Справа № 129/2584/22
Провадження по справі № 2/129/221/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"24" травня 2023 р. Гайсинський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Капуша І.С.,

розглянувши без учасників справи за правилами спрощеного позовного провадження в м. Гайсині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Гайсинська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку, -

установив:

12.10.2022 р. позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просила

- визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрованого АДРЕСА_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням (житловим будинком) АДРЕСА_1 ;

- зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 протягом десяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили здійснити зняття з реєстраційного обліку проживання за адресою АДРЕСА_1 ;

- у разі невиконання покладеного на ОСОБА_2 рішенням суду обов`язку із зняття з реєстраційного обліку проживання в житловому будинку АДРЕСА_1 зобов`язати Гайсинську міську Раду Вінницької області здійснити зняття ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з реєстраційного обліку проживання в житловому будинку АДРЕСА_1 .

Вимоги позову обґрунтовує тим, що вона на підставі рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 06.04.2021 року та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на праві приватної власності володіє цілим житловим будинком з господарськими будівлями, який розташовано в АДРЕСА_1 .

В належному їй на праві власності житловому будинку АДРЕСА_1 з 2002 року по даний час зареєстрований (за місцем проживання) її дядько (рідний брат її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ).

В 2002 році відповідач ОСОБА_2 переїхав на постійне місце проживання (спадковий будинок) АДРЕСА_2 , з того часу по сьогодні він постійно проживає зі своєю сім`єю саме за цією адресою.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 фактично не проживає в належному їй житловому будинку тривалий час (протягом 20 років).

На її прохання знятись з реєстраційного обліку не реагує, внаслідок чого він створює для неї суттєві перешкоди в його користуванні: вона самостійно оплачує побутові послуги, не має можливості на свій розсуд розпорядитись належним їй нерухомим майном, тощо.

Тому, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту її порушених прав.

Враховуючи вищенаведене, вважає, що ОСОБА_2 втратив право користування житловим будинком за АДРЕСА_1 у зв`язку з тривалою, понад один рік без поважної причини відсутністю за місцем реєстрації, крім того не сплачує за комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню житлового приміщення, а тому позивачка ОСОБА_1 як власник житла вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном.

17.10.2022р. ухвалою Гайсинського районного суду Вінницької області відкрито спрощене позовне провадження та призначено судовий розгляд справи.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Задніпровська С.В. в судове засідання не з`явилися, на адресу суду 01.05.2023р. надійшла письмова заява від представника позивача - адвоката Задніпровської С.В. в якій просили справу розглядати у її та позивачки відсутність, у вирішенні справи поклалася на розсуд суду.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Гуравська В.Ю. в судове засідання не з`явилися, 01.05.2023р. від представника відповідача - адвоката Гуравської В.Ю. надійшла письмова заява, в якій вона просить справу розглядати у її та відповідача відсутність, проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 заперечила, просила у їх задоволенні відмовити, надала суду постанову Вінницького апеляційного суду від 03.01.2023р. в справі №129/1262/21 за позовом ОСОБА_4 поданого в інтересах неповнолітньої дочки ОСОБА_1 до Гайсинської міської ради про визнання права власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями у порядку спадкування за законом, відповідно до якої за апеляційною скаргою ОСОБА_2 . Вінницьким апеляційним судом рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 06.07.2021р. яким за ОСОБА_1 було визнано право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_5 , було скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково, визнано за ОСОБА_1 право власності на частку житлового будинку з відповідною часткою по господарських будівель та споруд, що розташований по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_5 . Даною постановою було встановлено, що спірний будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 відносився до суспільної групи господарств - колгоспний двір і ОСОБА_6 належала 1/3 його частина, ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги за законом, в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері і разом з братом ОСОБА_5 успадкували по частині частки, належної їх матері. В свою чергу ОСОБА_5 , як член колгоспного двору був власником 1/3 частки його майна, а 1/6 (1/2 від 1/3) успадкував після смерті матері ОСОБА_6 . ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 помер, а спадкоємницею після його смерті є його дочка, позивачка по справі ОСОБА_1 , яка прийняла спадщину й отримала відповідне свідоцтво на інше нерухоме майно, відтак ОСОБА_1 має право не на цілий, а на спірного житлового будинку.

Представник третьої особи Гайсинської міської ради в судове засідання не з`явився, письмово просив справу розглядати у його відсутність.

З`ясувавши позиції сторін, вивчивши матеріали справи, з урахуванням наявних в справі доказів та вимог закону суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги є необґрунтованими і не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Встановлено, що відповідно до постанови Вінницького апеляційного суду від 03.01.2023р. в справі №129/1262/21 ОСОБА_1 є власником частини житлового будинку з відповідною часткою по господарських будівель та споруд, що розташований по АДРЕСА_1 , яку вона успадкувала за законом після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 батька ОСОБА_5 . Відповідач ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги за законом, в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_6 у вигляді частини житлового будинку з відповідною часткою по господарських будівель та споруд, що розташований по АДРЕСА_1 .

Згідно з Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод поняття «житло» не обмежується приміщенням, яке законно займано або створено. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі п. 1 ст. 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем; крім того, втрата житла (в тому числі й того, яке надавалося в тимчасове користування) є крайньою формою втручання у право на повагу до житла, отже, рішення про виселення становитиме порушення ст. 8 Конвенції, якщо тільки воно не ухвалене «згідно із Законом», не переслідує однієї із законних цілей, наведених у п. 2 ст. 8 Конвенції, і не вважається необхідним у демократичному суспільстві, тому будь-яка особа, якій загрожує виселення, у принципі повинна мати можливість, щоб пропорційність відповідного заходу була визначена судом (в контексті втручання в право на повагу до житла). Зокрема, якщо наведено відповідні аргументи осіб, яких виселяють, щодо пропорційності втручання, національні суди повинні ретельно розглянути їх і надати належне обґрунтування. Європейський суд з прав людини звертав на це увагу і в рішенні від 17 травня 2018 року у справі «Садов`як проти України». У рішенні ЄСПЛ від 24 листопада 1986 року у справі «Гіллоу проти Сполученого Королівства» житлом визнано «місце, куди особа має намір повернутися чи де було її постійне помешкання», а в рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Новоселецький проти України» дається поняття житла, яке має статус службового.

Згідно ч. 4 ст. 311 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Оскільки, під час судового розгляду дослідженими судом належними та допустимими доказами позивач та її представник не довела порушення відповідачем її права користування та розпорядження своїм майном, водночас було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги за законом, в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що прийняв спадщину після смерті матері у вигляді частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель та споруд, що розташований по АДРЕСА_1 , то у задоволенні вимог ОСОБА_1 необхідно відмовити через безпідставність.

Оскільки, позивачу відмовлено в задоволенні її позову, то судовий збір покладається на позивача, відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача у такому випадку судові витрати не підлягають; відповідачами та третіми особами документально підтверджених судових витрат по справі не понесено.

Керуючись ст. 9, 12, 13, 81, 89, 211, 223, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, -

Вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Гайсинська міська рада, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття її з реєстраційного обліку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Вінницького апеляційного суду.

Суддя: