Ухвала

Іменем України

23 березня 2023 року

м. Київ

справа № 461/4311/21

провадження № 61-1973ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Стрільчука В. А., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 березня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги», третя особа - головний лікар Комунального некомерційного підприємства «4-А міська клінічна лікарня м. Львова» Чуловський Ярослав Богданович, про скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, який в подальшому уточнив, з остаточними вимогами про визнання незаконними та скасування наказів Комунального некомерційного підприємства

«4-а міська клінічна лікарня м. Львова» (далі - КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова») № 114 від 25 лютого 2021 року, № 140 від 15 березня

2021 року, № 82-к від 19 березня 2021 року та № 178-к від 16 червня

2021 року про застосування до нього дисциплінарних стягнень у виді догани.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що оспорюваними наказами його притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано дисциплінарні стягнення у виді догани за невиконання посадових обов`язків, а саме за невнесення інформації про надані пацієнтам медичні послуги до інформаційно-телекомунікаційної системи «Helsi» Електронної системи охорони здоров`я.

Позивач вважав, що покладення на нього, як лікаря, вказаних обов`язків, виконання яких вимагає додаткових знань, є зміною істотних умов праці, однак, в порушення вимог статті 32 КЗпП України, його не було повідомлено про такі зміни у встановленому законом порядку та не отримано згоди на продовження роботи при змінених умовах праці.

Також зазначав, що затверджуючи в жовтні 2020 року посадову інструкцію, у якій передбачено, що лікар-акушер-гінеколог здійснює внесення даних в електронну систему Національної служби здоров`я України, роботодавцем не вчинено жодних дій на створення належних умов для виконання покладених обов`язків, зокрема не проводилося навчання працівників навичкам роботи з комп`ютером та роботи із системою НСЗУ.

Наголошував, що робота за комп`ютером пов`язана з підвищеним зоровим і нервово-емоційним напруженням, а тому її віднесено до робіт з особливим характером праці, але роботодавцем не забезпечено працівникам належних умов для роботи з комп`ютером.

Позивач вважав, що порушення працівником трудової дисципліни внаслідок незалежних від нього обставин, якими є: недостатня кваліфікація, стан здоров`я та відсутність відповідних умов для виконання посадових обов`язків тощо, не може призвести до дисциплінарної відповідальності.

Крім того, звертав увагу, що оскаржувані накази не містять інформації, в чому саме полягало порушення трудової дисципліни, у них відсутнє посилання на норми матеріального права, що в сукупності вказує на їх невідповідність вимогам закону.

Також просив врахувати, що застосування до нього дисциплінарних стягнень відбулось зі спливом встановлених законом строків.

Позивач вважав дії відповідача незаконними і такими, що порушують вимоги чинного трудового законодавства, оскільки він жодним чином не порушував внутрішнього трудового розпорядку, а тому не може бути притягнений до дисциплінарної відповідальності.

На підставі вищевказаного, просив суд скасувати оскаржувані накази.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22 березня 2022 року, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду

від 14 грудня 2022 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано незаконним та скасовано наказ КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» від 25 лютого 2021 року № 114 «Про застосування дисциплінарного стягнення до ОСОБА_1 ».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

05 лютого 2023 року ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку, звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 березня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року у вказаній справі.

У касаційній скарзі заявник просить оскаржувані судові рішення скасувати в частині позовних вимог, в задоволенні яких відмовлено, та ухвалити нове рішення, яким вказані позовні вимоги задовольнити повністю.

Ухвалою Верховного Суду від 23 лютого 2023 року поновлено заявнику строк для подачі касаційної скарги на рішення Галицького районного суду м. Львова від 22 березня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду від 14 грудня 2022 року, касаційну скаргу було залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків, зокрема запропоновано сплатити судовий збір за подачу касаційної скарги.

У березні 2023 року на адресу Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків.

За частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

У касаційній скарзі заявник посилається на пункт 1 частини другої

статті 389 ЦПК України, зокрема зазначає, що суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував частину 3 статті 32, 149 КЗпП України без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у поставах Верховного Суду

від 02 жовтня 219 року у справі № 752/346/18, від 22 травня 2019 року у справі № 601/1513/18, від 27 червня 2018 року у справі № 664/2820/15-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17.

