Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.02.2023 Справа №607/2640/23

провадження №2-о/607/135/2023

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Кунець Н.Р.

за участі секретаря судового засідання Ковбасюк М.В

представника заявника адвоката Степанової О.В.

заінтересованої особи ОСОБА_1

заінтересованої особи ОСОБА_2

представника заінтересованих осіб адвоката Сампари Н.М.

заінтересованої особи ОСОБА_3

заінтересованої особи ОСОБА_4

представника заінтересованої особи Хоркава К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Управління сім`ї молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 звернулась до суду із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на строк до шести; місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження їх прав, а саме:

-заборонити їм наближатися на відстань ближче 200 метрів до місця проживання ОСОБА_6 за адресою АДРЕСА_1 , до місця проживання батьків ОСОБА_6 , а саме АДРЕСА_2 , до місць здійснення підприємницької діяльності ОСОБА_6 протягом 6-ти місяців;

-заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , якщо вони за власним бажанням перебувають у місці, невідомому вищезазначеним особам, переслідувати їх та в будь-який спосіб спілкуватися з ними протягом 6-ти місяців.

В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що вона перебувала із ОСОБА_1 у зареєстрованому шлюбі, який 23.11.2017 розірвано. У даному шлюбі у них народився син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 . На даний час між нею та ОСОБА_1 існує спір, щодо визначення місця проживання їх спільної дитини та графіків побачень із нею, при цьому ОСОБА_1 тривалий час перешкоджав їй побачитись та спілкуватись із сином. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 12.11.2020 у справі 607/10896/19 місце проживання їх сина ОСОБА_7 визначено зі нею. Проте, 05.04.2020 Тернопільським апеляційним судом задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1 та визначено місце проживання їх сина ОСОБА_7 разом із батьком. В подальшому Касаційним судом в складі Верховного суду постанову Тернопільського апеляційного суду від 05.04.2021 скасовано, а справу направлено на новий розгляд. 10.01.2022 постановою Тернопільського апеляційного суду залишено без змін рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12.11.2020 та місце проживання їх сина ОСОБА_7 визначено із нею. 12.05.2022 постановою Касаційного цивільного суду рішення Тернопільського міськрайонного суду від 12.11.2020 та постанову Тернопільського апеляційного суду від 10.01.2022 також залишено без змін. Проте, ОСОБА_1 і надалі перешкоджав їй у спілкуванні із сином, у зв`язку із чим рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24.04.2022 прийнято рішення негайно відібрати їх сина ОСОБА_7 від батька. 15.07.2022 постановою Тернопільського апеляційного суду вказане рішення залишено без змін. Разом з тим, незважаючи на прийняті рішення ОСОБА_1 не виконував їх та перешкоджав їх виконанню, і лише 04.01.2023 їй вдалось забрати сина.

Заявник вказує, що станом на даний час їх син ОСОБА_7 проживає разом із нею та проходить реабілітацію у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 протягом 3,5 років вчиняв щодо нього психологічне насильство, а саме відчуження від неї, як матері. Окрім цього, ОСОБА_1 і надалі продовжує вчиняти психологічне насильство, як по відношенню до неї так і по відношенню до їхнього сина. Зокрема подає безліч необґрунтованих скарг до соціальних служб та правоохоронних органів, які вимушені на них реагувати, у зв`язку із чим вони постійно знаходиться і напрузі. Лише на лінію 102 у період з 05.01.2023 по 29.01.2023 ним було подало 20 скарг.

Окрім цього, починаючи з 05.01.2023 її і її родину постійно переслідує ОСОБА_1 , його цивільна дружина ОСОБА_2 , його мати ОСОБА_3 та його сестра ОСОБА_9 . Практично кожного дня вони приїжджають як за адресою її з ОСОБА_7 проживання, так і за адресою проживання її батьків та кричать під вікнами, погрожують розправою, погрожують знову забрати ОСОБА_7 . Більш того, вищевказані особи розпочали психологічну її «травлю» і її родини у і соціальні і мережі «Фейсбук». З риторики коментарів вищеозначених осіб в мережі «Фейсбук» вбачається, що вони і надалі мають намір продовжувати не тільки психологічне насильство, але й мають намір застосувати фізичне насильство. Зауважує, що ОСОБА_1 , його цивільна дружина ОСОБА_2 , його мати ОСОБА_3 та його сестра ОСОБА_9 протягом 3,5 років здійснювати відчуження її, як матері, що безпосередньо є психологічним насильством над дитиною, про що внесено відповідні відомості до ЄДРДР. Також звертає увагу, що сестра ОСОБА_1 вироком, який набрав законної сини була засуджена за спричинення їй легких тілесних ушкоджень.

Крім того, 08.02.2023 ОСОБА_1 умисно знеструмив їхню квартиру, вимкнувши вхідний автомат, у зв`язку із чим у них в квартирі не було світла та тепла та вони змушені були поїхати переночувати до її батьків.

