П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 грудня 2023 року місто Київ

справа № 369/7905/21

провадження №22-ц/824/13649/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С..

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

відповідач - виконавчий комітет Феодосіївської сільської ради Київської області

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Марченком Віталієм Олександровичем,

на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 4 серпня 2022 року, ухвалене у складі судді Дубас Т.В.,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про усунення перешкод у здійсненні права користування земельною ділянкою і під`їзною дорогою загального користування та зобов`язання вчинити дії.

Позов обґрунтовано тим, що позивач є власником земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 до ділянки позивача можливий лише з АДРЕСА_1 . Даний під`їзд проходить через землі загального користування, що знаходяться у комунальній власності територіальної громади.

Відповідач ОСОБА_2 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 , не маючи правовстановлюючого документа, здійснив незаконне встановлення загорожі (паркану), який перешкоджає позивачеві добратися до його земельної ділянки.

Незаконно встановивши паркан (загорожу) на землях загального користування, ОСОБА_2 порушив норми чинного законодавства України,зокрема, положення ст.ст.14, 16,17 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та ст.ст. 83,91 ЗК України.

Позивач просив зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у здійсненні права користування належною йому на праві власності земельною ділянкою та усунути перешкоди у користуванні під`їзною дорогою загального користування шляхом демонтажу за свій рахунок незаконно встановленої загорожі (паркану) протягом десяти календарних днів з моменту набрання рішенням суду законної сили; заборони ОСОБА_2 встановлювати на під`їзній дорозі загального користування будь-які предмети, загорожі, розміщення, що можуть перешкоджати у здійсненні права користування належною йому на праві власності земельною ділянкою та заборонити створювати інші перешкоди у користуванні йому на праві власності земельною ділянкою; зобов`язати виконавчий комітет Феодосіївської сільської ради притягнути ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності відповідно до ст.152 КУпАП та накласти на нього штраф у розмірі двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян; у разі невиконання ОСОБА_2 рішення суду у встановлений строк, зобов`язати виконавчий комітет Феодосіївської сільської ради здійснити ( забезпечити) демонтування загорожі (паркану) протягом двадцяти робочих днів з моменту набрання рішенням законної сили.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 4 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_1 адвокат Марченко В.О. подав апеляційну скаргу, в який просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду першої інстанції є таким, що прийняте за неповного з`ясування обставин справи, що мають значення для справи, рішення суду прийняте з порушенням норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права.

Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не приділив належної уваги та не дослідив в повній мірі ситуацію з ієрархією (силою) нормативно-правових актів, які регулюють спірні правовідносини та не дослідив, що рішення, дії відповідача та органу місцевого самоврядування дискримінують позивача, порушують його конституційні права.

Фактично своїм рішенням суд позбавив позивача права користування своєю власністю, земельною ділянкою, хоча позивач звернувся до суду саме з проханням про захист своїх майнових прав, а не закріплення їх порушення у судовому рішенні.

Під`їзд до земельної ділянки позивача з вулиці Набережної єдиний можливий варіант дістатися до земельної ділянки позивача, крім того, даний доступ (під`їзд) передбачений Генеральним планом села Хотів, який доданий до позовної заяви.

Натомість судом дані обставини справи не з'ясовані в повній мірі і допущено порушення норм процесуального права, неправильно застосовані норми матеріального права.

Судом не повно досліджено той факт, що рішення органу місцевого самоврядування (яке, зокрема, відповідно до ч.1 та ч.5 ст.59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є підзаконним нормативно-правовим актом) протирічить закону, та протирічить Генеральному плану с.Хотів, який прийнятий до прийняття рішення органом місцевого самоврядування і наданий позивачу виконавчим комітетом Феодосіївської сільської ради як до звернення до суду, так і після прийняття рішення у справі ( в такому самому вигляді), і в якому позначений заїзд (вулиця) до земельної ділянки позивача та ще двох земельних ділянок.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 просить відмовити ОСОБА_1 у задоволенні апеляційної скарги.

В судове засідання представник Феодосіївської сільської ради Київської області не з`явився, про день, ас і місце розгляду справи був повідомлений шляхом направлення повідомлення на електронну адресу, причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у відсутність представника відповідача відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Представник ОСОБА_1 адвокат Марченко В.О. просив апеляційну скаргу задовольнити, скасувати рішення суду першої інстанції і прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Кравчук В.А. заперечував проти доводів апеляційної скарги і просив рішення суду першої інстанції як законне і обґрунтоване залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Даний факт підтверджується державним актом про право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 434700 від 21 лютого 2012 року, кадастровий номер: :01:014:5001.

Рішенням XI сесії VIII скликання Феодосіївської сільської ради № 30/06 від 23 вересня 2021 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з кадастровим номером :01:014:0041, площею 0,2460 га в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд та передано їм у власність.

В подальшому дана земельна ділянка зареєстрована у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (номер запису про право власності 44805103 від 28 жовтня 2021 року).

З огляду на кадастровий план земельної ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , опису та визначення сусідніх землевласників вбачається, що будь-яких земель загального користування з АДРЕСА_2 до земель ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) не існує, а саме - опис суміжних землевласників та землекористувачів: - від А до Б землі гр. ОСОБА_4 ; від Б до В землі загального користування - саме це обрив під яким вулиця Набережна; від В до Г землі гр. ОСОБА_5 ; - від Г до Д землі гр. ОСОБА_1 ; від Д до А землі гр. ОСОБА_6 .

Також судом установлено, що ОСОБА_2 не являється одноособовим власником земельної ділянки з кадастровим номером: :01:014:0041, площею 0,2460 га, що розташована за адресою: в АДРЕСА_2 .

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того позивачем не доведені ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог; земельної ділянки, яка має статус земель загального користування, і на якій відповідач незаконно встановив паркан, як зазначає позивач в обґрунтування своїх вимог, не існує. Крім того, суд першої інстанції , відмовляючи ОСОБА_1 у позові, виходив із того, що ОСОБА_2 не являється одноосібним власником земельної ділянки, на якій незаконно, як вважає позивач, встановлено загорожі (паркан), що створює перешкоди для проїзду до його земельної ділянки.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України, ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( ч.1 ст.13 ЦПК України).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на те, що відповідач ОСОБА_2 на земельній ділянці, що знаходиться у комунальній власності територіальної громади і через яку можливий проїзд до належної позивачу земельної ділянки, здійснив незаконне встановлення загорожі (паркану), який перешкоджає позивачеві добратися до земельної ділянки.

Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.ч.12,7 ст.319 ЦК України).

Згідно із ч.1,2 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.3 ст. ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Установлено, що ОСОБА_1 є власником земельної площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Кадастровий номер земельної ділянки: :01:014:5001.

Крім того, установлено, що рішеннямXI сесії VIII скликання Феодосіївської сільської ради № 30/06 від 23 вересня 2021 року затверджено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) з кадастровим номером: :01:014:0041, площею 0,2460 га в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Передано земельну ділянку кадастровий номер :01:014:0041 площею 0,2460 га в АДРЕСА_1 у власність гр. ОСОБА_2 та гр. ОСОБА_3 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Віднесено земельну ділянку до категорії земель - землі житлової та громадської забудови.

Межі земельної ділянки з кадастровим номером :01:014:0041 встановлені в натурі (на місцевості).

Право спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,246 га зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 28 жовтня 2021 року.

З кадастрового плану земельної ділянки з кадастровим номером: :01:014:0041 вбачається, що земельна ділянка розташована по АДРЕСА_1 , а з трьох її боків розташовані земельні ділянки інших суміжних землевласників, між якими землі загального користування відсутні. Частина належної ОСОБА_1 земельної ділянки з кадастровим номером :01:014:5001 розташована за земельною ділянкою, яка належить ОСОБА_2 і ОСОБА_3 , земельні ділянки частково мають спільну межу.

Належних та допустимих доказі на підтвердження того, що відповідачем ОСОБА_2 чиняться перешкоди позивачеві у проїзді до належної йому земельної ділянки у спосіб влаштування загорожі (паркану) на землях загального користування, позивачем, у передбаченому ст.ст.12,81 ЦПК України порядку, суду першої інстанції не надано.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що прийняте 23 вересня 2021 року Феодосіївською сільською радою рішення про передачу земельної ділянки у власність відповідачу суперечить закону, не відповідає Генеральному плану села Хотів, не заслуговують на увагу, оскільки вимог про скасування прийнятого рішення у цій справі позивачем не заявлено.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а у значній мірі зводяться до незгоди з висновками суду.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Марченком Віталієм Олександровичем, залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 4 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус