ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/7176/21 Номер провадження 22-ц/814/249/23Головуючий у 1-й інстанції Тімошенко Н. В. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.

секретар: Гречка Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтава апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зогаль Олександра Миколайовича

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2022 року, постановлене суддею Тімошенко Н.В.

по справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання дій протиправними, зобов?язання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське бюро кредитних історій», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити дії та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що його як споживача банківських послуг протиправно обмежено у користуванні банківськими послугами, зокрема послугою споживчого кредитування.

Вказує, що 03.06.2021 року йому стало відомо, що ТОВ «Українське бюро кредитних історій» внесло до власних реєстрів недостовірну інформацію ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про те, що з 07.06.2020 року у нього рахується заборгованість з несплати кредиту.

При цьому, позивач вказує, що у нього відсутні будь-які правовідносини з ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», жодних правочинів безпосередньо з ними він не укладав, дозволу на обробку його персональних даних не надавав.

07.06.2021 року ОСОБА_1 звернувся з письмовою заявою до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» щодо вилучення з кредитної історії всієї інформації щодо оформленого 07.06.2020 року кредиту та заборгованості по ньому.

05.07.2021 року ТОВ «Українське бюро кредитних історій» надіслало лист ОСОБА_1 про те, що коригування інформації проведено не було, так як на їх запит ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» надано відповідь, що інформація передана за даним кредитом коректна і виправленню не підлягає.

Позивач вказав, що діями відповідачів йому спричинена моральна шкода, яка полягає у тому, що через внесення недостовірної інформації для нього настали негативні наслідки у вигляді наявності інформації про заборгованість по договору, який позивачем не укладався, що у свою чергу, погіршило показники фінансової стабільності і спроможності. Через наведені записи у кредитній історії він не може отримати кредит, що негативно вплинуло на його стан здоров`я та завдає моральних страждань, у зв`язку з чим він прохає стягнути з відповідачів завдану моральну шкоду у розмірі 30000 грн.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів виконання кредитних зобов`язань за кредитним договором № 009-16507-220413 від 22.04.2013 року та відсутності у нього заборгованості. Позивачем не спростовано, що передані ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», яке є правонаступником ТОВ «Дельта Банк», дані до ТОВ «УБКІ» є достовірними, а кредит, який отримано позивачем є непогашеним, відтак правові підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Зогаль Олександр Миколайович, просив скасувати його та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неповне зясування обставин справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що у ОСОБА_1 відсутні будь-які правовідносини з ТОВ «Фінанасова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», дозволу на обробку його персональних даних він не надавав, тому передача даної інформації до ТОВ «Українське бюро кредитних історій» є протиправною та порушує його права як споживача банківських послуг.

Від ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Українське бюро кредитних історій» до суду надійшли відзиви на апеляційну скаргу, в якому просили залишити скаргу без задоволення, а рішення місцевого суду без змін посилаючись на його законність та обгрунтованість.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, 22.04.2013 року ОСОБА_1 шляхом здійснення пропозиції (оферту, у формі заяви) ПАТ «Дельта Банк» № 009-16507-220413 на умовах визначених у даній пропозиції та відповідно до Правил банківського обслуговування фізичних осіб у ПАТ «Дельта Банк» уклав з банком договір на відкриття кредитної лінії на суму з лімітом 50000 грн.

07.05.2020 року між з ПАТ «Дельта-Банк» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір відступлення прав вимоги № 2242/К, у відповідності до умов якого правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Дельта Банк» є ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», в тому числі і за кредитним договором № 009-16507-220413 від 22.04.2013 року, що підтверджується матеріалами справи.

ТОВ «Українське бюро кредитних історій» на підставі наданих «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» даних зафіксовано відомості про наявність у ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Колегія суддів повною мірою погоджується з даним висновком місцевого суду з огляду на наступне.