Також у касаційній скарзі заявник вказує, що відповідач не забезпечив його необхідними знаннями для роботи з комп`ютером та роботи в електронній системі, оскільки саме на роботодавця покладено обов`язок забезпечити навчання з огляду на потреби власної господарської або іншої діяльності відповідно до вимог законодавства.

За змістом пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою з таких підстав.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений змістом статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Статтею 147 КЗпП України передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Догана є дисциплінарним заходом особистого немайнового характеру, який полягає у негативній оцінці і засудженні поведінки працівника у трудовому колективі. У трудовому законодавстві немає обмежень щодо підстав та періодичності застосування догани як дисциплінарного стягнення.

Згідно з частинами першою та другою статті 147-1 КЗпП України, дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Порушенням трудової дисципліни є невиконання або неналежне виконання з вини працівника покладених на нього трудових обов`язків, що проявилися в порушенні: правил внутрішнього трудового розпорядку; посадових інструкцій; положень, наказів та розпоряджень власника, якщо вони мають законний характер.

До застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, а також обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника. Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку (стаття 149 КЗпП України).

Підставою застосування догани є вчинення працівником протиправного винного діяння (дії чи бездіяльності), яке визнається дисциплінарним проступком. Протиправність поведінки працівника полягає в порушенні ним своїх трудових обов`язків, закріплених нормами трудового права: КЗпП України, правилами внутрішнього розпорядку, статутами, положеннями, посадовими інструкціями, трудовим договором (контрактом), колективним договором, а також у порушенні або невиконанні правомірних наказів та розпоряджень роботодавця.

Дисциплінарним проступком визнаються діяння, що пов`язуються з невиконанням чи неналежним виконанням працівником своїх обов`язків без поважних причин. Тобто наявність поважних причин у такому разі свідчить про відсутність вини працівника.

Такі правові висновки викладені в постанові Верховного Суду від 25 вересня 2019 року у справі № 266/1124/16-ц (провадження

№ 61-27649св18).

Таким чином, в силу статей 147-149 КЗпП України, роботодавець має право застосовувати до працівника дисциплінарне стягнення за винне невиконання або неналежне виконання працівником покладених на нього трудових обов`язків.

Відмова працівника дати письмові пояснення не перешкоджає накладенню на працівника відповідного стягнення.

У постанові Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року у справі

№ 6-2801цс15 наведено правовий висновок про те, що пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих порушнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Разом з тим, правова оцінка дисциплінарного проступку проводиться на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника. Невиконання власником або уповноваженим ним органом обов`язку зажадати письмове пояснення від працівника та неодержання такого пояснення не є підставою для скасування дисциплінарного стягнення, якщо факт порушення трудової дисципліни підтверджений представленими суду доказами.

Частиною першою статті 148 КЗпП України визначено, що дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Виходячи з аналізу норм КЗпП України, у справах, в яких оспорюється незаконне притягнення до дисциплінарної відповідальності, саме роботодавець повинен довести, що притягнення до дисциплінарної відповідальності відбулося без порушення законодавства про працю.

Судом встановлено, що з 01 січня 2001 року ОСОБА_1 працював на посаді лікаря акушер-гінеколога у Комунальній 4-й міській клінічній лікарні м. Львова, яка в процесі реорганізації перетворена на Комунальне некомерційне підприємство «4-а міська клінічна лікарня м. Львова», у зв`язку з чим позивача переведено на посаду лікаря-акушер-гінеколога жіночої консультації КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова».

Позивач має вищу кваліфікаційну категорію лікаря.

Наказом КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» від 25 лютого

2021 року № 114 позивача притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано до нього дисциплінарне стягнення у виді догани. Підставою вказано подання комісії зі службового розслідування.