Також 09.02.2022 заінтересовані особи у даній справі переслідували її матір ОСОБА_10 , ображали її та перешкоджали в отриманні медичної допомоги.

Заявник вказує, що боїться виходити на вулицю, через страх, що ОСОБА_1 може застосувати силу і забрати її сина ОСОБА_7 . Її життя стало нестерпним, через постійне очікування, що заінтересовані особи у даній справі придумають і застосують нові методи знущання, що викликає у ній невпевненість. Вона боїться за своїх дітей, батьків та за себе. Не може спокійно проводити з дітьми дозвілля, оскільки їй постійно потрібно оглядатись і перевіряти чи немає поблизу кривдників.

Таким чином, заявник вважає себе та сина ОСОБА_7 особами, які зазнали домашнього насильства, а тому просить заяву задовольнити.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 13.02.2023 відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку окремого провадження та призначено судове засідання у справі на 14.02.2022 на 15 год. 30 хв., а також залучено до участі у справі заінтересовану особу Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради.

14.02.2023 ухвалою суду занесеною до протоколу судового засідання постановлено замінити заінтересовану особу ОСОБА_9 на заінтересовану особу ОСОБА_4 .

14.02.2023 судом задоволено клопотання заінтересованих осіб про відкладення розгляду справи з метою ознайомлення з матеріалами справи та укладення угоди з адвокатом, роз`яснено заінтересованим особам скорочений строк розгляду даної категорії справ та недопустимість зловживання правами.

15.02.2023 судом зареєстровано заперечення на заяву про видачу обмежувального припису подані представником заінтересованої особи ОСОБА_1 - адвокатом Сампарою Н.М., згідно яких, ОСОБА_1 вважає, що аргументи, які лежать в основі заяви про видачу обмежувального припису є надуманими, суб`єктивними, не підтвердженими матеріалами справи, застарілими та такими, що вже обґрунтовували заяву про видачу обмежувального припису. Так, вказує, що ОСОБА_6 не наведено та не доведено існування погроз, у тому числі фізичною розправою, вживанням щодо них ненормативної лексики, образ та приниження, які кваліфікуються як домашнє насильство у формі психологічного насильства зі сторони заінтересованих осіб. Разом з тим, задоволення заяви про видачу обмежувального припису призведе до необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей, що в силу вимог чинного законодавства та практики ВС є недопустимим. Водночас, жодного насилля зі сторони ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 щодо малолітнього ОСОБА_7 та його біологічної мами ОСОБА_6 - не вчинялося, що в першу чергу підтверджується її ж заявою про видачу обмежувального припису. Із тексту заяви не вбачається будь якого домашнього насильства у жодному його вираженні, натомість міститься викривлений опис хронології подій з моменту реєстрації шлюбу ОСОБА_6 та ОСОБА_1 . ОСОБА_6 зазначає, що заінтересовані особи «здійснювали відчуження її як матері, що беззаперечно є психологічним насильством над дитиною з приводу цього внесено відповідні відомості до СДРДР», проте факт внесення відомостей про кримінальне провадження до ЄРДР за відсутності інших доказів вчинення домашнього насильства не є безумовною підставою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Як зазначається ОСОБА_6 04.01.2023 їй вдалося забрати сина, проте мали місце зовсім інші події, зокрема 04.01.2023 ОСОБА_6 разом із працівниками правоохоронних органів відібрали у нього дитину, в ході чого було вибите скло у автомобілі в якому сидів він із сином ОСОБА_7 , уламки скла розлетілися по автомобілю та завдали ушкоджень дитині. Після чого, він з дитиною вийшли з автомобіля, в свою чергу ОСОБА_6 почала викручувати руки ОСОБА_7 та тягнути його до себе, проти його волі. Він звернувся до працівників поліції із законною вимогою припинити насилля над дитиною та зареєструвати заяву батька дитини за фактом, завдання фізичного болю його сину, однак відповіді на таку вимогу не отримав. В подальшому ОСОБА_6 віддирала дитину від крісла, оскільки та відмовлялася йти з нею та просила повернутися до тата з мамусею та викручувала руки дитині, а дитина близько чотирьох годин практично не зупиняючись волала «допоможіть», «рятуйте» та просила тільки одного повернутися до тата. Звертає увагу, що понад 20 скарг та звернень на лінію «102» свідчать лише про те, що він шукає свого сина, в безпеці якого після подій, що мало місця 04.01.2023 є всі підстави сумніватися. Також, обґрунтовано вважає, що його висловлювання до свого сина, що він скоро його забере - не є домашнім насильством, а є єдиним способом хоч якось заспокоїти дитину, після того, що з ним зробила та продовжує робити ОСОБА_6 з 04.01.2023. Окрім цього, в заяві відсутні будь які прояви (більше того навіть опис проявів з позиції заявниці) домашнього насильства, яке вчиняється ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_11 . При цьому, не відповідають дійсності твердження про знеструмлення квартири ОСОБА_12 , як і не відповідає дійсності та є абсолютно незрозумілим для твердження про перешкоджання в отриманні медичної допомоги ОСОБА_10 . Таким чином, враховуючи, що заявницею не надано належних, достатніх та переконливих доказів для оцінки ризиків вчинення насильства заінтересованими особами відносно заявника, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, просить відмовити у задоволенні заяви.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.02.2023, відмовлено у задоволенні заяви представника заінтересованих осіб - адвоката Сампари Н.М. про відвід головуючого судді Кунець Н.Р.

У судовому засіданні представник заявника адвокат Степанова О.В. заяву підтримала з підстав викладених у ній та просила задовольнити. Додатково зазначила, що систематичне вчинення ОСОБА_1 домашнього насильства психологічного характеру, виражається і у тому, що він тривалий час не виконував рішення суду та відчужував дитину ОСОБА_7 від матері, з вересня 2022 року по січень 2023 року не забезпечував дитині можливість отримувати освіту.

На запитання головуючого адвокат Степанова О.В. повідомила, що заявник ОСОБА_6 подала до правоохоронних органів заяву про кримінальне правопорушення за фактом того, що з 05.01.2023 її і її родину постійно переслідує ОСОБА_1 , його цивільна дружина ОСОБА_2 , його мати ОСОБА_3 та його сестра ОСОБА_4 , зокрема кожного дня приїжджають як за адресою проживання заявника, так і за адресою проживання її батьків та кричать під вікнами, погрожують розправою, погрожують знову забрати ОСОБА_7 , та такими своїми діями вчиняють щодо неї домашнє насильство психологічного характеру. Також до цього кримінального провадження долучено заяву ОСОБА_6 по факту знеструмлення ОСОБА_12 квартири по АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечив з приводу задоволення заяви з підставі викладених у запереченнях на заяву про видачу обмежувального припису поданих його представником адвокатом Сампарою Н.М. Також зазначив, що жодного насильства психологічного характеру щодо ОСОБА_6 та сина ОСОБА_7 він не вчиняв. Вказав, що він із сім`єю дійсно практично кожен день приїжджають за місцем проживання та перебування дитини, але лише з метою побачитись та поспілкуватись із сином, проте заявник всіляко цьому перешкоджає. При цьому жодних образ та погроз вони не висловлювали, але лише вигукували як сильно люблять ОСОБА_7 та що усе буде добре, щоб якось заспокоїти дитину. Окрім цього, коментарі та дописи у мережі Фейсбук він не вважає психологічним насильством, оскільки таким чином він лише освітлює ситуацію та неправомірні дії заявника та органу опіки та піклування по відношенню до його сина. Також заперечив твердження заявника, щодо знеструмлення ним квартири по АДРЕСА_3 , оскільки він лише подивився до щитка, щоб визначити чи є у квартирі світло.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечила з приводу задоволення заяви та зазначила, що вона є дружиною ОСОБА_1 . З приводу вчинення нею насильства психологічного характеру щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 категорично заперечила. Вказала, що вона жодного разу не приїжджала до місця проживання заявника, а тому такі твердження останньої не відповідають дійсності. Також вказала, що залишені нею коментарі у мережі Фейсбук вона не вважає психологічним насильством, оскільки вона є вільна людина та має право висловлювати будь яку свою думку. Крім того, опубліковані нею дописи були вчиненні з метою висвітлення даної ситуації в маси та містили хронологію подій, які відбувались.

Представник заінтересованих осіб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - адвокат Сампара Н.М. в судовому засіданні заперечила з приводу заяви та просила відмовити у її задоволенні з підстав викладених у запереченнях на заяву про видачу обмежувального припису.

Заінтересована особа ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечила з приводу заяви та зазначила, що жодного насильства психологічного характеру щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вона не вчиняв. При цьому свої висловлювання у мережі Фейсбук не вважає психологічним насильством, оскільки таким чином вона висвітлює ситуацію та неправомірні дії заявника щодо її внука ОСОБА_7 .

Заінтересована особа ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечила з приводу заяви та зазначила, що жодного насильства психологічного характеру щодо ОСОБА_6 та ОСОБА_7 вона не вчиняв. Вказала, що вона приїздила разом із ОСОБА_1 до місця проживання заявника, лише з метою відео фіксації подій, однак жодних погроз чи образ вона не висловлювала, а лише підтримувала ОСОБА_7 словами про те, що вони його люблять. Свої дописи у фейсбуці не вважає психологічним насильством.