У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Правові та організаційні засади формування і ведення кредитних історій, права суб`єктів кредитних історій та користувачів бюро кредитних історій, вимоги до захисту інформації, що складає кредитну історію, порядок утворення, діяльності та ліквідації бюро кредитних історій визначені Законом України «Про організацію формування та обігу кредитних історій».

Кредитна історія - це сукупність інформації про юридичну або фізичну особу, що її ідентифікує, відомостей про виконання нею зобов`язань за кредитними правочинами, іншої відкритої інформації відповідно до закону.

У статті 3 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" закріплено, зокрема, що: бюро кредитних історій (далі - Бюро) - юридична особа, виключною діяльністю якої є збір, зберігання, використання інформації, яка складає кредитну історію; користувачем є юридична особа або фізична особа суб?єкт господарської діяльності, яка укладає кредитні правочини та відповідно до договору надає і має право отримувати інформацію, що складає кредитну історію.

Відповідно до статті 5 цього Закону джерелами формування кредитних історій є: відомості, що надаються Користувачем до Бюро за письмовою згодою суб`єкта кредитної історії відповідно до цього Закону; відомості державних реєстрів, інформація з інших баз даних публічного користування, відкритих для загального користування джерел за винятком відомостей (інформації), що становлять державну таємницю.

Згідно п. 1 ч. 1 статті 10 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" Бюро вилучає з кредитної історії інформацію в разі відсутності кредитного правочину або визнання його недійсним.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частинах першій-третій статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Разом з тим, звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 не надав доказів відсутності кредитного правочину укладеного 22.04.2013 з АТ «Дельта Банк» № 009-16507-220413 чи визнання його недійсним.

В свою чергу між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Фінансова компанія Європейська агенція з повернення боргів» було укладено договір відступлення прав вимоги № 2242/К, у відповідності до умов якого правонаступником усіх прав та обов`язків АТ «Дельта Банк» є ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів».

Відповідно до п. 1 даного договору АТ «Дельта Банк» відступає ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників фізичних осіб, зазначених у Дадотку № 1 до цього договору.

З Додатку № 1 до вищевказаного договору вбачається, що до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право вимоги за кредитним договором № 009-16507-220413 від 22.04.2013 позичальником якого є ОСОБА_1 (а.с. 69, зворотня сторона).

Колегія суддів звертає увагу на те, що частинами першою, третьою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину, при цьому заміна кредитора саме у зобов`язанні допускається протягом усього часу існування зобов`язання, якщо це не суперечить договору та не заборонено законом.

Крім того, заміна кредитора у зобов`язанні не звільняє боржника від виконання своїх кредитних зобов`язань.

Посилання позивача на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 16.08.2021 в справі № 554/5467/21, яким задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню та заочне рішення Київського районного суду м. Полтави від 21.02.2023 в справі № 552/368/22 яким стягнуто з ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на користь позивача безпідставно набуті кошти за даним виконавчим написом не спростовує факт укладення кредитного договору та наявності заборгованості, оскільки підставою для задоволення вищевказаних позовів стало недотримання нотаріусом вимог законодавства при вчиненні виконавчого напису, зокрема відсутність документів, що підтверджують безспірність заборгованості, доказів належного направлення та отримання позивачем письмової вимоги про усунення порушень.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 10 Закону України "Про організацію формування та обігу кредитних історій" бюро вилучає з кредитної історії всю інформацію, що міститься у кредитній історії, у разі відсутності письмової згоди суб`єкта кредитної історії на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації про нього.

Слід відмітити, що ТОВ "Українське бюро кредитних історій" не отримує та не зберігає згоду позичальників на збір, зберігання, використання та поширення через бюро інформації щодо них. Така згода надається банку-кредитору при укладенні кредитного правочину, є однією з умов і невід`ємною частиною кредитного правочину та зберігається банком або фінансовою установою у кредитній справі позичальника.

Банки та фінансові установи, які передають інформацію про кредитні правочини, відповідають за наявність письмової згоди на збір, зберігання, використання та поширення через відповідача інформації щодо нього та зберігають оригінал даної згоди.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про інформацію" інформація про фізичну особу (персональні дані) - відомості чи сукупність відомостей про фізичну особу, яка ідентифікована або може бути конкретно ідентифікована. Не допускаються збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та захисту прав людини. До конфіденційної інформації про фізичну особу належать, зокрема, дані про її національність, освіту, сімейний стан, релігійні переконання, стан здоров`я, а також адреса, дата і місце народження.

Обробка персональних даних - це дія або сукупність дій, таких як збирання, реєстрація, накопичення, зберігання, адаптування, зміна, поновлення, використання і поширення (розповсюдження, реалізація, передача) знеособлення, знищення персональних даних, у тому числі з використанням інформаційних (автоматизованих) систем.

Статтею 2 Закону України «Про захист персональних даних» передбачено, що згода суб`єкта персональних даних - добровільне волевиявлення фізичної особи (за умови її поінформованості) щодо надання дозволу на обробку її персональних даних відповідно до сформульованої мети їх обробки, висловлене у письмовій формі або у формі, що дає змогу зробити висновок про надання згоди.

Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини (ст. 6 Закону України "Про захист персональних даних").

Підставами для обробки персональних даних, відповідно до ст. 11 Закону України «Про захист персональних даних» зокрема є згода суб`єкта персональних даних на обробку його персональних даних та укладення та виконання правочину, стороною якого є суб`єкт персональних даних або який укладено на користь суб`єкта персональних даних чи для здійснення заходів, що передують укладенню правочину на вимогу суб`єкта персональних даних.

В матеріалах справи наявний дозвіл фізичної особи ОСОБА_1 наданий ПАТ «Дельта Банк» на обробку його персональних даних.

Останнім пунктом даної згоди передбачено, що клієнт надає згоду на те, що будь-яка інформація щодо укладення або виконання умов укладеного договороу з банком, може бути передана банком третім особам. Крім цього, Банк має право запитувати та надавати інформацію про клієнта, та про порядок виконання ним зобов`язань за договоромаи, в будь-які бюро кредитних історій, учасником яких є банк, а також іншим особам, згідно з законодавством України. Підписанням дозволу клієнт дає згоду на збір, зберігання, використання та поширення інформації щодо себе в будь-які бюро кредитних історій, учасником яких є банк. Запит та надання інформації на підставі цього пункту дозволу вважається здійсненими за згодою клієнта (а.с. 63).

Таким чином, твердження позивача, що ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», яке є правонаступником АТ «Дельта Банк», в порушення вимог Закону України «Про захист персональних даних» було передано ТОВ "Українське бюро кредитних історій" персональні дані ОСОБА_1 є необгрунтованими, оскільки матеріалами справи підтверджено наявність згоди позивача на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації щодо нього.

При цьому колегія суддів бере до уваги факт, що ОСОБА_1 не оспорює факт підписання ним анкети-заяви від 22.04.2013 року, відповідно до якої він надав згоду на збір, зберігання, використання та поширення через Бюро інформації щодо нього.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 щодо визнання дій відповідачів щодо передання та внесення запису до кредитної історії протиправними є недоведеними та не грунтуються на вимогах закону.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

За загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

Обґрунтовуючи вимоги позову про солідарне стягнення з відповідачів в якості відшкодування моральної шкоди, позивач вказував, що внаслідок наявності інформації про прострочення кредиту у кредитній історії, він зазнав душевних страждань та був позбавлений можливості вести нормальний робочий ритм життя.

Разом з тим позивачем не доведено належними доказами спричинення йому моральної шкоди, наявність умов для компенсації моральної шкоди, як то протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди, причинний зв`язок та вина відповідача, а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Вказані в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Зогаль Олександра Миколайовича залишити без задоволення.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 05 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді : Г. Л. Карпушин

Л. М. Хіль