Зі змісту цього наказу встановлено, що дисциплінарне стягнення застосоване до позивача у зв`язку з невиконанням та неналежним виконанням своїх посадових обов`язків, розпоряджень безпосереднього керівника, доручень головного лікаря, низької продуктивності праці, що полягає систематичному невиконанні вимог наказу Міністерства охорони здоров`я від 28 лютого 2020 року № 587 «Деякі питання ведення Реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я», Наказу КНП «4-а МКЛ м. Львова» від 26 травня 2020 року № 149 «Про ведення медичних записів, записів про скерування та рецептів в електронній системі охорони здоров`я КНП «4-а МКЛ м. Львова», наказу Міністерства охорони здоров`я України від 15 липня 2011 року

№ 417 «Про організацію амбулаторної акушерсько-гінекологічної допомоги в Україні», умов договору з Національною службою здоров`я України про медичне обслуговування населення від 27 березня 2020 року

№ 1503-Н420-Р000, від 28 вересня 2020 року № 4258-Е920-Р000, пунктів 2.1, 2.25, 2.26, 2.28, 2.34, 2.35, 2.44, 2.45, 2.46, 2.47, 2.48 розділу «Завдання та обов`язки», пунктів 4.2, 4.10, 4.11, 4.14, 4.16 розділу «Відповідальність» посадової інструкції лікаря-акушер-гінеколога жіночої консультації КНП «4-а MKЛ м. Львова», затвердженої 09 жовтня 2020 року.

Вказаний наказ визнано судом незаконним у зв`язку з порушенням строків застосування до позивача дисциплінарного стягнення і рішення суду першої інстанції в цій частині в апеляційному порядку не оскаржувалося та відповідно судом касаційної інстанції в цій частині рішення не переглядається.

Наказом КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» від 15 березня

2021 року № 140, яким до позивача знову застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани.

Зі змісту цього наказу встановлено, що дисциплінарне стягнення застосоване у зв`язку з невиконанням позивачем своїх посадових обов`язків, що полягає у відсутності реєстрації електронного скерування на лабораторне дослідження цитологічного матеріалу з шийки матки пацієнтки С. та порушує частину першу статті 3 Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення»,

п. 1 ч. 1 ст. 6, ч. 7, ч. 8 ст. 10 Закону; п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Закону; пункти 1-5, 12, 13, 17, 18, 19 Порядку ведення Реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 лютого 2020 року № 587 «Деякі питання ведення Реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я», вимоги наказу КНП «4-а МКЛ

м. Львова» від 26 травня 2020 року № 149 «Про ведення медичних записів, записів про скерування та рецептів в електронній системі охорони здоров`я КНП «4-а МКЛ м. Львова», вимоги наказу Міністерства охорони здоров`я України від 15 липня 2011 року № 417 «Про організацію амбулаторної акушерсько-гінекологічної допомоги в Україні», пункти 2.1, 2.8, 2.10, 2.34, 2.35, 2.43, 2.44, 2.45, 2.46, 2.47, 2.48 розділу II «Завдання та обов`язки», пунктів 4.2, 4.10, 4.11, 4.14 розділу IV «Відповідальність», пункту 5.1 розділу V «Повинен знати» посадової інструкції лікаря-акушер-гінеколога жіночої консультації КНП «4-а МКЛ м. Львова», затвердженої 09 жовтня 2020 року. Підставою зазначено подання комісії зі службового розслідування

від 04 березня 2021 року.

Наказом КНП «4-а МКЛ м. Львова» від 19 березня 2021 року № 82-п до позивача в черговий раз застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани.

Зі змісту цього наказу, за результатами розгляду комісією службової записки лікаря-лаборанта з клінічної діагностики клінічної лабораторії ОСОБА_2 від 19 лютого 2021 року, встановлено наступне:

пацієнтка Б. була зареєстрована на прийом до лікаря-акушер-гінеколога жіночої консультації ОСОБА_1 17 лютого 2021 року на 14:50 год та на 15:10 год, реєстрація прийому на 14:50 год була скасована та перенесена на 15:10 год; в медичній інформаційній системі «Helsi» лікарем-акушер-гінекологом жіночої консультації ОСОБА_1 не було взято в обробку запис на прийом пацієнтки Б., хоча, 17 лютого 2021 року пацієнтці Б. був здійснений забір матеріалу, взятий із шийки матки на цитологічне дослідження, про що свідчить запис в Журналі цитологічної патології; відповідно до моніторингу ведення електронних медичних записів (ЕМЗ), на основі даних розшифровки ЕМЗ, отриманих від Національної служби здоров`я України з 01 по 20 лютого 2021 року, лікарем-акушер-гінекологом жіночої консультації ОСОБА_1 не внесено жодного ЕМЗ та не передано до електронної системи охорони здоров`я; у зв`язку з відсутністю електронного скерування від лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації ОСОБА_1 на лабораторне дослідження матеріалу, взятого із шийки матки пацієнтки Б., лікар-лаборант з клінічної діагностики клінічної лабораторії ОСОБА_3 не змогла внести в медичну інформаційну систему «Helsi» результати лабораторного дослідження матеріалу.

10 березня 2021 року позивачу було запропоновано надати письмові пояснення, але він категорично відмовився, про що складено акт

від 10 березня 2021 року.

Також позивача було запрошено на 12 березня 2021 року на розгляд службової записки лікаря-лаборанта з клінічної діагностики клінічної лабораторії ОСОБА_3 від 19 лютого 2021 року та ознайомлено з повідомленням від 10 березня 2021 року № 245, однак позивач не з`явився.

Оспорюваним наказом від 19 березня 2021 року № 82-п позивачу оголошено догану за недотримання пунктів 2.1, 2.34, 2.35, 2.43 розділу ІІ «Завдання та обов`язки», пунктів 5.19, 5.20 розділу V «Повинен знати», пунктів 4.2, 4.10, 4.11 розділу ІV «Відповідальність» посадової інструкції лікаря-акушер-гінеколога жіночої консультації, затвердженої 09 жовтня 2020 року, підпункту 1 пункту 4 наказу Міністерства охорони здоров`я України від 28 лютого 2020 року № 587 «Про порядок ведення Реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній і системі охорони здоров`я», пунктів 12, 13, 17, 18, 19 Порядку ведення Реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 лютого 2020 року № 587, наказу КНП «4-а МКЛ м. Львова» від 26 травня 2020 № 149 «Про ведення медичних записів, записів про скерування та рецептів в електронній системі охорони здоров`я».

Із вказаним наказом позивач відмовився ознайомитися, про що складено акт від 22 березня 2021 року.

Наказом КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» від 16 червня

2021 року № 178-к до позивача знову застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани. Підставою вказано довідку за результатами розгляду службової записки завідувача жіночої консультації, лікаря-акушер-гінеколога ОСОБА_4 від 18 травня 2021 року; протокол профспілкового комітету первинної профспілкової організації працівників КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» профспілки працівників охорони здоров`я України від 10 червня 2021 року № 8.

Зі змісту цього наказу встановлено, що за результатами розгляду комісією службової записки завідувача жіночої консультації лікаря-акушер-гінеколога ОСОБА_4 від 18 травня 2021 року встановлено наступне: відповідно до запису в Журналі реєстрації амбулаторних пацієнтів лікаря-акушер-гінеколога жіночої консультації ОСОБА_1 ,

13 травня 2021 року на прийомі було дві пацієнтки С. і К., які були зареєстровані на прийом до лікаря-акушер-гінеколога жіночої консультації ОСОБА_1 через медичну інформаційну систему охорони здоров`я. Жодної інформації про надані медичні послуги пацієнткам С. і K. лікарем-акушер-гінекологом жіночої консультації ОСОБА_1 не було внесено в електронну систему охорони здоров`я. Відповідно до запису в Журналі обліку вагітних лікаря-акушер-гінеколога жіночої консультації

ОСОБА_1 та звітів роботи за І квартал 2021 року та квітень місяць 2021 року лікаря акушер-гінеколога жіночої консультації ОСОБА_1 , перебуває одна вагітна пацієнтка К. Жодної інформації про надані медичні послуги даній вагітній пацієнтці не було внесено в електронну систему охорони здоров`я. Відповідно до вимог наказу Міністерства охорони здоров`я України від 15 липня 2011 року № 417 «Про організацію амбулаторної акушерсько-гінекологічної допомоги в Україні», який передбачає обов`язковий збір анамнезу, загальне та акушерське обстеження, лабораторні обстеження пацієнтки на безоплатній основі без електронного скерування неможливе.

Оспорюваним наказом від 16 червня 2021 року № 178-к позивачу оголошено догану за порушення (недотримання) пунктів 2.1, 2.25, 2.26, 2.34, 2.35, 2.43, 2.44, 2.46, 2.47 розділу ІІ «Завдання та обов`язки», пунктів 4.2, 4.10, 4.11 розділу ІV «Відповідальність», пунктів 5.19, 5.20 розділу V «Повинен знати» посадової інструкції лікаря-акушер-гінеколога жіночої консультації, затвердженої 09 жовтня 2020 року, підпункту 1 пункту 4 наказу Міністерства охорони здоров`я України від 28 лютого 2020 року

№ 587 «Про порядок ведення Реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я», пунктів 1, 2, 12, 13, 17, 18, 19 Порядку ведення Реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я, затвердженого наказом Міністерства охорони здоров`я України

від 28 лютого 2020 року № 587, наказу КНП «4-а МКЛ м. Львова»

від 26 травня 2020 № 149 «Про ведення медичних записів, записів про скерування та рецептів в електронній системі охорони здоров`я».

Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28 лютого 2020 року

№ 587 «Деякі питання ведення Реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я» затверджено Порядок ведення Реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я.

Пунктом 4 вказаного наказу передбачено, що з 01 квітня 2020 року - для всіх надавачів медичних послуг, які уклали договори з Національною службою здоров`я України про медичне обслуговування населення за програмою медичних гарантій, та їх залучення до виконання такого договору осіб, обов`язковим є внесення медичних записів про надання медичних послуг в амбулаторних умовах, про госпіталізацію, виписку зі стаціонару, записів про направлення та рецептів на лікарські засоби, які підлягають реімбурсації, в електронній системі охорони здоров`я.

КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» уклала з Національною службою здоров`я України договір про медичне обслуговування населення від 27 березня 2020 року № 1503-Е420-Р000, договір про медичне обслуговування населення від 28 вересня 2020 року № 4258-Е920-Р000.

На виконання, зокрема, наказу Міністерства охорони здоров`я України

від 28 лютого 2020 року № 587 «Деякі питання ведення Реєстру медичних записів, записів про направлення та рецептів в електронній системі охорони здоров`я», наказу Міністерства охорони здоров`я України

від 28 лютого 2020 року № 586 «Про затвердження Порядку направлення пацієнтів до закладів охорони здоров`я та фізичних осіб-підприємців, які в установленому законом порядку одержали ліцензію на провадження господарської діяльності з медичної практики та надають медичну допомогу відповідного виду», відповідно до Закону України «Про державні фінансові гарантії медичного обслуговування населення та ін. нормативних актів, КНП «4-а міська клінічна лікарня м. Львова» 26 травня 2020 року видала наказ № 149 «Про ведення медичних записів, записів про скерування та рецептів в електронній системі охорони здоров`я КНП4МКЛ», яким зобов`язано завідувачів структурних підрозділів довести до відома медичних працівників про обов`язкове внесення медичних записів, записів про направлення та рецептів на лікарські засоби в електронну систему охорони здоров`я.

Із вказаним наказом ознайомлено позивача під особистий підпис.

Відповідні посадові обов`язки щодо внесення медичних записів, записів про направлення та рецептів на лікарські засоби в електронну систему охорони здоров`я визначено й посадовою інструкцією лікаря акушера-гінеколога жіночої консультації, затвердженою 09 жовтня 2020 року, з якою позивача також ознайомлено під розписку 15 жовтня 2020 року.

Так, зокрема, пунктом 2.35 посадової інструкції передбачено, що лікар- акушер-гінеколог жіночої консультації «виконує вимоги програми медичних гарантій відповідно до договору про медичне обслуговування населення шляхом внесення інформації про надані пацієнтам медичні послуги до електронної системи охорони здоров`я Національної служби здоров`я України з дотриманням вимог законодавства про електронні документи та електронний документообіг».

Пунктом 2.36 посадової інструкції встановлений обов`язок позивача зберігати особистий ключ, а саме, унікальні електронні дані для створення кваліфікованого електронного підпису, в таємниці.

