Справа № 333/3179/22
Провадження № 2/333/447/23
02 лютого 2023 року м. Запоріжжя
Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого-судді Кулик В.Б.,
за участю секретаря судового засідання Христової Н.К.,
позивача ОСОБА_1 , представника позивача адвоката Балюти В.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Запоріжжя, в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, цивільну справу № 333/3179/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Комунарський районний відділ у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби у Запорізькій області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -
03.08.2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , в якому просить суд визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.11.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Масловець Л.С., позивачу належить житловий будинок, що розташованій за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідачі зареєстровані за даною адресою, але з 20.12.2020 року в будинку не проживають, комунальні послуги не сплачують та взагалі не приймають жодної участі в утриманні житлового будинку.
Ухвалою від 05.08.2022 року суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Відповідачі у встановлений законом строк відзив на позовну заяву не подали, в зв`язку з чим суд відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України вирішує справу за наявними в ній матеріалами.
Позивач ОСОБА_1 та її представник адвокат Балюта В.В. у судовому засіданні, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Позивач ОСОБА_1 додатково пояснила, що відповідач ОСОБА_3 це її рідна донька, а ОСОБА_2 її чоловік. В грудні 2020 року останні переїхали жити до Польщі, з цього часу ні разу до дому не приїжджали, повертатися не планують, про що їй повідомила донька під час телефонної розмови, їх особистих речей, будь-якого майна, в будинку не має, з її боку ніяких перешкод у користуванні будинком відповідачам не здійснюється.
Відповідачі, повідомлені судом своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явилися та не повідомили суд про причини своєї неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач та її представник в судовому засіданні не заперечували проти такого вирішення справи.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був сповіщений судом своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи без його участі, по суті справи заперечень не має.
Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.
За вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. ст. 76, 77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
ОСОБА_1 на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.11.1998 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Масловець Л.С., зареєстрованого в реєстрі за № 1-2109 (а.с. 16). Даний факт також підтверджується технічним паспортом на даний житловий будинок (а.с. 24) та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.07.2022 року (а.с. 5).
Судом встановлено, що в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані відповідачі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 30, 31).
Як вбачається з довідки з квартального комітету № 23 від червня 2022 року за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , але з 20.12.2020 року по теперішній час не проживають (а.с 7).
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що з позивачем вони є сусідами та він особисто знайомий з відповідачами. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не мешкають в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , з кінця 2020 року, оскільки поїхали до Польщі на заробітки. Пізніше відповідачі телефонували свідку та повідомили в ході розмови, що мають намір залишитись у Польщі та купити там собі житло.
Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що з позивачем вони є сусідами. Відповідачі з кінця 2020 року не проживають в будинку за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки вони поїхали до Польщі та не мають наміру повертатися додому.
Таким чином, судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за адресою реєстрації не проживають, будь-яких витрат на утримання будинку не несуть, будь-які угоди з приводу їх проживання в будинку з позивачем не укладали.
Реєстрація відповідачів за вказаною адресою, перешкоджає позивачу у здійсненні права користування та розпорядження будинком.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеного законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Відповідно до ст. 1 першого протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, яким означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджуватися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди.
Згідно зі ст. ст. 317, 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливає місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Положенням ст. 391 Цивільного кодексу України, передбачено, що власник має право прохати усунути перешкоди у користуванні власністю.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України і ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язання, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Статтею 9 Житлового кодексу України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користуватися жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбаченим законом.
Відповідно до ст. 163 Житлового кодексу України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 та 5 ч. 3, ч. 4 ст. 71 цього Кодексу.
Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку.
Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Отже, судове рішення про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, яке набрало законної сили, на вимогу позивача, може бути підставою для зняття відповідачів з реєстрації місця проживання у спірному приміщенні.
Аналогічний правовий висновок міститься в постанові Верховного Суду від 23.01.2018 року у справі № 461/3031/14-ц (провадження № 61-805 св 17). А, відповідно до ст. 13 ч. 6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Таким чином, аналізуючи у сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що відповідачі з 20.12.2020 року по теперішній час не мешкають у спірному будинку без поважних причин, не є його власниками, співвласниками, відповідачі не несуть обов`язків, що випливають з договору найму жилого приміщення, але залишається зареєстрованими у спірному будинку, що спричиняє позивачу додаткові матеріальні витрати за прописаних відповідачів, тому позовні вимоги є обґрунтованими, підтверджуються матеріалами справи та підлягають задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.
Керуючись ст. ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», ст. ст. 5, 12, 13, 78, 81, 141, 259, 263, 264, 265, 280-283 ЦПК України, суд,
в и р і ш и в:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Комунарський районний відділ у м. Запоріжжі Управління державної міграційної служби у Запорізькій області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такими, що втратили право користування житловим приміщенням будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.
Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя В.Б. Кулик