Представник заінтересованої особи Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради Хоркава К.І. у судовому засіданні пояснила суду, що нею як соціальним працівником 5-7 січня було проведено обстеження житлово - побутових умов по місцю проживання заявника ОСОБА_6 разом із сином ОСОБА_7 за адресою АДРЕСА_2 , за результатами чого складено акти. В ході обстеження встановлено, що дитина перебуває у комфортних умовах, з усіма комунальними зручностями, для його виховання та розвитку створено належні умови. Крім того, під час обстеження із дитиною спілкувався психолог, який встановив, що дитина перебуває у спокійному стані, хорошому настрої, жодних порушень психічного стану не встановлено. ОСОБА_7 чітко відповідав на запитання, зокрема про те чим він займається, що їсть, з ким дружить. В подальшому до нього прийшов друг та вони пішли разом гратись. Також, ОСОБА_6 повідомила, що їх постійним місцем проживання є АДРЕСА_3 , проте у зв`язку із частим відключенням світла, вони періодично приїжджають жити до її батьків у с. Гаї Шевченківські. Відтак 12 січня о 09 год. 20 хв. нею було здійснено обстеження житлово - побутових умов за адресою АДРЕСА_1 , під час її приходу неповнолітній ОСОБА_7 снідав, був у спокійному стані та хорошому настрої. Представник зазначила, що між батьками дитини існують неприязні стосунки, суперечності щодо участі батьків у вихованні дитини, такий спір має бути вирішений у відповідності до законодавства, шляхом встановлення графіку побачень дитини з батьком.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши зібрані у справі докази, суд дійшов до наступного висновку:

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 06.06.2018 Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

Як вбачається із матеріалів справи між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 існує спір щодо участі батьків у вихованні їх спільного сина ОСОБА_7 .

Постановою Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.05.2022 у справі № 607/10896/19, касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.11.2020 та постанову Тернопільського апеляційного суду від 10.01.2022 залишено без змін. Поновлено дію рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.11.2020.

Як вбачається із змісту вказаної постанови, рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.11.2020 позов ОСОБА_6 задоволено та визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_1 . У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 05.04.2021 апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.11.2020 скасовано та ухвалено нове рішення про відмову ОСОБА_6 в задоволені позовних вимог. Зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено та визначено місце проживання ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_4 .

Постановою Верховного Суду від 15.09.2021 касаційну скаргу ОСОБА_6 , яка підписана адвокатом Залевським В. В., та касаційну скаргу ОСОБА_6 задоволено частково. Ухвалу Тернопільського апеляційного суду від 21.01.2021 та постанову Тернопільського апеляційного суду від 05.04.2021 скасовано. Передано справу № 607/10896/19 на новий розгляд до суду апеляційної інстанції для вирішення питання про відкриття апеляційного провадження.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 10.01.2022 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.11.2020 залишено без змін.

Згідно довідки № 3 від 10.04.2019 виданої ТОВ «Дошкільний навчальний заклад (дитячий ясла-садок) «Затишок», ОСОБА_7 , 2014 року народження відвідує Дошкільний навчальний заклад (дитячий ясла-садок) «Затишок» з 2016 року. За час перебування в дитячому садку ОСОБА_7 зарекомендував себе як вихована, розумна, фізично розвинена дитина. Розвиток дитини відповідає його віку. Хлопчик виявляє інтерес до навчання, вміє концентрувати увагу на поставленому завданні, розуміє інструкції та вказівки вихователя, володіє великим словниковим запасом, легко виконує і засвоює логічні вправи, вміє малювати, любить працювати з пластиліном. ОСОБА_7 веселий і відкритий хлопчик, адекватно реагує на похвалу і критику. Любить мультики та ігри для хлопчиків. Виховується у неповній сім`ї. Сім`я матеріально забезпечена. Усі витрати за садок, заняття з танців та англійської мови оплачує мама - ОСОБА_6 , яка є турботливою і відповідальною мамою, постійно цікавиться колективним життям сина (з ким дружить, що їв, як поводиться, чи спав, результатами занять) Мама бере активну участь у підготовці святкових ранків, вивчає з дитиною віршики, пісеньки, виготовляє святкові костюми. При відсутності дитини в садку мама постійно повідомляє причину неявки. З тактом дитини ОСОБА_14 зустрічаються рідше, всі організаційні питання вирішує мама. ОСОБА_15 неодноразово приводив і забирав дитину. ОСОБА_7 на прихід тата реагує добре. В основному тато забирає дитину перед вихідними. Останній день відвідування дитиною садочка - 22.03.2019.

Відповідно до характеристики від 16 квітня 2019 року, наданої головою ОСББ «Медова 6», за час проживання в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 проявив себе як людина некомунікабельна, зокрема, важко іде на контакт, не зважає на думки інших жителів, нерідко проявляє грубість та агресію по відношенню до інших жителів. Часто з`являвся у неадекватному стані, іноді шумно себе поводив. Участі у громадській діяльності, у покращенні благоустрою будинку не брав, життям і проблемами будинку не цікавився. Безпосередньо жителі звертались із усними скаргами з приводу грубої, нетактовної, агресивної поведінки ОСОБА_1 з проханням вплинути на поведінку останнього. Під час прогулянок із дитиною дозволяє собі підвищувати голос на сина, через що неодноразово жителями будинку були зроблені йому зауваження.

