Справа № 461/1209/22
Провадження № 6/461/37/23
УХВАЛА

07.03.2023 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рожко Ю.С.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Львові заяву адвоката Бабія Андрія Миколайовича, який діє в інтересах боржника ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення у цивільній справі № 461/1209/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної залиттям квартири,

встановив:

Фактичні обставини справи, суть питання, яке вирішується судом.

22.02.2023 року адвокат Бабій Андрій Миколайович, який діє в інтересах боржника ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання судового рішення, у якій просить розстрочити виконання рішення Галицького районного суду міста Львова від 07 липня 2022 року у справі №461/1209/22 рівними частинами (платежами) на 12 місяців з урахуванням стягнутих коштів у межах виконавчого провадження №69796503.

Обґрунтовуючи подану заяву адвокат зазначає, що 06.09.2022 приватним виконавцем Меленчуком Володимиром Ігоровичем було відкрито виконавче провадження №69796503, згідно виконавчого листа №461/1209/22, що виданий 19.08.2022 Галицьким районним судом міста Львова. На даний момент виконавче провадження не завершене і приватним виконавцем здійснюються заходи з примусового виконання вказаного судового рішення. Зокрема, станом на момент звернення до суду із даною заявою з боржника (заявника) було стягнуто орієнтовно 100000 гривень. Також зазначає, що заявник має намір сплатити усю суму боргу, однак з поважних причин не має об`єктивної можливості здійснити сплату боргу одноразово. Так, заявник зареєстрований як фізична особа-підприємець, однак не має постійного та стабільного доходу від підприємницької діяльності. Крім цього, вказує, що заявник добровільно надає матеріальну допомогу своєму батьку, який є особою похилого віку, оскільки пенсія, яку отримує останній, не є значною і її не вистачає для забезпечення його потреб, придбання медикаментів, оплати комунальних послуг, тощо. Також, зазначає, що сума стягнення у розмірі 238220,80 грн є доволі значною, а її стягнення призводить до позбавлення заявника засобів для існування та можливості задоволення власних життєвих потреб. Крім цього, представник заявника стверджує, що у зв`язку із запровадженням воєнного стану на території України та плановими відключеннями електроенергії фінансовий стан заявника значно погіршився. На підставі наведеного просить заяву задовольнити.

Представник заявника подав до суду клопотання відповідно до якого заяву підтримав.

Представник стягувача ОСОБА_2 адвокат Бенцак О.П. подав до суду клопотання про розгляд заяви за його відсутності, відповідно до якого заяву заперечив, у зв`язку з її безпідставністю.

Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до положень ЦПК України, зокрема ст. 435, неявка в судове засідання учасників справи не є перешкодою для проведення її розгляду.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Мотиви та висновки суду, а також положення закону,

яким керувався суд, постановляючи ухвалу.

Дослідивши матеріали заяви та цивільної справи № 461/1209/22 за позовом за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної залиттям квартири, суд приходить до наступних висновків, виходячи з наведених нижче мотивів.

Відповідно до положень ст. 435 ЦПК України, за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, встановлення чи зміну способу та порядку його виконання або відмову у вчиненні відповідних процесуальних дій постановляється ухвала, яка може бути оскаржена. У необхідних випадках ухвала надсилається установі банку за місцезнаходженням боржника або державному виконавцю, приватному виконавцю.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 07 липня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної залиттям квартири - задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 211126 грн. завданої матеріальної шкоди, 5000 грн. моральної шкоди, 2424 грн. 90 коп. судового збору. В задоволенні решти заявлених позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Галицького районного суду м. Львова від 07 липня 2022 року залишено без змін.

Згідно листа приватного виконавця виконавчого округу Львівської області Меленчука В.І. від 21.02.2023 № 780, у межах примусового виконання виконавчого листа №461/1209/22 від 19.08.2022 року, виданого Галицьким районним судом м. Львова приватним виконавцем Меленчуком В.І. станом на 21.02.2023, було стягнуто із боржника ОСОБА_1 кошти в сумі 121732,93 гривень. Кошти в сумі 110228,12 грн було перераховано стягувачу в рахунок погашення заборгованості на його банківські реквізити.

Відповідно до роз`яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» №14 від 26.12.2003 при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання, суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК і ст. 121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Даючи оцінку доводам заяв про відстрочення або розстрочення виконання судового рішення, слід враховувати, що ці заходи не повинні створювати боржнику можливість ухилятися від виконання судового рішення, до уваги повинні братися не лише реальний майновий стан боржника, але й його наміри, що свідчать про бажання виконати рішення.

Відповідно до усталеної практики Європейського Суду з прав людини, право на суд захищене ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін (рішення у справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece), від 19 березня 1997 року, п.40, Reports of Judgments and Decisions 1997-11); за певних обставин затримка з виконанням судового рішення може бути виправданою, але затримка не може бути такою, що спотворює сутність гарантованого пунктом 1 ст. 6 Конвенції права (рішення у справі «Іммобільяре Саффі» проти Італії», № 22774/93, п. 74, ECHR 1999-V).

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом. Стосовно системності Європейський суд з прав людини підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а, отже, сама можливість надання відстрочки виконання судового акта повинна носити виключний характер.

З метою недопущення порушення гарантованих Конституцією України та Конвенцією права на справедливий суд, суд, який надає відстрочку чи розстрочку у виконанні рішення, у кожному конкретному випадку повинен встановити: 1) чи затримка у виконанні рішення зумовлена особливими і непереборними обставинами; 2) чи передбачена домовленістю сторін чи у національному законодавстві компенсація «потерпілій стороні» за затримку виконання рішення, ухваленого на його користь судового рішення, та індексації присудженої суми; 3) чи не є період виконання рішення надмірно тривалим для стягувача як «потерпілої сторони»; 4) чи дотримано справедливий баланс інтересів сторін у спорі.

У цьому контексті для виправдовування затримки виконання рішення суду недостатньо лише зазначити про відсутність у боржника коштів. Обов`язково мають враховуватися й інтереси іншої сторони спору, на користь якої прийнято рішення. Відповідач і позивач знаходяться у рівних економічних умовах і в одній державі, тому незадовільний фінансовий стан відповідача сам по собі є недостатньою причиною для розстрочення виконання рішення суду.

Обов`язковість рішень суду віднесена Конституцією України до основних засад судочинства (ст.129-1 Конституції України).

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Право сторони звернутися із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду передбачене також ч. 1 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої, за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Тобто, закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення та розстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Виходячи із вимог ст. 435 ЦПК України і ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», відстрочення та розстрочення виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і у порядку, передбаченому чинним законодавством. Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Таким чином, підставою для відстрочення/розстрочення виконання рішення є обставини, що ускладнюють виконання рішення. У вирішенні питання про відстрочення/розстрочення виконання рішення враховуються відсутність вини боржника у створенні обставин, що ускладнюють виконання рішення, тимчасовість перебування боржника у такому стані, а також мають бути враховані права стягувача.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини.

Узагальнюючи підстави наведені заявником у своїй заяві про розстрочення виконання рішення суду, вбачається, що вони ґрунтуються на наявності введеного на території України воєнного стану та матеріальному становищі заявника. Також, заявник обґрунтовує заяву наявністю у нього проблем із здоров`ям, що потребує фінансових затрат.

На переконання суду, сам по собі факт введення воєнного стану на території України не є безумовною підставою для здійснення судом відстрочення та розстрочення виконання рішення суду, адже мають враховуватись конкретні обставини введення такого правового режиму у відношенні до певної особи.

При цьому, об`єктивно вбачається, що як станом на час звернення заявника із відповідною заявою до суду, так і станом на час її розгляду, у місті реєстрації заявника м. Львів, активні бойові дії не ведуться.

Також, заявником не додано до заяви доказів того, що його дохід від підприємницької діяльності зазнав суттєвого зменшення внаслідок введення воєнного стану на території України.

Не долучено заявником і належних доказів які у своїй сукупності дозволяють належним чином оцінити загальне фінансове становище боржника та співставити це становище із усіма доходами його батька, а також із усіма витратами на лікування цих осіб.

Не можна не відзначити і те, що загальновідомі інфляційні процеси у державі, тобто фактичне здешевлення національної валюти по відношенню до загальновизначених еквівалентів (долар США, Євро), впливає на те, що будь-яке відстрочення виконання рішення суду порушує права стягувача на отримання належного відшкодування спричинених йому збитків (погашення боргу).

