ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/481/23 Справа № 209/3160/18 Суддя у 1-й інстанції - Лобарчук О. О. Суддя у 2-й інстанції - Ткаченко І. Ю.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2023 року Дніпровський Апеляційний суд у складі: головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Деркач Н.М., Пищиди М.М.,

за участю секретаря Лопакової А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за позовом акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства ПроКредит Банк, третя особа: Державне підприємство Національні інформаційні системи про захист прав споживачів

за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «ПроКредит Банк»

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 липня 2022 року, -

В С Т А Н О В И В:

01 жовтня 2018 року АТ «ПроКредит Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просив суд: стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , на користь АТ «ПроКредит Банк» заборгованість за Договором про надання траншу №27.1144/47 від 21 листопада 2007 року за період з 19.06.2014 року по 29.08.2018 року, яка складає 1 171 940,27 грн. (Один мільйон сто сімдесят одна тисяча дев`ятсот сорок гривень 27 копійок), з яких: 215 825,89 грн. - сума заборгованості із сплати відсотків за користування кредитними коштами; 543 587,84 грн. - сума інфляційних витрат; 412 526,54 грн. - сума заборгованості по сплаті пені. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «ПроКредит Банк» заборгованість Кредитним договором № 27.1487 від 26 березня 2008 року за період з 03.12.2014 року по 29.08.2018 року, яка складає 309 746,74. (Триста дев`ять тисяч сімсот сорок шість гривень 74 копійки), з яких: 56 981,90 грн. - сума заборгованості із сплати відсотків за користування кредитними коштами; 148 948,49 грн. - сума інфляційних витрат; 103 816,35 грн. - сума заборгованості по сплаті пені. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «ПроКредит Банк» судові витрати у розмірі 22225,30 грн. (том 1 а.с.215).

16 березня 2020 року відповідач ОСОБА_1 надав зустрічну позовну заяву до Акціонерного товариства "Прокредит банк", третя особа: Державне підприємство "Національні інформаційні системи", про захист прав споживачів, в якому просить суд: визнати недійсним договір застави рухомого майна, серія та номер: 47-ДЗІ, виданий 24.03.2008 року Акціонерним товариством "Прокредит банк", щодо передачі у заставу автомобіля легкового, легковий-універсал-В, марка Міцубісі Паджеро, модель MITSUBISHI PAJERO, випуску 2006 року, колір чорна перлина, номер об`єкта: JMBORK9606J001614, номер державної реєстрації: НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності; застосувати наслідки недійсності до договору застави рухомого майна, серія та номер: 47-ДЗІ, виданого 24.03.2008 року Акціонерним товариством "Прокредит банк", шляхом скасування запису про реєстрацію у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна приватного обтяження - застави рухомого майна, зареєстрованого 23.01.2017 року 13:39:15 за № 16125988 реєстратором Новейко-Вадіс Оксаною Георгіївною Філії міста Києва та Київської області державного підприємства «НАЦІОНАЛЬНІ ІНФОРМАЦІЙНІ СИСТЕМИ», Київська область; документ - підстава: договір застави рухомого майна, серія та номер: 47-ДЗІ, виданий 24.03.2008 року Акціонерним товариством «Прокредит банк»; об`єкт обтяження: автомобіль легковий, легковий-універсал-В, марка Міцубісі Паджеро, модель MITSUBISHI PAJERO, випуску 2006 року, колір чорна перлина, номер об`єкта: JMBORK9606J001614, номер державної реєстрації: НОМЕР_1 ; відомості про обмеження відчуження: за погодженням з обтяжувачем; боржник: ОСОБА_1 , код: НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 , заставодавець/позичальник; обтяжувач: Акціонерне товариство «Прокредит банк», код 21677333, 03115, м.Київ, пр-т Перемоги, 107-а, тел. ; розмір основного зобов`язання: 78000,00 доларів США; строк виконання зобов`язання: 27.11.2017 року; термін дії: 23.01.2022 року (том 1 а.с.238-242).

17.06.2022 року відповідач ОСОБА_1 надав уточнену зустрічну позовну заяву до Акціонерного товариства "Прокредит банк", третя особа: Державне підприємство "Національні інформаційні системи", про захист прав споживачів, в якому просить суд: визнати припиненим приватне обтяження - заставу рухомого майна, що зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 23.01.2017 року за № 16125988 та змінено 19.02.2021 року на підставі договору застави рухомого майна, серія та номер: 47-ДЗІ, виданий 26.03.2008 року, об`єктом якого є автомобіль легковий, легковий-універсал-В, марка Міцубісі Паджеро, модель MITSUBISHI PAJERO, випуску 2006 року, колір чорна перлина, номер об`єкта: JMBORK9606J001614, номер державної реєстрації: НОМЕР_1 , який належить йому на праві власності; судові витрати покласти на відповідача. (том 3 а.с.65-68).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 липня 2022 року у задоволенні позовних вимог АТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено повністю. Провадження у справі щодо стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 за позовом АТ «ПроКредит Банк» закрито на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 .

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до АТ «ПроКредит Банк» задоволено повністю.

Визнано припиненим приватне обтяження - заставу рухомого майна, що зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 23.01.2017 року за № 16125988 та змінено 19.02.2021 року на підставі договору застави рухомого майна, серія та номер: 47-ДЗ1, виданого 26.03.2008 року, об`єктом якого є автомобіль легковий, ЛЕГКОВИЙ-УНІВЕРСАЛ-В, марка МІЦУБІСІ ПАДЖЕРО, модель MITSUBISHI PAJERO, випуску 2006 року, колір ЧОРНА ПЕРЛИНА, номер об`єкта: НОМЕР_3 , номер державної реєстрації: НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 . Стягнуто з АТ «ПроКредит Банк» на користь держави судові витрати по сплаті судового збору у сумі 992,40 грн.(том 3 а.с.82-88).

Не погодившись із рішенням суду, АТ «ПроКредит Банк» звернулося з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило, рішення суду 1 інстанції скасувати, і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги банку в повному обсязі, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення (том 3 а.с.92-101).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково.

Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що згідно з п.1.1. договору про надання траншу №27.1144/47 від 21.11.2007р. грошові кошти надавались АТ «ПроКредит Банк» ОСОБА_1 на строк користування 72 місяці (том 1 а.с.22-24).

У додатку № 1 до договору було визначено графік повернення кредиту і сплату відсотків, відповідно до якого грошові кошти необхідно було повертати у встановленому розмірі щомісячно у період з 17.12.2007р. по 18.11.2013р. (том 1 а.с.25).

Таким чином, строк дії зобов`язання відповідача по поверненню кредиту і сплату відсотків за зазначеним договором закінчився 18.11.2013р. Отже, нарахування відсотків після закінчення зазначеного строку є безпідставним.

Відповідно до п.1.1. кредитного договору № 27.1487 від 26.03.2008р. грошові кошти надавались АТ «ПроКредит Банк» ОСОБА_1 на строк користування 72 місяці. (том 1 а.с.36-38).

У додатку № 1 до договору було визначено графік повернення кредиту і сплату відсотків, відповідно до якого грошові кошти необхідно було повертати у встановленому розмірі щомісячно у період з 17.04.2008р. по 17.03.2014р. (том 1 а.с.39).

Таким чином, строк дії зобов`язання відповідача по поверненню кредиту і сплату відсотків за зазначеним договором закінчився 17.03.2014р. Нарахування відсотків після закінчення зазначеного строку є безпідставним.

Крім того, в даному випадку набрали законної сили заочне рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 04.10.2012р. по справі № 421/991/12 і рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.04.2013р. по справі № 409/905/12, якими з ОСОБА_1 на користь АТ «ПроКредит Банк» було стягнуто заборгованість за зазначеними договорами. Згідно з даними, що містяться у Єдиному державному реєстрі судових рішень Рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.04.2013 року у цивільній справі № 409/905/12 набрало законної сили 18.04.2013 року, а Рішення Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 04.10.2012 року у цивільній справі № 421/991/12 набрало законної сили 24.10.2012 року (том 1 а.с.59-67).

Тобто банк до подання цього позову пред`явив до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України і вони були задоволені у судовому порядку. Тому право АТ «ПроКредит Банк» нараховувати передбачені договорами проценти за кожним кредитом припинилось з часу пред`явлення до ОСОБА_1 позовів у зазначених справах.

Згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Виходячи з умов п.1.1. договору про надання траншу №27.1144/47 від 21.11.2007р. і додатку № 1 до договору, згідно з якими грошові кошти надавались ОСОБА_1 на строк користування 72 місяці та було визначено графік повернення кредиту і сплату відсотків, відповідно до якого грошові кошти необхідно було повертати у встановленому розмірі щомісячно у період з 17.12.2007р. по 18.11.2013р., позовна давність по стягненню пені за вказаним договором спливла 19.11.2014р.

Виходячи з умов п.1.1. кредитного договору № 27.1487 від 26.03.2008р. і додатку № 1 до договору, згідно з якими грошові кошти надавались відповідачу на строк користування 72 місяці та було визначено графік повернення кредиту і сплату відсотків, відповідно до якого грошові кошти необхідно було повертати у встановленому розмірі щомісячно у період з 17.04.2008р. по 17.03.2014р., позовна давність по стягненню пені за зазначеним договором спливла 18.03.2015р.

У наданій АТ «ПроКредит Банк» суду копії Рамкової угоди № 47 від 21.11.2007р. відсутній пункт 12.3. щодо збільшення строку позовної давності (том 1 а.с.17-21).

ОСОБА_1 подав до суду заяву про застосування до вимог АТ «ПроКредит Банк» позовної давності. Таким чином, згідно з ч.4 ст.267 ЦК України позовні вимоги АТ «ПроКредит Банк» у частині стягнення пені з ОСОБА_1 не можуть бути задоволені.

Крім того, Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.04.2013 року у цивільній справі № 409/905/12, яке набрало законної сили 18.04.2013 року, та Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 04.10.2012 року у цивільній справі № 421/991/12, яке набрало законної сили 24.10.2012 року, з ОСОБА_1 на користь АТ «ПроКредит Банк» вже було стягнуто пеню за вищезазначеними договорами.

Інфляційні втрати не можуть бути стягнуті з ОСОБА_1 за договором про надання траншу №27.1144/47 від 21.11.2007р. і за кредитним договором № 27.1487 від 26.03.2008р. у зв`язку з тим, що згідно з їх умовами кредитор надав позичальнику грошові кошти у іноземній валюті, а саме у доларах США.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18.04.2013 року у цивільній справі № 409/905/12, яке набрало законної сили 18.04.2013 року, та Рішенням Криничанського районного суду Дніпропетровської області від 04.10.2012 року у цивільній справі № 421/991/12, яке набрало законної сили 24.10.2012 року, з ОСОБА_1 на користь АТ «ПроКредит Банк» вже було стягнуто заборгованість за вказаними кредитними договорами.

Провадження у справі щодо стягнення грошових коштів з ОСОБА_2 за позовом АТ «ПроКредит Банк» підлягає закриттю на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України у зв`язку з її смертю.

Ухвалами Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 27.11.2020р. і від 27.01.2021р. було задоволено клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів у АТ «ПроКредит Банк», витребувано у банку для огляду у судовому засіданні оригінали договору застави рухомого майна, серія та номер: 47-ДЗ1, виданий 24.03.2008 року, на підставі якого банком у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна було зареєстровано заставу рухомого майна автомобіля легкового, ЛЕГКОВИЙ-УНІВЕРСАЛ-В, марка МІЦУБІСІ ПАДЖЕРО, модель MITSUBISHI PAJERO, випуску 2006 року, колір ЧОРНА ПЕРЛИНА, номер об`єкта: НОМЕР_3 , номер державної реєстрації: НОМЕР_1 , та договору №1 про внесення змін до договору про надання траншу від 09.06.2009 року.

Оригінали зазначених договорів АТ «ПроКредит Банк» до суду не надало.

У листі від 30.03.2021р. банк повідомив суду про те, що в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна помилково була зазначена дата вказаного договору № 47-ДЗ1: 24.03.2008р. замість 26.03.2022р. 19.02.2021р. вказана помилка була виправлена реєстратором регіональної філії м.Києва та Київської області ДП «Національні інформаційні системи» Цілепою Є.М. (витяг № 70951936 від 19.02.2021р. наявний в матеріалах справи).

Також представник позивача за первісним позовом заявила клопотання про витребування у приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіної Р.С. договір застави рухомого майна №47-ДЗ1, виданий 26.03.2008 року, укладений між ЗАТ «ПроКредит Банк» і ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 09.06.2021р. клопотання банку було задоволено, витребувано у приватного нотаріуса Дніпродзержинського міського нотаріального округу Дербіної Р.С. договір застави рухомого майна № 47-ДЗ1, виданий 26.03.2008 року, укладений між ЗАТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_1 .

Між тим, приватний нотаріус Дербіна Р.С. зазначений договір суду не надала.

Виходячи з викладеного, оскільки ні АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК», ні нотаріус не надали оригінал зазначеного договору застави, підстава для реєстрації обтяження застави автомобіля легкового, ЛЕГКОВИЙ-УНІВЕРСАЛ-В, марка МІЦУБІСІ ПАДЖЕРО, модель MITSUBISHI PAJERO, випуску 2006 року, колір ЧОРНА ПЕРЛИНА, номер об`єкта: НОМЕР_3 , номер державної реєстрації: НОМЕР_1 , відсутня.

