справа № 462/3558/22
УХВАЛА

27 березня 2023 року Залізничний районний суд міста Львова у складі головуючої судді Румілової Н.М., при секретарі Петришак С.Б., за участю позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про виселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, яким просить виселити ОСОБА_3 з будинку АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_3 надала письмове клопотання про зупинення провадження, мотивуючи його тим, що до Залізничного районного суду скеровано її заяву про визнання дій ОСОБА_1 та Залізничної районної адміністрації ЛМР щодо зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3 та її доньки протиправними та про визнання її права користування житловим будинком АДРЕСА_1 .

Позивач ОСОБА_1 заперечив проти заявленого клопотання.

Представник позивача ОСОБА_2 заперечила проти заявленого клопотання, зазначила, що поданий позов відповідачем стосується доньки відповідача та не стосується відповідача, просила відмовити у задоволенні клопотання.

Суд, вислухавши думку осіб, які приймали участь у справі приходить до наступного.

Згідно до ч.1 п.6 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження по справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається у порядку цивільного судочинства .

Судом встановлено, що на розгляді Залізничного районного суду перебуває справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання протиправними дій та визнання права користування житлом (справа 462/1924/23).

За нормами ЦПК суд розглядає справи протягом розумного строку, межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи.

Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», визначено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка заявника та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).

Суд вважає, що на підставі належних доказів по справі про виселення, суд має можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими позивач ОСОБА_3 обґрунтовує свої вимоги по справі №462/1924/23.

Суд вважає, що зупиняючи провадження, суд порушить право позивача на розумні строки розгляду справи, п.1, ст.6Конвенції про захист прав та основоположних свобод і тому відмовляє у задоволені клопотання.

Аналогічна позиція узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові ВСУ у справі № 6-1957цс16від 1 лютого 2017р.

Керуючись ст. 251 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Відмовити відповідачу ОСОБА_3 у задоволенні клопотанні про зупинення провадження.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: Н.М.Румілова