16 січня 2020 року ОСОБА_1 був присутнім на занятті та пройшов інструктаж з охорони праці при роботі на комп`ютері, про що свідчить його особистий підпис у протоколі № 2 виробничих зібрань жіночої консультації КНП «4-а МКЛ м. Львова».

Для виконання вказаних вище посадових обов`язків позивач отримав кваліфікований електронний підпис, його робоче місце забезпечено персональним комп`ютером з доступом до мережі Інтернет, електронної системи охорони здоров`я та електронної медичної системи «Helsi».

У березні 2020 року КНП «4-а МКЛ м. Львова» провело навчання медичних працівників названого медичного закладу з питань, що стосуються надання медичних послуг за договором, зокрема, стосовно своєчасного внесення точної та достовірної інформації до електронної системи. Відповідні роз`яснення неодноразово надавались медичним працівникам на робочих нарадах.

Отже, повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, встановивши, що на позивача правомірно накладено дисциплінарні стягнення у зв`язку з тим, що він систематично порушував трудову дисципліну в КНП «4-а МКЛ м. Львова», а саме систематично не виконував посадові обов`язки, розпорядження безпосереднього керівника, доручення головного лікаря, накази МОЗ, КНП «4-а МКЛ м. Львова», неналежно вів медичну документацію, порушував вимоги виконання договору, укладеного КНП «4-а МКЛ м. Львова» з Національною службою здоров`я України - не вносив інформацію про надані пацієнтам медичні послуги до інформаційно-телекомунікаційної системи «Helsi» Електронної системи охорони здоров`я, внаслідок чого у закладі була низька продуктивність праці, а також були порушені права пацієнтів на отримання безоплатних медичних послуг, гарантованих державою, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про часткове задоволення позову.

Розглядаючи спір, суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку згідно зі статтями 76-78, 81, 89, 367, 368 ЦПК України, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані судові рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи позивача про те що, відповідач не забезпечив його необхідними знаннями для роботи з комп`ютером та роботи в електронній системі, є безпідставними і спростовуються дослідженими судами попередніх інстанції доказами, якими, зокрема, підтверджено, що лише позивач не вносить інформації про надані пацієнтам медичні послуги до електронної системи охорони здоров`я Національної служби здоров`я України.

Доводи касаційної скарги про те, що суди безпідставно не врахували правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду

від 02 жовтня 219 року у справі № 752/346/18, від 22 травня 2019 року у справі № 601/1513/18, від 27 червня 2018 року у справі № 664/2820/15-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17 не заслуговують на увагу з огляду на таке.

У постанові Верховного Суду від 02 жовтня 219 року у справі № 752/346/18(провадження № 61-13072св19) предметом спору є поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У постанові Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі

№ 601/1513/18 (провадження № 61-2741св19) предметом спору є визнання наказу про звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

У постанові Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі

№ 664/2820/15-ц (провадження № 61-19602св18) предметом спору є визнання незаконними та скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності та оголошення доган, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 452/970/17 предметом спору є визнання наказів недійсними, визнання чинним контракту, поновлення на роботі, визнання недійсним запис у трудовій книжці та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Тобто висновки щодо застосування норм права, викладені у зазначених постановах, стосуються правовідносин, які не є подібними до правовідносин у справі, що переглядається, а обставини, встановлені судом у цих справах, відрізняються від обставин, встановлених у справі, на судові рішення в яких посилається заявник.

Отже, вказані доводи касаційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судами попередніх інстанцій оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, спрямовані на доведення необхідності переоцінки доказів, що згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень свідчить, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку і Верховний Суд не вважає за необхідне відступити від такого висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Керуючись частиною першою, пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова

від 22 березня 2022 року та постанову Львівського апеляційного суду

від 14 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Львівське територіальне медичне об`єднання «Клінічна лікарня планового лікування, реабілітації та паліативної допомоги», третя особа - головний лікар Комунального некомерційного підприємства «4-А міська клінічна лікарня м. Львова» Чуловський Ярослав Богданович, про скасування наказів про накладення дисциплінарного стягнення, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

В. А. Стрільчук

І. М. Фаловська