Відмовляючи у задоволені первісних позовних вимог, суд першої інстанції виходив із пропуску строку позовної давності, про яку заявлено відповідачем та безпідставності позовних вимог в частині стягнення інфляційних втрат, а в частині вимог до ОСОБА_2 закрив провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 225 ЦПК України. Задовольняючи зустрічні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що ні АТ «ПРОКРЕДИТ БАНК», ні нотаріус не надали оригінал договору застави на підставі якого була здійснена реєстрація обтяження застави спірного автомобіля MITSUBISHI PAJERO, у зв`язку з чим підстав для реєстрації обтяжень не було.

Проте повністю погодитися з таким висновком суду, колегія суддів не може з огляду на наступне.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду 1 інстанції в частині вирішення первісних позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно зі ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення. Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Відповідно до ст.1050 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно з ч.1 ст.1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

П.54 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018р. по справі № 444/9519/12 встановлено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Згідно з п.1 ч.2 ст.258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік. Відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно з ч.4 ст.267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Посилання в апеляційній скарзі, що останній має право на отримання сум передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, колегія суддів відхиляє, оскільки банком заявлялися вимоги щодо стягнення пені передбаченої саме договором. Таким чином, висновок суду 1 інстанції є правомірним в частині відмови у задоволені позовних вимог про стягнення пені на підставі ч.4 ст.267 ЦК України.

Стягнення інфляціних витрат, правильно обраховано судом, що такі не можуть бути стягнуті з ОСОБА_1 за договором про надання траншу №27.1144/47 від 21.11.2007р. і за кредитним договором № 27.1487 від 26.03.2008р.у зв`язку з тим, що згідно з їх умовами кредитор надав позичальнику грошові кошти у іноземній валюті, а саме у доларах США.

Доводи апеляційної скарги, що сума інфляційних витрат має вираховуватися в гривнях, колегія суддів не приймає, оскільки апелянт визначив такі вимоги на власний розсуд, що суперечить встановленій спірними договорами валюті.

З урахуванням зазначеного, колегія суддів повністю погоджується з висновками суду 1 інстанції щодо первісних позовних вимог. При перегляді справи, апелянтом не доведено правових підстав для їх задоволення та не спростовано висновки суду першої інстанції.

В частині зустрічних позовних вимог, колегія суддів враховує наступне.

Пунктом 1 частини першої статті 21 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» до забезпечувальних обтяжень належить застава рухомого майна згідно з параграфом 6 глави 49 ЦК України, що виникає на підставі договору. За змістом статті 22 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяження може забезпечувати виконання боржником дійсної існуючої вимоги або вимоги, яка може виникнути в майбутньому. За рахунок предмета обтяження обтяжувач має право задовольнити свою вимогу за забезпеченим обтяженням зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленiй договором. Розмір забезпеченої обтяженням вимоги визначається на момент її задоволення і включає: 1) відшкодування витрат, пов`язаних з пред`явленням вимоги і зверненням стягнення на предмет обтяження; 2) сплату процентів і неустойки; 3) сплату основної суми боргу; 4) відшкодування збитків, завданих порушенням боржником забезпеченого зобов`язання або умов обтяження; 5) відшкодування витрат на утримання і збереження предмета обтяження.

Статтею 593 ЦК України встановлено, що право застави припиняється у разі: 1) припинення зобов`язання, забезпеченого заставою; 2) втрати предмета застави, якщо заставодавець не замінив предмет застави; 3) реалізації предмета застави; 4) набуття заставодержателем права власності на предмет застави. Право застави припиняється також в інших випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторон (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майна виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор ма право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 Цивільного Кодексу, зокрема договорів iнших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Зобов`язання припиняється на підставах, встановлених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Ці підстави зазначені в статтях 599, 600, 601, 604 609 ЦК України, в яких не передбачено такої підстави припинення зобов`язання, як ухвалення судом рішення про задоволення вимог кредитора.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобов`язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України). Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

З урахуванням того, що позичальником ОСОБА_3 не виконано заочне рішення Криничанського районного суду від 04 жовтня 2012 року по справі № 241/991/12 та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 квітня 2013 року по справі № 409/905/12 про стягнення заборгованості за кредитними договорами на користь АТ «ПроКредит Банк» то правові підстави відповідно до статті 593 ЦК України для припинення застави рухомого майна, що зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, серія та номер 47-д31, виданого 26.03.2008, об`єктом якого є автомобіль марки Міцубісі Паджеро, 2006 року випуску, колір чорна перлина, номер державної реєстрації НОМЕР_4 , номер об`єкта НОМЕР_3 , відсутні.

Суд 1 інстанції не звернув увагу та не перевірив, що договір застави рухомого майна щодо передачі у заставу автомобіля марки Міцубісі Паджеро, 2006 року випуску, колір чорна перлина, номер державноi реєстрації НОМЕР_1 , номер об`єкта НОМЕР_3 , укладений між АТ «ПроКредит Банк» та ОСОБА_3 , вже досліджувався судом під час розгляду справи за позовом АТ «ПроКредит Банк» до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення боргу, зустрічним позовом ОСОБА_3 до АТ «ПроКредит Банк» про визнання кредитного договору недійсним, провадження №22-ц/774/1952/13.

В рішенні апеляційного суду Дніпропетровської областi вiд 18.04.2013, провадження №22-ц/774/1952/13, встановлено: Відповідно до договору застави транспортного засобу №47-ДЗ1 від 26 березня 2008 року, укладеного між Банком та Позичальником- ОСОБА_1 (а.с. 105 Т.3), спірний автомобіль було передано Позичальником в заставу Банку на виконання зобов`язань, що витікають із Рамкової Угоди №47 від 21 листопада 2007 року, Договору про надання траншу №27.1144/47 від 21 листопада 2007 року, договору про надання траншу №27.1463/47 від 26 березня 2008 року та інших договорів про надання траншу, Графіків повернення Кредиту та сплати відсотків, договорів овердрафту, інших договорів, які є невід`ємною частиною Рамкової Угоди, за умовами якої ОСОБА_1 як заставодавець зобов`язується перед Заставодержателем повернути кредит з максимальним лімітом заборгованості в сумі 60000 доларів США, сплати відсотків, неустойки, штрафних санкій та інше (п.1.1.1 Договору Застави). Крім того, згідно із п.1.1.2 вказаного Договору Застави транспортного засобу, цей Договір забезпечує виконання зобов`язань, що витікають із Кредитного договору №27.1487 від 26 березня 2008 року за умовами якого ОСОБА_1 як заставодавець зобов`язується перед Заставодержателем повернути наданий йому, на строк 72 місяці, кредит в сумі 18000 доларів США зі сплатою 14% річних за користування кредитом, неустойки та інших штрафних санкій в розмірі та строки, що передбачено Кредитним договором, а відповідно до п.1.2 Договору Застави предметом застави є автомобіль Міцубісі Паджеро, 2006 року випуску, державний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 . У зв`язку з тим, що вищевказний договір застави транспортного засобу забезпечує виконання відповідачем не тільки умов Кредитного договору №27.1487 від 26 березня 2008 року, а також інших договорів, які діють відповідно до Рамкової Угоди №47 колегія суддів вважає, що рішення суду в цій частині також не відповідає вимогам закону, а тому підлягає підлягає скасуванню в цій частині..

Вказані обставини є підставою для скасування рішення суду 1 інстанції в частині зустрічних позовних вимог та ухвалення нового рішення про відмову в задоволені таких вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження при перегляді рішення суду 1 інстанції, у зв`язку з чим рішення суду підлягає скасуванню в зазначеній частині та ухваленню в частині зустрічного позову нового судового рішення, яким слід відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст. 367, 368, 374, 3765, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 07 липня 2022 року в частині зустрічних позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «ПроКредит Банк» про визнання припиненим приватного обтяження - заставу рухомого майна, що зареєстровано в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна 23.01.2017 року за № 16125988 та змінено 19.02.2021 року на підставі договору застави рухомого майна, серія та номер: 47-ДЗ1, виданого 26.03.2008 року, об`єктом якого є автомобіль легковий, ЛЕГКОВИЙ-УНІВЕРСАЛ-В, марка МІЦУБІСІ ПАДЖЕРО, модель MITSUBISHI PAJERO, випуску 2006 року, колір ЧОРНА ПЕРЛИНА, номер об`єкта: НОМЕР_3 , номер державної реєстрації: НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 - скасувати.

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Акціонерного товариства ПроКредит Банк, третя особа: Державне підприємство Національні інформаційні системи про захист прав споживачів - відмовити.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів в передбаченому законом порядку.

Судді: