал свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р. знаходиться у володінні ОСОБА_2 і по цей день та був їм наданий експерту для проведення судової експертизи.

Вищезазначені докази та обставини справи відповідачем ОСОБА_1 не спростовані.

Представник відповідача ОСОБА_1 не змогла суду пояснити ті обставини, чому з 02.10.2018р. (тобто 4 роки) оригінали свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р. та технічного паспорта на квартиру так і знаходяться у володінні ОСОБА_2 .

Суд першої інстанції пересвідчився, що долучена до позову копія свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р., виданого Житлово-експлуатаційною конторою тепловозоремонтного заводу згідно розпорядження від 02.10.1997р. №765, оригінал якого був наданий позивачем судовому експерту (а.с. № 17 т.№ 2) на око, навіть не спеціалісту, відрізняється від копії свідоцтва про право власності на житло від 02.10.1997р., яка була надана приватному нотаріусу ДМНО Виноградовій В.Ю. та знаходиться в матеріалах реєстраційної справи, яка надана нотаріальним архівом (а.с. № 232 т.№2).

Так, само суд самостійно пересвідчився в тому, що в матеріалах реєстраційної справи, яка надана нотаріальним архівом на виконання ухвали суду, знаходиться копія паспорта на ім,я ОСОБА_2 , на якій зображена особа, яка не є позивачем ОСОБА_2 (а.с. № 222 т. № 2).

Крім того, в копії паспорта ОСОБА_2 , яка була надана приватному нотаріусу ДМНО Виноградовій В.Ю. для посвідчення договору купівлі-продажу квартири, відрізняється дата видачі паспорта (замість правильної 15.07.2002р. невірна 13.07.2002р.), а також рік народження дружини (замість правильного 30.08.1954р. - невірний 30.08.1964р. (а.с. № 190, 222 зв. т. № 2).

Судом в судовому засіданні 06.12.2022р. було оглянуто оригінал паспорта позивача та долучено до матеріалів справи копія усіх його сторінок (а.с. № 120-124 т. № 3, дія № 44).

Ухвалюючи рішення в частині позовних вимог про скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та в частині позовних вимог про витребування майна з чужого незаконного володіння, суд першої інстанції виходив з їх обґрунтованості, оскільки ОСОБА_2 не був присутнім при посвідченні договору купівлі-продажу квартири та при посвідченні спірної угоди 02.10.2018р. були використані підробні документи (паспорт ОСОБА_2 свідоцтва на право власності на квартиру від 02.10.1997р.) та було підроблено підпис продавця.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

У статті 41 Конституції України закріплено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (стаття 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Віндикація застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. У цьому разі майно може бути витребуване від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема, від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України (висновок Верховного Суду України, сформульований у постанові від 17 лютого 2016 року (провадження № 6-2407цс15)).

Відповідно до частини першої статті 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише в разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 17 ; грудня 2014 року (провадження № 6-140цс14), власник майна може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. При цьому норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке в подальшому відчужене набувачем третій особі, оскільки надає право повернення майна лише стороні правочину, який визнано недійсним. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України.

Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюгу договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Право власника згідно із частиною першою статті 388 ЦК України на витребування майна від добросовісного набувача пов`язане з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування майна від добросовісного набувача, є вичерпним. Й однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом (пункт 3 частини першої згаданої статті).

Згідно з частиною 1 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав.

Відповідно до абзаців першого-третього частини третьої статті 26 Закону № 1952-ІV (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

У постанові Верховного Суду від 28 жовтня 2020 року у справі № 910/10963/19 наведено правовий висновок, відповідно до якого способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав.

Матеріалами справи достеменно встановлено, що відчуження квартири АДРЕСА_1 було неправомірним (було використано підробне свідоцтво про право власності на квартиру, підробний паспорт та було підроблено підпис продавця).

ОСОБА_2 не був присутнім при посвідченні договору купівлі-продажу квартири та при посвідченні спірної угоди 02.10.2018р. були використані підробні документи (паспорт ОСОБА_2 свідоцтва на право власності на квартиру від 02.10.1997р.) та було підроблено підпис продавця.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильних висновків, що ефективним способом захисту порушеного права власності позивача є витребування з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна - 101) та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, індексний номер - 43315425, номер запису про право власності - 28205105 від 02.10.2018р. за ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ), прийняте на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2018р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Виноградовою В.Ю.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції прийняте з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.

Доводи, вказані в апеляційній скарзі про те, що суд неповно з`ясував обставини по справі, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Колегія суддів критично ставиться до позиції відповідача стосовно того, що при укладанні спірного правочину 02.10.2018 року були додержані вимоги чинного законодавства та положення самого договору купівлі-продажу, приватним нотаріусом були встановлені особи сторін правочину та їх дієздатність з огляду на те, що судом встановлено, що при укладанні договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 участі не приймав та замість нього невстановленою особою було підроблено його підпис та використано підробне свідоцтво про право власності на житло від 02.10.1997 року.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що ОСОБА_1 після укладання договору купівлі продажу спірної квартири відразу в ній зареєструвався та зробив в подальшому коштовний ремонт, колегією суддів відхиляються, оскільки ці доводи не спростовують висновків суду, що квартира АДРЕСА_1 вибула із правомірного володіння ОСОБА_2 поза його волею та його порушене право підлягає захисту шляхом віндикації та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно від 02.10.2018 року, яка була здійснена за ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги з приводу того, що суд необґрунтовано відмовив у проведенні судової експертизи, колегією суддів відхиляються, оскільки в межах досудового розслідування у кримінальному провадженні № 0000739 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 190 КК України, висновком експертизи від 16.10.2019 року за № 3/1.1/751 підтверджено, що рукописні записи та підписи від імені ОСОБА_2 у графах «Продавець» договору купівлі-продажу квартири від 02.10.2018 ННК 375737, 375738, зареєстрованому у реєстрі за № 652, «Підпис» заяви від 02.10.2018р. від імені ОСОБА_2 виконані не ОСОБА_2 , а іншою особою. Також, ухвалою суду від 07.07.2021 року по справі було призначено судову технічну експертизу документів.

З наведених в клопотанні доводів про призначення судової експертизи не вбачається, що висновки експертиз від 16.10.2019 року та від 07.07.2021 року є необґрунтованими чи викликають сумніви у їх правильності, оскільки при призначенні та проведенні експертизи були додержані вимоги законодавства; компетентність експерта і дії його в межах його повноважень не викликають сумніву; врахована достатність поданих експерту об`єктів дослідження і повнота відповідей на порушені питання та їх відповідність і узгодженість з фактичними даними, наявними в матеріалах справи; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; що в сукупності свідчить про обґрунтованість експертних висновків.

За приписами п.1 ч.1 ст.103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо.

За правилами визначеними ч. 1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Приймаючи до уваги те, що в матеріалах справи наявний висновок експертизи, то відсутні підстави для призначення експертизи судом апеляційної інстанції.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду, в оскаржуваній частині, має бути залишено без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 грудня 2022 року, в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: