Провадження № 2/201/202/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Батманової В.В.,

з секретарем судового засідання Турбаївською М.В.,

за участю представника позивача адвоката Якуб С.А.

представника відповідача адвоката Просяник Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перша дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

В провадження Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перша дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог було вказано, що 25 червня 1975 року був укладений шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у якому народилось двоє синів ОСОБА_2 , 1975 року народження, та ОСОБА_1 , 1978 року народження. 18 листопада 1981 року члену ЖБК N 307 ОСОБА_5 було видано ордер N 599, родина якої складається з чотирьох осіб: самої ОСОБА_5 , її чоловіка ОСОБА_3 , синів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на право зайняття квартири АДРЕСА_1 , згодом вказаний номер будинка було змінено з №15 на № 29. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_3 помер. Відповідно до довідки ОК "Житлово-будівельний кооператив № 307" № 190 від 20 грудня 2016 року на момент смерті ОСОБА_3 за адресою квартири АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Враховуючи повне внесення паю - спірна квартира була спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , і після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на 1/2 частину вказаної квартири.

Відповідно до заповіту, посвідченого 30 березня 2005 року державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Батовою Л.Г., ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, які будуть належати їй на день смерті заповіла старшому брату ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 мати позивача ОСОБА_5 померла.

Факт належності квартири АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності батькам позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_3 встановлено при розгляді іншої справи № 201/17947/17.

До Першої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , що відкрилась після смерті батька позивача ОСОБА_3 ані мати ОСОБА_5 , ані брат ОСОБА_2 не зверталися, що підтверджується відсутністю у спадковій справі відповідних заяв. Відтак на час звернення позивача до суду доля батька залишилась неуспадкованою.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2021 року по справі № 201/17947/17 визнано за позивачем право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . З ІНФОРМАЦІЯ_1 , з часу смерті батька, позивач фактично володіє і управляє спадковим майном, а саме 1/2 квартири, яка належала батьку за життя.

Позивач просить суд встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: 1/3 частини квартири АДРЕСА_2 . Визнати за ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , право власності на 1/3 квартири загальною площею 65,4 кв.м., житловою площею 39 кв.м. , розташовану за адресою: АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .

В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені позовні вимоги з підстав зазначених у позові, просила задовольнити позов в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні в задоволенні позову просила відмовити посилаючись на те, що на час смерті ОСОБА_3 його дружина та відповідач були зареєстровані та мешкали разом із ним, у зв`язку із чим фактично прийняли спадщину та не мали необхідності звертатися із заявою до нотаріуса. Крім того, наголосила на тому, що ОСОБА_5 заповіла все своє майно відповідачеві, а отже та частина майна, яку вона успадкувала після смерті чоловіка, належить саме ОСОБА_2 .

Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про те, що позов не підлягає задоволення, з таких підстав.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України.

Судом встановлено, що 25 червня 1975 року був укладений шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у якому народилось двоє синів: ОСОБА_2 , 1975 року народження, та ОСОБА_1 , 1978 року народження.

18 листопада 1981 року члену ЖБК № 307 ОСОБА_5 було видано ордер № 599, родина якої складається з чотирьох осіб: самої ОСОБА_5 , її чоловіка ОСОБА_3 , синів ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , на право зайняття квартири АДРЕСА_1 .

Згідно з розпорядженням Дніпропетровської міської Ради народних депутатів № 14/4р від 25 січня 1989 року "Про зміну розпорядження від 21 серпня 1981 року № 289" житловому будинку АДРЕСА_4 присвоєно номер 29.

ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивача ОСОБА_3 помер (а.с. 10).

Відповідно до довідки ОК "Житлово-будівельний кооператив № 307" № 190 від 20 грудня 2016 року на момент ОСОБА_3 за адресою квартири АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 69).

Відповідно до заповіту, посвідченого 30 березня 2005 року державним нотаріусом Сьомої дніпропетровської державної нотаріальної контори Батовою Л.Г., ОСОБА_5 на випадок своєї смерті зробила розпорядження про те, що усе належне їй майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось, усі майнові права та обов`язки, які будуть належати їй на день смерті заповідає старшому брату ОСОБА_2 . ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_5 померла.

27 жовтня 2017 року постановою державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Заносієнко Н.М. позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після батька ОСОБА_3 (а.с. 83-84).

Факт належності квартири АДРЕСА_2 на праві спільної сумісної власності батькам позивача ОСОБА_5 та ОСОБА_3 встановлено при розгляді іншої справи № 201/17947/17.

До Першої Дніпровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частку квартири АДРЕСА_2 , що відкрилась після смерті батька позивача ОСОБА_3 ані мати ОСОБА_5 , ані брат ОСОБА_2 не зверталися, що підтверджується відсутністю у спадковій справі відповідних заяв (а.с.67-87).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 27 липня 2021 року по справі № 201/17947/17 визнано за позивачем право власності на 1/6 частину квартири АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності у разі, якщо це право не визнається іншою особою, втрачено або відсутній правовстановлюючий документ.

Згідно із ст. 1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), спадкування здійснюється за заповітом або за законом, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Стаття 1258 ЦК України встановлює, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово, кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

В силу ч. 1 ст. 1268, ч. 1,5 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до довідки ОК "Житлово-будівельний кооператив № 307" № 190 від 20 грудня 2016 року на момент ОСОБА_3 за адресою квартири АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с. 69).

Крім того, в судовому засіданні сторонами не заперечувався факт того, що на час смерті ОСОБА_3 разом із ним мешкали дружина ОСОБА_5 та син ОСОБА_2 .

У відповідності до ч. ч. 3, 5 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відтак, суд критично оцінює доводи позивача в частині виникнення у нього права на отримання права власності на 1/3 квартири та факт того, що його мати та відповідач по справі спадщину не прийняли, оскільки вказане спростовується вищевикладеним.

За таких обставин, аналізуючи правовідносини, що склалися між сторонами, та правові норми, що їх регулюють, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для встановлення факту прийняття спадщини, та, відповідно, для задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем стягненню з відповідача не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4,12, 13, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 133, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Перша дніпровська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за законом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Батманова