АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року

м. Чернівці

справа № 725/4429/22

провадження 822/79/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Височанської Н.К., Одинака О.О.,

за участю секретаря ,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 14 листопада 2022 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Вольська-Тонієвич О.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Посилався на те, що подружнє життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, різних поглядів на сімейні відносини та обов`язки щодо ведення спільного господарства.

Вважає, що подальше спільне життя з відповідачкою і збереження шлюбу неможливе та суперечить його інтересам.

Просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 , зареєстрований 04 вересня 2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського обласного управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено актовий запис за №763.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівці від 14 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 04 вересня 2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського обласного управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №763, розірвано.

Суд першої інстанції дійшов висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт у своїй апеляційній скарзі посилається на те, оскаржуване рішення є незаконним, у зв`язку із невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.

Посилається на те, що у них є спільні діти, а тому заперечує проти розірвання шлюбу.

Зазначає, що у них з чоловіком були деякі непорозуміння, але це не є підставою для розірвання шлюбу та руйнування їхніх сімейних відносин.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом першої та апеляційної інстанції

Сторони уклали шлюб, який зареєстровано 04 вересня 2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського обласного управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №763 (а.с.14).

Під час шлюбу у сторін народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (а.с.5-7).

Ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25 серпня 2022 року сторонам було надано строк для примирення - два місяці, заяв про примирення подружжя до суду не надходило.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, виходячи з такого.

Так, відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною 2 статті 104, частиною 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Частиною 3 статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до частини 1 статті 110, статті 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рішення суду у справі про розірвання шлюбу повинно відповідати вимогам статті 215 ЦПК України. У ньому, зокрема, має бути зазначено дату й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 264 ЦПК України визначено питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду.

Встановивши, що шлюб між сторонами носить формальний характер, позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини з відповідачкою, збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, суд першої інстанції, з чим погоджується і апеляційний суд, ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 29 серпня 2018 року у справі № 207/1381/18.

Аргументи апеляційної скарги зводяться до небажання ОСОБА_2 розірвати шлюб та пошуки останньою шляхів до примирення з позивачем.

Апеляційний суд вважає, що незгода ОСОБА_2 на розірвання шлюбу не може бути підставою для відмови в позові, оскільки це буде суперечити інтересам позивача. З огляду на бажання позивача розірвати шлюб, збереження сім`ї є неможливим.

Суд також враховує, що відповідно до положень статті 24 СК України примушування до шлюбу не допускається.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Першотравневого районного суду м.Чернівці від 25 серпня 2022 року суд надав сторонам строк на примирення два місці.

Статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Згідно з ч.5 с.211 ЦПК України під час розгляду справи по суті суд сприяє примиренню сторін.

Відповідно до частини 7 статті 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Надання строку для примирення подружжя та визначення перебігу такого строку є правом суду, а не його обов`язком.

З матеріалів справи вбачається, що суд таким правом скористався, надав строк на примирення, однак після вказаного строку, позивач надалі наполягав на розірванні шлюбу.

Після спливу даного строку заяв про примирення подружжя до суду не надходило.

Враховуючи, що позивач не бажає миритися з відповідачкою, примирення між ними до цього часу не відбулося, та позивач не виявив намір на збереження сім`ї, суд не може примусити його зберегти шлюб, оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Апеляційний суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача.

Доводи апеляційної скарги, про те, що розірвання шлюбу буде суперечитиме інтересам дітей сторін, апеляційний суд вважає необґрунтованими. Розвиток та виховання дитини у сім`ї в якій у батьків різні погляди на життя, шлюб, сім`ю, відсутність взаєморозуміння, батьки тривалий час проживають окремо, - є неможливим.

Апеляційний суд вважає, що розірвання шлюбу між сторонами не вплине на право дітей на виховання її батьками. Обов`язки батьків щодо виховання власних дітей передбачені положеннями статей 150, 157 СК України та не залежать від перебування батьків у шлюбі.

Таким чином, ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, оскільки перебування його у шлюбі з відповідачкою не ґрунтується на принципі вільного волевиявлення.

Будь-яких інших доводів та доказів на їх підтвердження, що є правовою підставою для скасування або зміни рішення суду першої інстанції апелянтом надано не було, у зв`язку з чим, апеляційний суд не вбачає правових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та задоволення апеляційної скарги.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівці від 14 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 13 січня 2022 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: О.О. Одинак

Н.К. Височанська