Ухвала

09 березня 2023 року

м. Київ

справа № 465/4104/22

провадження № 61-3114ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 01 вересня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 31 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Франківського районного суду м. Львова про зобов`язання до вчинення дій, відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Франківського районного суду м. Львова про зобов`язання здійснити розподіл справи № 465/8854/21, стягнення з відповідача 20 327,70 грн витрат, понесених на купівлю засобів медичного вжитку, та 1 500 000,00 грн за завдану моральну шкоду.

Ухвалою Львівського апеляційного суду від 18 липня 2022 року підсудність справи за позовом ОСОБА_1 до Франківського районного суду м. Львова про зобов`язання до вчинення дій, відшкодування матеріальної та моральної шкоди визначена Залізничному районному суду м. Львова.

Матеріали цивільної справи № 465/4104/22 направлені до Залізничного районного суду м. Львова для розгляду.

Ухвалою Залізничного районного суду м. Львова від 01 вересня 2022 року, залишеною без змін постановою Львівського апеляційного суду від 31 січня 2023 року, у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 відмовлено.

Судові рішення мотивовано тим, що оскільки позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У березні 2023 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 01 вересня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 31 січня 2023 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та передати справу на продовження розгляду.

Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що покликання судів на судову практику касаційної інстанції у спірних правовідносинах не є релевантним. Заявник зазначає, що предметом даної справи є зобов`язання здійснити розподіл цивільної справи № 465/8854/21 та похідні вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Зазначає, що справа № 465/8854/21 судом протягом року не розподіляється. Звертає увагу, що оскаржує виключно дії апарату суду та бездіяльність голови суду як керівника відповідача, який мав контролювати діяльність цього апарату щодо розподілу справи, а не рішення суду у відповідних справах.

З касаційної скарги убачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень.

Згідно з частинами першою та третьою статті 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», здійснюючи правосуддя, суди є незалежними від будь-якого незаконного впливу. Суди здійснюють правосуддя на основі Конституції і законів України та на засадах верховенства права. Втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб забороняються і мають наслідком відповідальність, установлену законом.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Щодо цивільної відповідальності, до якої позивач має намір притягнути суд-відповідача, Консультативна рада європейських суддів зазначала, що, беручи до уваги принцип незалежності суду: 1) засобом захисту від судових помилок (стосовно питань юрисдикції, суті справи або процедури розгляду) повинна бути належна система апеляційного оскарження рішень (як з дозволу суду, так і без дозволу); 2) будь-яка компенсація за інші недоліки в процесі здійснення правосуддя (у тому числі, наприклад, порушення строків розгляду справи) може вимагатися тільки від держави; 3) недоцільним є притягнення судді до будь-якої особистої відповідальності за здійснення ним уповноважених професійних обов`язків, навіть шляхом відшкодування збитків державі, крім випадків навмисного порушення (пункт 76 Висновку № 3 (2002) Консультативної ради європейських суддів).

Наведене підтверджує усталений підхід у практиці національних судів, що виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством. Оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається.

Відповідачем за позовом про відшкодування шкоди, завданої у процесі правосуддя, може бути лише держава, а не суди чи судді.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що означений підхід однаково застосовний як особисто до суддів, так і до судів, в яких вони здійснюють правосуддя (пункт 36 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).

Оскільки дії або бездіяльність судів (суддів) у питаннях здійснення правосуддя, пов`язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись виключно у порядку, передбаченому процесуальним законом, тобто до суду апеляційної чи касаційної інстанції, а не шляхом ініціювання окремого спору про відшкодування майнової чи моральної шкоди, тому суди дійшли обґрунтованого висновку про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Франківського районного суду м. Львова про зобов`язання до вчинення дій, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Подібні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду від 08 травня 2018 року у справі № 521/18287/15-ц, провадження № 14?90цс18, від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц, провадження № 14-399цс18, від 29 травня 2019 року у справі № 489/5045/18, провадження № 14-191цс19.

Заявник стверджує, що основною вимогою позову є зобов`язання суду здійснити розподіл цивільної справи № 465/8854/21, відтак вимоги щодо відшкодування матеріальної та моральної шкоди є похідними.

Відповідно до частини першої статті 184 ЦПК України позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції, де вона реєструється та не пізніше наступного дня передається судді.

Відповідно до частини першої статті 33 ЦПК України визначення судді, а в разі колегіального розгляду - судді-доповідача для розгляду конкретної справи здійснюється Єдиною судовою інформаційно-комунікаційною системою під час реєстрації документів, зазначених у частині другій статті 14 цього Кодексу, а також в інших випадках визначення складу суду на будь-якій стадії судового процесу, з урахуванням спеціалізації та рівномірного навантаження для кожного судді, за принципом випадковості та в хронологічному порядку надходження справ.

Отже, питання розподілу справ врегульовано ЦПК України, тобто є процесуальним питанням. Крім того, з відомостей Єдиного реєстру судових рішень виявлено, що 10 листопада 2021 року було відкрито провадження у справі, судом вчиняються процесуальні дії.

Наведене дає підстави для висновку про те, що зміст позовних вимог зводиться до незгоди з процесуальними діями суду при здійсненні правосуддя, відтак вказані дії, у відповідності до статтей 126, 129 Конституції України можуть оскаржуватись у визначеному порядку виключно до суду вищої інстанції, а не до іншого суду першої інстанції.

Інші доводи касаційної скарги на законність висновку судів не впливають, оскільки були предметом розгляду в суді апеляційної інстанції, який їх обґрунтовано відхилив.

З урахуванням наведеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним, а касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 01 вересня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 31 січня 2023 року є необґрунтованою.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Залізничного районного суду м. Львова від 01 вересня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 31 січня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Франківського районного суду м. Львова про зобов`язання до вчинення дій, відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Н. Ю. Сакара

О. В. Білоконь

О. М. Осіян