Як вбачається з характеристики від 16 квітня 2019 року, наданої головою ОСББ «Медова 6», за час проживання у квартирі АДРЕСА_5 ОСОБА_6 проявила себе виключно із позитивного боку, активно бере участь у житті будинку, добровільно допомагає у благоустрої свого під`їзду і дитячих майданчиків, робить внески на поточний і капітальний ремонт, завжди вчасно оплачує комунальні платежі, конфліктних ситуацій та скарг від сусідів за весь час її проживання не надходило, алкоголем не зловживає, не курить. Також ОСОБА_6 дбає про фізичний та духовний розвиток свого малолітнього сина, часто проводить із ним час на відкритому повітрі біля будинку, турботливо ставиться до дитини.

Відповідно до витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань у кримінальному провадженні № 0000139, 24.04.2019 внесено відомості за ч. 1 ст. 125 КК України, за заявою потеплілої особи ОСОБА_6 . З короткого викладу обставин вбачається що 24.04.2019 о 10 годині 40 хвилин під час словесного конфлікту, який відбувався на вулиці Верхній у селі Струсів Теребовлянського району Тернопільської області, ОСОБА_1 наніс ОСОБА_6 три удари кулаками в область голови, чим спричинив тілесні ушкодження.

Ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 29.04.2022 у справі № 606/3279/19, клопотання обвинуваченого ОСОБА_1 про звільнення його від кримінальної відповідальності та закриття кримінального провадження задоволено. Звільнено ОСОБА_1 від кримінальної відповідальності за вчинення кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності. Кримінальне провадження № 0000139, внесене 24.04.2019 в Єдиний реєстр досудових розслідувань, про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних проступків, передбачених ч.1 ст.125 КК України, закрито.

Рішенням Виконавчого комітету Микулинецької селищної ради Тернопільського району Тернопільської області № 183 від 05.08.2021 затверджено висновок органу опіки та піклування щодо участі матері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вихованні сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно висновку органу опіки та піклування Микулинецької селищної ради щодо участі матері ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у вихованні сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , орган опіки та піклування вважав за доцільне встановити матері ОСОБА_6 час для особистих побачень для спілкування з сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме: щовівторка та щочетверга з 15 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв.; кожної першої суботи і неділі, кожної третьої суботи і неділі щомісяця з 10 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв.; кожного року в день народження дитини з 10 год. 00 хв. до 14 год. 00 хв.; половину тривалості шкільних канікул поспіль протягом навчального року; протягом усього червня щороку; 01.01., 07.01., 08.03., 28.06, щороку з 12 год. 00 хв. до 16 год. 00 хв. Зобов`язано матір ОСОБА_6 виконувати свої батьківські обов`язки, приділяти дитині увагу, виявляти турботу, виховувати та матеріально утримувати її. Зобов`язано батька ОСОБА_1 та матір ОСОБА_6 поважати батьківські права один одного.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_1 графіку побачень встановленого органом опіки та піклування ОСОБА_6 для спілкування з сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не дотримувався, про свідчать довідки начальника служби у справах дітей Микулинецької селищної ради від 12.08.2021, 17.08.2021, 26.08.2021, 31.08.2021, 02.09.2021, 07.09.2021, 09.09.2021, 14.09.2021, згідно яких жодна зустріч мати ОСОБА_6 із сином ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вказані дати не відбулась, оскільки під час виходу за місце проживання ОСОБА_1 з сином ОСОБА_7 , на подвір`я ніхто не виходив та вхідну хвіртку не відчинив.

З даного приводу ОСОБА_6 зверталась до відділення поліції № 3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільської області, із повідомленнями про те, що її колишній чоловік не виконує рішення Виконкому та не дозволяє бачитись із сином, що підтверджується рапортами чергових інспекторів відділення поліції № 3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільської області від 21.08.2021, 24.08.2021, 04.09.2021, 09.09.2021.

В ході перевірок вищевказаних повідомлень ОСОБА_6 , інспекторами відділення поліції № 3 (м. Теребовля) Тернопільського РУП ГУНП в Тернопільської області було відібрано пояснення у ОСОБА_6 та надано відповіді, згідно з якими на її звернення щодо невиконання рішення органу опіки та піклування Микулинецької селищної ради щодо участі матері ОСОБА_6 у вихованні сина ОСОБА_7 , гр. ОСОБА_1 , повідомлено, що в діях ОСОБА_1 можуть міститись ознаки адміністративного правопорушення передбаченого ч. 5 ст. 184 КУпАП, однак згідно ст. 255 КУпАП орган опіки та піклування уповноважений складати відповідний протокол про адміністративне правопорушення (№7818/114/01-2021 від 26.08.2021, №7818/114/01-2021 від 26.08.2021, №8133/114/01-2021 від 06.09.2021, №8302/114/01-2021 від 10.09.2021).

14.11.2022 внесено відомості до ЄРДР за номером кримінального провадження 0001780 за заявою ОСОБА_6 за ст. 126-1 КК Украъни. Згідно з викладеними у витязі з ЄРДР обставин, 14.11.2022 в Тернопільське РУП ГУНП в Тернопільській області надійшла заява від ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про те, що її колишній чоловік ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_4 , умисно систематично вчиняє психологічне насильство щодо неї, що призводить до психологічних страждань, розладів здоров`я та погіршення якості життя.

