Справа № 144/735/16-ц
Провадження № 22-ц/801/163/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Герман О. С.
Доповідач:Денишенко Т. О.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 рокуСправа № 144/735/16-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Денишенко Т. О.,

суддів Голоти Л. О., Рибчинського В.П.,

за участі секретаря судового засідання Михайленко А. В., розглянувши за пра-вилами, встановленими для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження, у відкритому судовому засіданні у м. Вінниці, у залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до Приватного підприємства «ЗІС», за участі

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,

на стороні відповідача Відділу № 5 Управління у Гайсинському районі

Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області про усунен-

ня перешкод у користуванні земельною ділянкою,

за апеляційною скаргою представника відповідача Приватного підприємства «ЗІС» адвоката Притули Василя Леонідовича на рішення Теплицького район-ного суду Вінницької області від 27 жовтня 2022 року, ухвалене у приміщенні суду в смт Теплику Вінницької області за головування судді Германа О. С., повний текст якого складений 07 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

06 травня 2016 року ОСОБА_2 звернулася у Теплицький районний суд Вінницької області з позовом до Приватного підприємства ( далі - ПП ) «ЗІС», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Відділу Держгеокадастру у Теплицькому районі Він-ницької області про визнання недійсним договору оренди землі, посилаючись на наступні обставини. На підставі Державного акту на право власності на зе-мельну ділянку від 17 березня 2005 року серії ЯА № 230100, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 95, ОСОБА_2 на праві власності належала земельна ділянка площею 2,2908 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогос-подарського виробництва, розташована на території Петрашівської сільської ради Теплицького району Вінницької області. У січні 2015 року ОСОБА_2 стало відомо про існування договору оренди землі, укладеного, нібито, між нею та ПП «ЗІС» строком на п`ятнадцять років. Проте, договір оренди землі з відпо-відачем ОСОБА_2 не підписувала, тому, зареєструвавши такий договір, ПП «ЗІС» порушило право власності позивачки на землю, використовує її земельну ділянку на підставі завідомо підроблених документів, через що ОСОБА_2 просила визнати недійсним укладений 20 квітня 2006 року між нею та ПП «ЗІС» договір оренди землі, зареєстрований Теплицьким районним відділом Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель 09 серпня 2006 року вчинений запис за № 53.

13 вересня 2017 року ОСОБА_2 , її представниця ОСОБА_3 по-дали суду заяву про зміну предмета позову, зазначивши, що у січні 2015 року позивачці стало відомо про існування змін ( доповнень ) до договору оренди землі, згідно з якими ПП «ЗІС» має право користування її земельною ділянкою до 2025 року. Оскільки ОСОБА_2 змін ( доповнень ) до договору оренди землі, складеного відповідачем в односторонньому порядку, не підписувала, її волевиявлення на укладення цих правочинів не було, позивачка та її представ-ниця просили суд визнати недійсними зміни ( доповнення ) до договору оренди землі, укладені 07 травня 2010 року між ПП «ЗІС» та ОСОБА_2 , зареєстро-вані Теплицьким районним відділом Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель 12 травня 2010 року вчинений запис за № 83.

Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 08 квітня 2021 року задоволене клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Клін-чикова С. О., зупинене провадження у справі до залучення до участі у ній пра-вонаступниці ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Ухвалою цього ж суду від 09 липня 2021 року провадження у справі відновлене, залучено ОСОБА_4 як правонаступницю позивачки до участі у справі у якості позивач-ки.

Ухвалою Теплицького районного суду Вінницької області від 05 травня 2022 року прийнята до провадження заява представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Клінчикова С. О. про зміну предмета позову, у котрій вказано, що не вчинений правочин ( не укладений ) не може бути визнаний недійсним. Велика Палата Верховного Суду у справі № 144/2047/17 зробила правовий вис-новок, згідно з яким такий спосіб захисту як визнання правочину неукладеним не є визначеним законом способом захисту прав та інтересів особи, за захистом яких вона звернулася до суду. Представник позивачки просив суд першої інс-танції прийняти до розгляду вимогу про усунення ОСОБА_1 перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою з кадастровим номером :01:000:0236, які чиняться ПП «ЗІС», шляхом зобов`язання остан-нього повернути власниці належну їй земельну ділянку площею 2,2908 га, розташовану на території Петрашівської сільської ради Теплицького району Вінницької області та заборонити ПП «ЗІС» проведення будь-яких сільськогос-подарських робіт на цій земельній ділянці.

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2022 року позов задоволений, усунуто ОСОБА_1 перешкоди у користу-ванні та розпорядженні належною їй на праві власності земельною ділянкою з кадастровим номером :01:000:0236, які чиняться ПП «ЗІС», шляхом зобов`язання його повернути їй дану земельну ділянку, розташовану на терито-рії Петрашівської сільської ради Гайсинського ( раніше Теплицького ) району Вінницької області, та заборонено ПП «ЗІС» проводити будь-які сільськогоспо-дарські роботи на вказаній земельній ділянці. З ПП «ЗІС» стягнуто на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати у сумі 3634,00 гривень ( три тисячі шістсот тридцять чотири гривні 00 коп. ).

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції від 27 жовтня 2022 року, ПП «ЗІС» в особі представника адвоката Притули В. Л. оскаржує його в апеляційному порядку, просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог через невідповідність вис-новків суду обставинам справи, ухвалення оскаржуваного рішення з грубим по-рушенням норм матеріального та процесуального права. Скаржник зазначає, що протягом 2006 - 2014 років ОСОБА_2 отримувала орендну плату за корис-тування відповідачем її земельною ділянкою, їй було відомо про наявність до-говору оренди землі із ПП «ЗІС», змін до цього договору. Починаючи з 2010 ро-ку, позивачка отримувала вдвічі більшу орендну плату згідно із внесеними змі-нами до договору оренди землі, тому вона не могла не знати про існування змін до договору, так як працівники ПП «ЗІС», які видавали орендну плату, усім орендодавцям повідомляли причини збільшення розміру орендної плати. При укладанні договору ОСОБА_2 надала ПП «ЗІС» свій паспорт, ідентифі-каційний номер, свідоцтво про право власності на земельну ділянку, що свід-чить про її волевиявлення на укладання правочину саме з цим орендарем. Укла-дання 07 травня 2010 році змін (доповнень) до договору оренди земельної ді-лянки було на взаємовигідних умовах, оскільки у ОСОБА_2 було вільне волевиявлення з метою отримання більшої орендної плати ( замість 1,5% - 3% ), а ПП «ЗІС» у свою чергу бажало збільшити термін дії договору оренди землі. Отримавши у порядку спадкування земельну ділянку ОСОБА_2 , ОСОБА_1 отримала не лише права, а й обов`язки орендодавиці, тому підстав для за-доволення позовних вимог немає, вони безпідставні, ніякими доказами не під-тверджуються. Ні спадкодавиця, ні її спадкоємиця до ПП «ЗІС», контролюючих органів з претензіями, будь-якими іншими заявами щодо незаконного викорис-тання її земельної ділянки не зверталися. Показання на користь відповідача свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 суд до уваги не узяв.

Скаржник стверджує про недобросовісність поведінки ОСОБА_2 , оскільки вона була обізнана про укладення нею ж у 2006 році, 07 травня 2010 року правочинів щодо оренди земельної ділянки, включно протягом 2006-2015 років вона отримувала орендну плату. Проте у січні 2014 року ОСОБА_2 уклала договір оренди цієї ж земельної ділянки з ТОВ «Теплик Агро» у зв`язку із пропозицією ним орендної плати більшого розміру, що і є основною під-ставою позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду від 12 грудня 2022 року у задоволенні кло-потання представника ПП «ЗІС» адвоката Притули В. Л. про поновлення строку для подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції від 27 жовтня 2022 року відмовлено позаяк процесуальний строк на апеляційне оскарження у даному випадку представником відповідача не пропущений. Цією ж ухвалою суду апеляційної інстанції відкрите апеляційне провадження, забезпечене ви-значене цивільним процесуальним законом право позивачки на подання суду відзиву на апеляційну скаргу відповідача. Однак, ОСОБА_1 не скориста-лася своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, такий до суду апеляційної інстанції не надходив.

У судове засідання апеляційного суду сама позивачка, представники відпо-відача ПП «ЗІС» та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо пред-мета спору, на стороні відповідача Відділу № 5 Управління у Гайсинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області не з`яви-лися з невідомих причин, будь-яких заяв від них з приводу апеляційного роз-гляду справи суду не надходило. Беручи до уваги, що сторони у справі завчас-но, у визначеному порядку повідомлені про місце, день та час розгляду справи, про що у її матеріалах містяться відповідні докази ( т. 2, а. с. 36-39 ), у відпо-відності до норм статті 372 ЦПК України колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглянути дану справу у порядку апеляційного провадження у від-сутності її учасників, котрі не з`явилися у судове засідання.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, про-аналізувавши наявні в ній докази в їх сукупності, перевіривши законність, об-ґрунтованість оскаржуваного судового рішення у межах доводів та вимог апе-ляційної скарги відповідача, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга ПП «ЗІС» в особі представника адвоката Притули В. Л. задоволенню не підлягає.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перегля-дає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє зак-онність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та ви-мог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосу-ються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. На підставі даної норми закону оскаржуване рішення суду пер-шої інстанції переглядається апеляційним судом у межах його оскарження представником відповідача.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм мате-ріального права і з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2022 року відповідає вказаним вимогам Закону.

У даній справі встановлені наступні фактичні обставини, які не оспорю-ються її учасниками. На підставі Державного акту на право власності на земель-ну ділянку від 17 березня 2005 року серії ЯА № 230100, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 95, ОСОБА_2 на праві власності за її життя належала земельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0236, площею 2,2908 га, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського вироб-ництва, розташована на території Петрашівської сільської ради Теплицького ( тепер Гайсинського ) району Вінницької області. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 травня 2021 року ОСОБА_1 успад-кувала зазначену земельну ділянку після смерті ОСОБА_2 , є власницею цього нерухомого майна зі всіма правами та обов`язками спадкодавиці. Згідно з договором оренди землі від 20 квітня 2006 року № 369, про визнання недійсним якого заявлені первісні позовні вимоги, земельна ділянка передана ОСОБА_2 в оренду ПП «ЗІС». Пунктом дев`ятим цього договору установлений розмір орендної плати в сумі 422,45 гривень, яка вноситься орендарем грошовою формою у розмірі 1,5% нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Цей договір зареєстрований Теплицьким районним відділом Вінницької регіональ-ної Філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель 09 серпня 2006 року вчинений запис за № 53.

Відповідно до змін ( доповнень ) до договору оренди землі від 20 квітня 2006 року № 369 термін дії вказаного правочину продовжений до 2025 року, орендну плату установлено в сумі 1059,86 гривень, яка вноситься орендарем грошовою формою у розмірі 3,0% нормативної грошової оцінки земельної ді-лянки. Зазначені зміни зареєстровані Теплицьким районним відділом Вінниць-кої регіональної філії ДП «Центр ДЗК», про що у Державному реєстрі земель 12 травня 2010 року вчинений запис за № 83.

З висновку експерта від 18 жовтня 2016 року № 12751/12752/16-32 слідує, що підпис від імені ОСОБА_2 у розділі «Реквізити та підписи сторін» у графі «Орендодавець» у рядку перед рукописним цифровим записом «9.8» у Договорі оренди землі від 20 квітня 2006 року № 369, зареєстрованому 09 серпня 2006 року за № 53, укладеному між ОСОБА_2 та ПП «ЗІС», виконаний не ОСОБА_2 , зокрема, навмисно змі-неним почерком, а іншою особою.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, керуючись нормами статей 11, 15, 16, 202, 203, 207, 215, 391, 627 ЦК України, статтями 14, 15 Закону України «Про оренду землі», беручи до уваги правові висновки з відповідних питань Верховного Суду України, викладені у постановах від 18 грудня 2013 року у справі № 6-127цс13, від 19 лютого 2014 року у справі № 6-162цс13, Верховного Суду, висловлені у постанові від 11 червня 2018 року у справі № 151/117/17, зазначив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспо-рення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефек-тивним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, ха-рактеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діян-нями наслідкам. Подібні висновки, зазначив суд першої інстанції, сформульо-вані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц.

Ураховуючи підстави вимог, наведені ОСОБА_1 у заяві від 27 жовт-ня 2021 року про зміну предмету позову, де вона вимагає усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні належною на праві власності земельною ді-лянкою, повернути їй цю земельну ділянку з огляду на перебування її у фак-тичному користуванні ПП «ЗІС» без установлених законом підстав, зайняття земельної ділянки фактичним користувачем ( тимчасовим володільцем ), суд першої інстанції розглянув дані вимоги як такі, що не є пов`язані із позбавлен-ням власниці її права володіння цією земельною ділянкою, визнавши, що у та-кому випадку ефективним способом захисту права, яке позивачка як власниця земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення їй перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема, шляхом повернення цього майна. Такий нега-торний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законної володілиці відповідною земельною ділянкою. Такий висновок викла-дений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц ( пункт 96 ), від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц ( пункт 81 ), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц ( пункт 97 ).

Колегія суддів апеляційного суду цілком погоджується з висновками суду першої інстанції, викладеними в оскаржуваному рішенні від 27 жовтня 2022 року, оскільки вони є правильними, об`єктивними та справедливими.

Судом встановлено, що договір оренди землі від 20 квітня 2006 року № 369, зареєстрований у Теплицькому районному відділі Вінницької регіональної філії ДП «Центр ДЗК» 09 серпня 2006 року за № 53, є неукладеним, оскільки він не підписаний спадкодавицею ОСОБА_2 , через що вона й звернулася в суд з відповідним позовом. У випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину та набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків, такий правочин є таким, що неукладений, правовідносини за ним - не виникли. Підпис є невід`ємним елементом письмової форми договору. До-говір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істот-них умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет догово-ру, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди ( частина перша статті 638 ЦК України ).

Дійсно, за обставин, які мають місце, належить зробити висновок, що зе-мельна ділянка з кадастровим номером :01:000:0236, площею 2,2908 га, яка належить на праві власності у порядку спадкування за заповітом ОСОБА_7 , знаходиться у фактичному користуванні відповідача без законних на те підстав.

Згідно з нормами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його права на землю, на-віть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земель-ною ділянкою.

Судом апеляційної інстанції урахована правова позиція Верховного Суду, висловлена у постанові від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц, яка узгоджує висновок суду першої інстанції у цій справі із правовою позицією суду касаційної інстанції. Як наслідок, порушене право ОСОБА_1 підля-гає судовому захисту, який полягає в усуненні їй перешкод у користуванні власною земельною ділянкою шляхом зобов`язання відповідача повернути її власниці та у забороні ПП «ЗІС» проводити будь-які роботи на вказаній земель-ній ділянці.

Висновки суду першої інстанції, викладені в оскаржуваному рішенні від 27 жовтня 2022 року, належно умотивовані, відповідають нормам матеріального права, які регулюють виниклі та наявні між сторонами у справі правовідносини, що має наслідком відмову у задоволенні вимог апеляційної скарги на це рішен-ня.

Доводи апеляційної скарги стосовно не взяття судом до уваги показань свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не заслуговують на увагу, оскільки суд надав їм оцінку у сукупності з рештою наявних у справі доказів та, керуючись вимогами статей 110, 89, 79 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що усі викладені мотиви скаржника не спростовують правильного висновку суду першої інстанції щодо необхідності задоволення заявлених позовних вимог. Зо-крема, посилання скаржника на отримання ОСОБА_2 протягом тривалого періоду орендної плати як на доказ дійсних договірних стосунків між нею та орендарем не обгрунтовують помилковості оскаржуваного рішення суду, ос-кільки не заперечують встановленої експертним шляхом неукладеності право-чину, через який, наразі, заявлені вимоги про усунення перешкод у користуван-ні, володінні нерухомим майном та його витребування на користь власниці.

Решта доводів апеляційної скарги не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, вони свідчать лише про незгоду з ними щодо задово-лення позовних вимог ОСОБА_1 . На підставі об`єктивно встановлених фактичних обставин справи та правовідносин, які склалися та мають місце між сторонами у спорі, керуючись нормами матеріального права, що регулюють ці правовідносини, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про обґрун-тованість і законність рішення суду першої інстанції щодо задоволення позов-них вимог, через що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі норм статті 141 ЦПК України понесені відповідачем судові витрати у цій справі у зв`язку з апеляційним оскарженням рішення суду першої інстанції компенсації за рахунок позивачки не підлягають. Оскільки оскаржу-ване рішення зміні чи скасуванню не підлягає, немає жодних підстав для пере-розподілу судових витрат між сторонами у справі.

Відповідно до норм статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись нормами статей 367, 368, 372, 374, 375, 381 - 384, 389 - 391 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з роз-гляду цивільних справ -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача Приватного підприємства «ЗІС» адвоката Притули Василя Леонідовича залишити без задоволення.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 27 жовтня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до При-ватного підприємства «ЗІС», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача Відділу № 5 Управління у Гайсинському районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій об-ласті про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ді-лянкою, повернення земельної ділянки - залишити без змін.

Судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за відповідачем.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прий-няття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Повний текст постанови складений 11 січня 2023 року.

Суддя-доповідач Т. О. Денишенко

Судді Л. О. Голота

В. П. Рибчинський