При розгляді заяв щодо відстрочення/розстрочення виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відстрочення/розстрочення виконання рішення; наявність підстави для відстрочення/розстрочення має бути доведена боржником. Строки такого відстрочення/розстрочення мають знаходитись у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання відстрочення/розстрочення для повного виконання рішення суду. Надання відстрочки/розстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Задоволення заяви про відстрочення/розстрочення виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Будь-якими належними, достатніми та достовірними доказами заявник не довів наявності у нього такого матеріального стану, що об`єктивно вказує на неможливість чи ускладнення виконання рішення суду.

Посилаючись на зменшення доходів від підприємницької діяльності заявника, останній не надав суду належні дані з яких можна встановити розмір його розмір доходів у різні періоди та наявність фактичного їх зменшення.

Крім того, і сам лише факт зменшення розміру доходу не є належним підтвердженням тяжкого матеріального стану, який об`єктивно не дозволяє виконати рішення суду, оскільки матеріальний стан не оцінюється виключно поточними доходами у вигляді доходу від підприємницької діяльності, адже до характеристики матеріального стану належать також наявність у відповідача на праві власності нерухомого та рухомого майна за рахунок якого можна виконати рішення суду, банківських заощаджень тощо. Однак таких даних відповідач суду не надав, хоча не був позбавлений можливості надати суду витяги із державних реєстрів щодо відсутності у нього нерухомого майна, земельних ділянок, автомобілів тощо.

Заявник не надав суду доказів на підтвердження наявності обставин, які мають винятковий характер. Незадовільний майновий стан сам по собі не є підставою для відстрочки/розстрочки виконання рішення суду та встановлення запропонованого порядку його виконання.

Щодо доводів заявника про незадовільний стан його здоров`я, що вимагає проведення дороговартісної операції, суд виходить з наступного.

Заявником долучено до заяви консультативний висновок №21430 від 19 вересня 2020 року. Як стверджує заявник, згідно даного висновку йому необхідно провести дороговартісну операцію, проведення якої є неможливим у зв`язку з відсутністю у нього необхідних коштів. Однак, суд зауважує, що даний висновок датований ще вереснем 2020 року. Отже, як вбачається із матеріалів справи, виконавче провадження відкрито 06 вересня 2022 року, а тому у заявника була можливість пройти лікування у період з 2020 по 2022 роки, якою останній, за його ж доводами, не скористався. Таким чином, твердження заявника про те, що стягнення боргу в межах виконавчого провадження не дає йому можливості провести лікування не може вважатися законною підставою для відстрочення зобов`язань.

Також, необґрунтованими є доводи заявника про надання ним матеріальної допомоги своєму батьку, який є особою похилого віку. Так, до заяви не надано жодних доказів надання такої допомоги, її розміру та необхідності надання даної допомоги, в тому числі і щодо матеріального та майнового становища батька.

Крім цього, суд виходить з наступного.

Відповідно до п. 11 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право приймати рішення про відстрочку та розстрочку виконання рішення (крім судових рішень), за наявності письмової заяви стягувача.

Згідно ч. 2 ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою стягувача виконавець може відстрочити або розстрочити виконання рішення (крім судового рішення), за наявності обставин, передбачених частиною першою цієї статті, про що виносить відповідну постанову.

Однак, заявником не надано жодних доказів звернення до виконавця з приводу вжиття вищевказаних заходів.

За таких обставин суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви адвоката Бабія Андрія Миколайовича, який діє в інтересах боржника ОСОБА_1 про розстрочку виконання рішення слід відмовити так як вона є не обґрунтованою вимогами діючого законодавства та не знайшла свого підтвердження доказами у судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 353, 435 ЦПК України, суд -

постановив:

В задоволенні заяви адвоката Бабія Андрія Миколайовича, який діє в інтересах боржника ОСОБА_1 про розстрочення виконання судового рішення у цивільній справі №461/1209/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, заподіяної залиттям квартири - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Львівського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

заявник - ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

представник заявника ОСОБА_3

( АДРЕСА_2 );

стягувач - ОСОБА_2

( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Третя особа приватний виконавець Меленчук Володимир Ігорович

(79033, м. Львів, вул. Скляна, 11-А, офіс 211)

Повний текст ухвали складено 13 березня 2023 року.

Головуючий суддя В.В. Стрельбицький