Згідно заяви ОСОБА_1 від 30.01.2023 поданої до навчального закладу Think Global, останній просив не зараховувати ОСОБА_7 до навчального закладу Think Global для навчання до вирішення судових справ щодо викрадення дитини по суті спору та завершення досудових розслідувань у кримінальних провадженнях шляхом скерування обвинувальних актів до суду та не укладати будь яких договорів про надання освітніх послуг з ОСОБА_6 щодо навчання ОСОБА_7 в навчальному закладі Think Global.

Як вбачається із листа Тернопільської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №24 Тернопільської міської ради Тернопільської області № 02-08/62 від 13.09.2022 за підписом директора Каразія І., з 01.09.2022 на навчання у школу (2-й клас) зарахований ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Станом на 13.09.2022 до навчання не приступив, у школі не з`являвся. 02.09.2022 отримано рекомендаційним листом заяву від батька ОСОБА_1 з проханням перевести його сина на дистанційну форму навчання. 03.09.2022 мати ОСОБА_6 у присутності адвоката Степанової О.В. повідомила, що рішення Тернопільського міськрайонного суду по постановою апеляційного суду визначено місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_7 разом із матір`ю та вручила ухвалу Теребовлянського районного суду про оголошення розшуку ОСОБА_1 та малолітньої дитини ОСОБА_7 .

Вироком Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 23.05.2022 у справі № 607/1491/21, ОСОБА_4 визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.125 КК України та призначено їй за цією статтею покарання у вигляді 100 годин громадських робіт. Цивільний позов ОСОБА_6 задовольнити частково, стягнувши на її користь з ОСОБА_4 5 000 гривень моральної шкоди. З вказаного вироку вбачається, що 12.11.2020 близько 13 год. 30 хв. у ОСОБА_4 , яка перебувала у приміщенні Тернопільського міськрайонного суду за адресою: м. Тернопіль, вул. Котляревського, 34, на ґрунті особистих неприязних відносин, під час словесного конфлікту із ОСОБА_6 , виник умисел, спрямований на спричинення останній тілесних ушкоджень. Реалізуючи свій умисел, 12.11.2020 близько 13 год. 30 хв. ОСОБА_4 , яка перебувала у приміщенні Тернопільського міськрайонного суду за адресою: м. Тернопіль, вул. Котляревського, 34, а саме на сходовій клітці між першим та другим поверхом, в ході словесного конфлікту із ОСОБА_6 , умисно нанесла останній один удар правою ногою в ділянку гомілки правої ноги ОСОБА_6 . У результаті злочинних дій ОСОБА_4 , потерпілій ОСОБА_6 спричинено тілесні ушкодження у вигляді синця правої гомілки, яке за ступенем тяжкості належить до легких тілесних ушкоджень.

Відповідно до відповіді Струсівського обласного мистецького ліцею № 86 від 07.09.2021 наданої на адвокатський запит Степанової О.В. № 46 від 06.09.2021, учень 1 класу ОСОБА_7 не брав участь у святковій лінійці присвяченій Дню знань, 1, 2, 3 вересня відвідував заняття у повному обсязі, 6, 7 вересня був відсутній у школі (батько повідомив класного керівника, що дитина захворіла). Особова справа ОСОБА_7 містить медичну довідку, яка видана Струсівською АЗПСМ 27.08.2021.

Згідно відповіді Головного управління національної поліції в Тернопільській області №171/01/21-2023 від 07.02.2023 на адвокатський запит Степанової О.В. № 7 від 29.01.2023, відповідно до відомостей, які містяться в Інформаційному порталі Національної поліції України, за період з 05.01.2023 по 29.01.2023 на спеціальну лінію 102 ГУНП в Тернопільській області за адресою с. Гаї Шевченківські, вул. Івана Франка, 3, Тернопільського району, надійшло 6 звернень, 5 з яких від ОСОБА_1 про зникнення та переховування його сина ОСОБА_7 та 1 від ОСОБА_19 про те, що ОСОБА_1 переслідує дитину його доньки.

Як вбачається з відповіді на Головного управління національної поліції в Тернопільській області №172/01/21-2023 від 07.02.2023 на адвокатський запит Степанової О.В. № 9 від 29.01.2023, відповідно до відомостей, які містяться в Інформаційному порталі Національної поліції України, за період з 05.01.2023 по 29.01.2023 на спеціальну лінію 102 ГУНП в Тернопільській області за адресою АДРЕСА_1, надійшло 14 звернень, 13 з яких від ОСОБА_1 та 1 від ОСОБА_20 .

Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства.

Відповідно до пунктів 3, 6, 8, 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких до яких належать 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя.

Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству (ч.3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини 1 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.

Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 зроблено висновок, що відповідно до частини третьої статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.

Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

Аналогічний висновок викладено у постановах Верховного Суду: від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18, від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18.

Статтею 350-6 ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Звертаючись до суду із вказаною заявою, ОСОБА_6 не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 систематичного домашнього насильства стосовно неї та дитини у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також нею не доведено продовження настання ризиків вчинення насильства у майбутньому, при розгляді цієї справи таких доказів не здобуто.

Так, практично усі наявні в матеріалах справи докази стверджують про наявність між сторонами конфлікту з приводу участі ОСОБА_6 та ОСОБА_1 у вихованні малолітнього сина ОСОБА_7 .

Під конфліктом необхідно розуміти такий стан взаємовідносин, який характеризується наявністю зіткнення протилежних інтересів і поглядів, напруження і крайнє загострення суперечностей, що може призвести до активних дій, ускладнень, боротьби, що супроводжуються складними колізіями; ситуація, в якій кожна зі сторін намагається зайняти позицію несумісну з інтересами іншої сторони.

Виникнення конфлікту залежить не лише від об`єктивних причин, але й від суб`єктивних факторів, до яких необхідно віднести власні уявлення учасників конфлікту про себе, свої потреби, мотиви, життєві цінності та ставлення до іншої сторони конфлікту.

Суд зауважує, що системний аналіз існуючого національного та міжнародного законодавства свідчить про те, що домашнє насильство істотно відрізняється від звичайних конфліктних відносин, оскільки має певні ознаки та характеризується тим, що особа, яка застосовує домашнє насильство, маючи значну перевагу в своїх можливостях, діє умисно з наміром досягти бажаного результату, який полягає у заподіянні шкоди потерпілому шляхом порушення його прав і свобод.

У своїй заяві ОСОБА_6 зазначає, що з 05.01.2023 її і її родину постійно переслідує ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , зокрема практично кожного дня вони приїжджають як за адресою її з ОСОБА_7 проживання, так і за адресою проживання її батьків та кричать під вікнами, погрожують розправою, погрожують знову забрати ОСОБА_7 , чим вчиняються відносно неї та її сина психологічне насильство на підтвердження чого до матеріалів справи долучено диск з відеозаписами.

Судом досліджено надані заявником відеозаписами, з яких дійсно вбачається, що ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неодноразово приїжджали за місцем проживання та перебуванням ОСОБА_6 , при цьому заперечення заінтересованих осіб щодо до того, що на відеозаписах зафіксовані не вони, а інші особи, суд відхиляє, з огляду на те, що у своїх поясненнях наданих у судовому засіданні ОСОБА_1 вказав, що вони практично кожен день приїжджають за місце проживання та перебуванням ОСОБА_6 , з метою побачитись із сином.

Водночас суд вважає, що вказані відеозаписи не є належним підтвердження вчинення ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 психологічного насильство щодо ОСОБА_6 та її сина, оскільки не містять обставин на які заявник посилається у своїй заяві. Зокрема на них зафіксовано, як ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 неодноразово приїжджали за місце проживання ОСОБА_6 та вигукували наступні фрази «Сину», «Ми тебе любимо», «Ми тебе заберем», натомість висловлювання ними будь яких погроз чи образ вказані відеозаписи не містять.

Суд беручи до уваги твердження ОСОБА_1 з приводу того, що ці візити до місця проживання заявника разом із сином пов`язані із його переживанням за сина та бажанням бачитись і спілкуватись із ним, не вбачає в таких діях ОСОБА_1 ознак переслідування та звертає увагу, що ОСОБА_1 не позбавлений батьківських прав відносно сина ОСОБА_7 , в матеріалах справи відсутній висновок органу опіки та піклування про встановлення графіку побачень батька із сином, відтак враховуючи те, що батьки мають рівні права і обов`язки щодо своїх дітей, ОСОБА_1 будучи батьком ОСОБА_7 має право відвідувати, бачитись та спілкуватись із своїм сином, незважаючи на визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, оскільки таке не є перешкодою для спілкування батька з дитиною.

Крім того, як встановлено у судовому засіданні з пояснень представника заявника, ОСОБА_6 , з 05.01.2023 не зверталась із повідомленнями до правоохоронних органів, з приводу вчинення щодо неї чи її сина з боку ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будь якого насильства, хоча не була позбавлена можливості цього зробити, у випадку побоювання за власне життя та здоров`я, чи життя та здоров`я свого сина. Доказів складення працівниками поліції матеріалів, за фактами домашнього насильства по відношенню до ОСОБА_22 чи дитини ОСОБА_7 метеріали справи не містять.

Щодо тверджень заявника та її представника про те, що систематичне психологічне насильство з боку ОСОБА_1 виражається у тривалому не виконанні рішення суду про визначення місця проживання дитини та відчуженням сина від матері, то суд зауважує, що психологічне насильство, як форма домашнього насильства, включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на заподіяння шкоди потерпілому.

Водночас у даному випадку обставини на які покликається заявник не є психологічним насильством, як форма домашнього насильства, оскільки дії ОСОБА_23 не були спрямовані на заподіяння шкоди заявнику та не містять обов`язкових ознак, які характеризують домашнє насильство психологічного характеру, систематичне вчинення якого є підставою для видачі обмежувального припису.

Окрім цього, суд також відхиляє долучений заявником до матеріалів справи аудіозапис на якому зафіксовано, як чоловік висловлюється нецензурною лайкою та висловлює погрози в сторону жінки, оскільки із даного аудіозапису не можливо встановити, хто є учасниками даної розмови, в чию сторону були спрямовані такі вислови та коли така розмова відбувалась.

Усі інші досліджені в судовому засіданні відеозаписи, які були надані суду заявником, не доводять вчинення заінтересованими особами домашнього насильства психологічного характеру, а підтверджують наявність конфлікту та особистих неприязних стосунків між сторонами та спору між колишнім подружжям щодо способу та участі батьків у вихованні дитини.

З приводу того, що 14.11.2022 внесено відомості до ЄРДР за номером кримінального провадження 0001780 за заявою ОСОБА_6 про систематичне вчинення ОСОБА_12 психологічного насильства щодо неї, то суд зауважує, що одиничний факт звернення заявника до органів поліції не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_12 навмисного домашнього насильства, не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення домашнього насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Крім того, саме по собі внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за зверненнями заявника, не є доказом вини особи у вчиненні кримінальних правопорушень.

Аналогічні правові висновки у справах з подібними правовідносинами були висловлені Верховним Судом у постановах від 08.04.2020 року у справі № 336/5627/19, від 26 травня 2021 року у справі № 712/5977/20, від 21.11.2018 у справі № 756/2072/18.

Так само суд не бере до уваги посилання заявника на те, що їх син ОСОБА_7 на даний час проходить реабілітацію у зв`язку із тим, що ОСОБА_1 протягом 3,5 років вчиняв щодо нього психологічне насильство, так як такі не підтвердженні жодними належними та допустимими доказами.

Більше того, як повідомила у судовому засіданні представник органу опіки та піклування, під час обстеження житлово - побутових умов по місцю проживання матері, з неповнолітнім ОСОБА_7 спілкувався психолог та було встановлено, що дитина перебуває у спокійному психічному стані, порушень такого стану не зафіксовано.

Крім того, суд звертає увагу, що ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» містить чіткий перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству.

Таким чином, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , не входять до переліку осіб, передбаченого ч. 2 ст. 3 ст. 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не проживають спільно із заявницею, не пов`язані із нею спільним побутом та не мають взаємних прав і обов`язків, суд приходить до висновку, що конфлікт, який виник між заявником та ОСОБА_2 і ОСОБА_4 , не може розглядатися як домашнє насильство в розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству, та відповідно, в даному випадку щодо зазначених осіб, не може бути видано обмежувальний припис.

Такий висновок узгоджується з позицією Верхового суду викладеною у постанові від 11.02.2021 у справі № 335/5477/20.

Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що докази, надані заявником в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 психологічного насильства стосовно ОСОБА_6 та її сина ОСОБА_7 , у розумінні норм Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не визначають ризиків продовження чи повторного вчинення фізичного чи психологічного насильства та чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цих осіб, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а свідчать лише про наявність конфлікту та особистих неприязних стосунків між сторонами, наявність спору між колишнім подружжям щодо способу та участі батьків у вихованні дитини.

Суд вважає за необхідне зазначити, що факт сварок і непорозумінь між сторонами свідчить про наявність конфлікту та не підтверджує факту систематичного вчинення домашнього насильства, що є необхідною умовою застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (Постанова Верховного Суду від 30.01.2020 по справі №545/744/19).

Спір між сторонами, зокрема, щодо способу та участі батьків у вихованні дитини не може бути вирішений шляхом застосування заходів обмежувального припису (Постанови Верховного Суду від 06.02.2020 по справі №753/8626/19 і від 29.08.2019 по справі №640/23804/18).

За встановлених обставин, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку, що обставини, на які посилається заявниця, не доведені належними та достатніми доказами та не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, а тому заява ОСОБА_6 про видачу обмежувального припису задоволенню не підлягає.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, а саме рішення у справі «Трофимчук проти України» (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року), рішення від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України", ЄСПЛ послідовно зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.

Керуючись ст. 1, 4, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. 4, 76-82, 258, 259, 263-265, 273, 350-1 350-6, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні заяви ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_7 , заінтересовані особи ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради про видачу обмежувального припису - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду або через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складений та оголошений 16.02.2023.

Відомості про учасників справи:

Заявник: ОСОБА_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Заінтересована особа: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 , місце реєстрації АДРЕСА_6 .

Заінтересована особа: ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Заінтересована особа: ОСОБА_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_7 .

Заінтересована особа: ОСОБА_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_7 .

Заінтересована особа: Управління сім`ї, молодіжної політики та захисту дітей Тернопільської міської ради, адреса місця знаходження: бульвар Тараса Шевченка, 1, м. Тернопіль, 46001.

Головуючий суддяН. Р. Кунець