КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/3925/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 березня 2022 року (суддя Гончарук В.П.) у цивільній справі за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування в порядку регресу витрат, пов`язаних з виплатою страхового відшкодування,

встановив:

у грудні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з відповідача суми сплаченого відшкодування в розмірі 15 371грн 52коп., суми сплачених витрат на встановлення розміру збитку та збір документів в розмірі 1 920грн, та суму сплаченого судового збору в розмірі 2 270грн.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що відповідач 16 травня 2020 року о 12 год. 50 хв., керуючи транспортним засобом «ЗАЗ 110557», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Райдужна, 6 в м. Києві залишив його на парковці, не вживши заходів, щоб не допустити його самовільного руху, внаслідок чого відбулось зіткнення з транспортним засобом «Mercedes-Benz E 320», д.н.з. НОМЕР_2 , у результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.

Позивач зазначав, що постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2020 року, у справі №755/7251/20, водія ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. На час скоєння даної ДТП водій автомобіля «ЗАЗ 110557», д.н.з. НОМЕР_1 , ОСОБА_1 , не мав чинного договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та не відшкодував потерпілій особі матеріальну шкоду, завдану пошкодженням автомобіля.

Також позивач посилався на те, що цивільно-правова відповідальність власника пошкодженого автомобіля ОСОБА_2 була застрахована на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №112608144, у зв`язку із чим вона звернулася до МТБСУ із заявою про виплату страхового відшкодування, яке було виплачено 21 серпня 2020 року у розмірі 15 371,52грн.

Посилаючись на положення ст. 1191 ЦК України, п.п.38.2.1. п. 38.2. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач просив стягнути з відповідача сплачене страхове відшкодування, а також витрати, понесені на встановлення розміру збитку у сумі

1 920грн, які були сплачені суб`єкту оціночної діяльності ТОВ ЕАК «Довіра».

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 21 березня 2022 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України суму страхового відшкодування в порядку регресу у розмірі 15371,52грн, суму сплачених витрат на встановлення розміру збитку у розмірі 1 920грн, а також судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270грн.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині стягнення судового збору скасувати та ухвалити нове рішення. Також відповідач просить розстрочити виконання рішення суду першої інстанції в частині оплати суми в розмірі 17291,52грн строком на 24 місяці.

Відповідач стверджує, що 18 лютого 2022 року він отримав копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви з доданими до неї документами, однак у зв`язку з введенням воєнного стану на території України з 24 лютого 2022 року у нього не було можливості вчасно подати відзив на позовну заяву.

Відповідач зазначає, що коли у нього з`явилася така можливість, він 21 червня 2022 року звернувся до суду першої інстанції з метою подання документів, що підтверджують звільнення його від сплати судового збору, як особи з інвалідністю II групи, довічно.

Також відповідач посилається на те, що інформація щодо наявності у нього інвалідності у момент здійснення ДТП міститься у постанові Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2020 року по справі №755/7251/20, копія якої була приєднана до позовної заяви.

Обґрунтовуючи вимоги про розстрочення виконання рішення суду, відповідач стверджує, що він не має будь якого іншого джерела доходу окрім пенсії та 2-3 рази на рік перебуває на лікуванні в закладах охорони здоров`я.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 369 ЦПК України справа розглядається без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 16 травня 2020 року о 12 год. 50 хв., керуючи транспортним засобом «ЗАЗ 110557», д.н.з. НОМЕР_1 , по вул. Райдужна, 6 в м. Києві залишив його на парковці, не вживши заходів, щоб не допустити його самовільного руху, внаслідок чого відбулось зіткнення з транспортним засобом «Mercedes-Benz E 320», д.н.з. НОМЕР_2 , у результаті чого автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Дніпровського районного суду м. Києва від 13 липня 2020 року, справа №755/7251/20, ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу та звільнено від сплати судового збору, оскільки він є особою з інвалідністю 2 групи.

Судом встановлено і не заперечується відповідачем, що на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 не мав полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля марки «Mercedes-Benz E 320», д.н.з. НОМЕР_2 , ОСОБА_2 була застрахована у АТ «СК «Інго» на підставі полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 112608144.

18 травня 2020 року ОСОБА_2 звернулася до Моторного (транспортного) страхового бюро України з заявою про виплату страхового відшкодування.

Згідно звіту про визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику колісного транспортного засобу від 16.05.2020 року, складеного на замовлення МТСБУ оцінювачем ТОВ «ЕАК «Довіра», вартість матеріального збитку, завданого власнику КТЗ «Mercedes-Benz E 320», д.н.з. НОМЕР_2 , пошкодженого внаслідок ДТП, що сталося 16 травня 2020 року, складає 16 043,28грн.

МТСБУ було сплачено ТОВ «ЕАК «Довіра» за послуги аварійного комісара (за огляд авто та збір документів) у розмірі 1 920грн, що підтверджується платіжним дорученням № 1481268 від 25.08.2020 року.

21 серпня 2020 року МТСБУ з фонду захисту потерпілих виплачено грошові кошти в розмірі 15 371,52грн власнику транспортного засобу «Mercedes-Benz E 320», д.н.з. НОМЕР_2 , що підтверджується платіжним дорученням № 1481244, від 21.08.2020 року.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що позивачем правомірно заявлені вимоги про відшкодування за рахунок відповідача суми виплаченого страхового відшкодування в розмірі 15 371,52грн, а також відповідачем підлягають до відшкодування витрати, понесені позивачем за оплату послуг за проведення оцінки пошкодженого транспортного засобу у розмірі 1 920,00грн.

Рішення суду в цій частині не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Також суд першої інстанції на підставі ст. 141 ЦПК України стягнув з відповідача на користь позивача сплачений за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 2 270грн у зв`язку із задоволенням позовних вимог у повному обсязі.

Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

До апеляційної скарги додана копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ №435708 від 13 квітня 2022р., згідно якої відповідач з 1 березня 2022р. є особою з інвалідністю 2 групи.

Крім того, у постанові Дніпровського районного суду міста Києва від 13 липня 2020 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, зазначено, що ОСОБА_1 є інвалідом 2 групи, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії АВ №0963998, виданою 13 лютого 2020 року.

За таких обставин, відповідач звільнений від сплати судового збору, а сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви підлягає компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України

Суд першої інстанції вказані обставини не врахував та безпідставно стягнув з відповідача судові витрати у вигляді судового збору, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Щодо вимог апеляційної скарги про розстрочення виконання рішення суду першої інстанції в частині оплати суми в розмірі 17291,52грн строком на 24 місяці, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця, у випадках, встановлених законом, встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Отже, питання про розстрочення виконання рішення Дніпровського районного

суду міста Києва від 21 березня 2022 року віднесено до компетенції Дніпровського районного суду міста Києва, який розглядав дану справу, як суд першої інстанції.

З матеріалів справи не вбачається, що ОСОБА_1 звертався до Дніпровського районного суду міста Києва із заявою про розстрочення виконання судового рішення від 21 березня 2022 року, тому правових підстав для вирішення цього питання апеляційним судом немає.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Оскільки судом першої інстанції неправильно застосовані норми матеріального та процесуального права в частині вирішення питання про розподіл судових витрат, що призвело до неправильного вирішення цього питання, рішення суду в частині стягнення судового збору підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення.

Керуючись статтями 367, 374, 376, 381- 383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 21 березня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Моторного (транспортного) страхового бюро України судового збору у сумі 2 270грн скасувати.

Компенсувати Моторному (транспортному) страховому бюро України судові витрати у сумі 2 270грн за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк