КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 369/9245/21 Головуючий у І інстанції Дубас Т.В.
Провадження №22-ц/824/4257/2023 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.А.,

за участі секретаря Орел П.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - Федорової Світлани Вадимівни на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області про зняття арешту з майна,

УСТАНОВИВ:

У липні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із зазначеним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Києво-Святошинський районний ВДВС ГТУЮ у Київській області, про зняття арешту з нерухомого майна, а саме квартири за АДРЕСА_1 /

Позов обґрунтований тим, що він є іпотекодержателем за договором іпотеки №05/П/50/2007-840, 2-1-168, 06.02.2007, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Шевельова В.М., предметом якого є квартира АДРЕСА_1 , належна на праві приватної власності у рівних частках ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .

Право іпотекодержателя зареєстровано за ним в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі Договору про відступлення права за договором іпотеки, посвідченого 27.06.2019р. приватним нотаріусом Київського МНО Черняк А.Л., серія та номер 438, що підтверджується відомостями інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 195029216, сформованої 26.12.2019.

З метою виконання грошового зобов`язання, що забезпечене іпотекою, він та усі співвласники квартири як іпотекодавці (включаючи боржника - ОСОБА_3 ), мали намір в добровільному порядку задовольнити його вимоги як іпотекодержателя за рахунок продажу предмета іпотеки. Проте, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо про накладення державним виконавцем арешту на майно боржника ( ОСОБА_3 ) згідно постанови №847/3 від 14.12.2009 ВДВС Києво- Святошинського РУЮ.

Згідно інформації Автоматизованої системи виконавчого провадження стосовно ОСОБА_3 відображується лише одне виконавче провадження. Стан цього виконавчого провадження - завершено. Жодного іншого виконавчого провадження не відкрито.

Звернувшись до Києво-Святошинського районного відділу державної виконавчої служб ГТУЮ у Київській області з проханням зняти арешт (заява про зняття арешту від 02.08.2019 року), власником було отримано відповідь про те, що згідно бази даних Автоматизовано системи виконавчого провадження в рамках виконавчих проваджень, що були відкриті стосовно ОСОБА_3 , відсутня інформація про накладені арешти (лист Києво-Святошинського РВДВС ГТУЮ; Київській області від 20.10.2019 року).

Так, у відповіді було повідомлено про те, що надання інформації за виконавчими провадженнями, які перебували на виконанні до 2016 року, не вбачається за можливе у зв`язку із закінченням 3-річного строку зберігання документів виконавчого провадження відповідно до п. 9.9. Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 25.12.2008 № 2274/5, що унеможливлює звільнення майна з-під арешту у позасудовому порядку. Таким чином, арешт може бути знятий виключно за рішенням суду.

Позивач звертає увагу суду на те, що арешт було накладено у 2009 році, тоді як реєстрація іпотеки відбулась раніше - у 2007 році, а тому право іпотекодержателя на квартиру, як предмет іпотеки, є пріоритетним.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся його представник - адвокат Федорова С.В., яка, посилаючись на неповноту з`ясування обставин, що мають значення по справі, невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Так, в доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не надав належної оцінки доводам позивача, наведеним в обґрунтування вимог позову, не встановив правовідносини, які виникли між сторонами.

Апелянт звертає увагу апеляційного суду на ту обставину, що у 2020 році позивач вже звертався до суду за захистом свого права, однак отримав відмову у задоволенні позову у зв`язку із помилковим неправильним визначенням кола відповідачів, зокрема зазначивши відповідачем Києво-Святошинський районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області.

При зверненні до суду із даним позовом, позивач врахував приписи постанови Київського апеляційного суду від 06.05.2021 у справі № 369/155/20 та скористався своїм право повторно звернутися до суду за захистом свого права.

За змістом ч.4 та ч.5ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено чіткий перелік підстав для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Апелянт зазначає, що позивач позбавлений можливості іншим чином захистити свої права як іпотекодержателя, оскільки на предмет іпотеки 14.12.2009 накладено арешт ВДВС Києво-Святошинського РУЮ.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 338/1118/16-ц, іпотекодержатель нерухомого майна, право якого зареєстроване в установленому законом порядку, має право на звернення з позовом про скасування заборони на нерухоме майно, якщо вважає, що такими діями порушені його права.

Оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки. Зі змісту наведених приписів Закону України "Про іпотеку" випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки (Постанова ВС від 10.04.2018 року у справі №910/4772/17).

До аналогічних висновків Верховний Суд також приходив у своїх постановах від 31.10.2018 у справі №923/1105/17, від 19.06.2019 року у справі №825/1764/16, від 17.10.2019 у справі №822/1426/16.

Однак, суд першої інстанції при винесені оскаржуваного рішення не врахував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 16.05.2018 року у справі № 338/11 18/16-ц.

Також у судовому рішенні не відображено інформації про те, що юридична особа Відкрите акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» - (правонаступник ВАТ «Дженералі Гаран») - в інтересах якого був накладений арешт на іпотечне майно), є припиненою. Підстава припинення: судове рішення про припинення юридичної особи у зв`язку з визнанням її банкрутом від 19.04.2021 № 910/9445/16. Докази на підтвердження цих обставин було подано до суду першої інстанції.

Тобто, вже більше року відсутня особа, в інтересах якої накладено арешт, при цьому арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 12.10.2022 року у справі № 203/3435/21 (провадження №61-5467св22); від 07 липня 2021 року у справі №2-356/12 (провадження № 61-5972св19); від 03 листопада 2021 року у справі №161/14034/20 (провадження 61-1980св21 ), від 22 грудня 2001 року у справі 645/6694/15 (провадження №61-181160св 19).

Щодо порушень норм процесуального законодавства, апелянт зазначає, що ухвалюючи рішення за відсутності позивача та його представника, суд зазначив у оскаржуваному рішенні про те, що вони були повідомлені належним чином, від представника позивача надійшла заява про слухання справи у її відсутності та відсутності позивача.

Викладена обставина не відповідає дійсності, оскільки ані позивач, ані його представники ОСОБА_7 та Федорова C.B. не були належним чином повідомлені про день, час та місце слухання справи. Заява про слухання справи за відсутності представника позивача була надана виключно стосовно судового засідання, призначеного на 11.07.2022 року (заява наявна в матеріалах справи). Жодної іншої судової повістки про призначення розгляду справи на 06.09.2022 (дату винесення судового рішення) сторона позивача не отримувала. На офіційному сайті судової влади інформація про слухання справи 06.09.22 також не була відображена.

Таким чином, на думку апелянта, судом було порушено положення ст. 128 ЦПК України щодо порядку виклику сторін для розгляду справи.

Апелянт також вказує, що в описові частині оскаржуваного рішення судом зазначено, що усі відповідачі направили до суду заяви, у яких просили суд розгляд справи проводити у їх відсутності, просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Однак, суд першої інстанції в порушення норм ч. 6 ст. 263 ЦПК України, не ухвалив судове рішення з урахуванням визнання позовних вимог усіма відповідачами.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України до суду апеляційної інстанції не надійшло.

Відсутність відзиву на апеляційну скаргу, відповідно до вимог частини 3 статті 360 ЦПК України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Федорова С.В. підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на викладені у ній доводи.

Відповідач ОСОБА_4 у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги не заперечував.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Від відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 надійшли заяви про проведення засідання суду без їх участі.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін, що не з`явились, оскільки відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представника чи сторони, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає.

Щодо доводів апеляційної скарги в частині порушення судом першої інстанції норм процесуального законодавства, апеляційний суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2, 4, 5 ст. 128 ЦПК України, суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями.

Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Поінформованість осіб, які беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду, є однією із суттєвих гарантій реалізації ними права на особисту участь у процесі. З цією метою законодавець передбачив різні форми повідомлення особи про час і місце судового засідання та способи їх доставки: поштою - рекомендованим листом з повідомленням про вручення, через кур`єрів, через сторону або її представника, безпосередньо в суді, телеграмою, факсом чи за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, через оголошення в пресі.

За приписами п.1 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Висновок суду першої інстанції про те, що представником позивача направлено заяву про слухання справи у її відсутності та відсутності позивача є безпідставним, оскільки така заява про слухання справи за відсутності представника позивача була надана виключно стосовно судового засідання, призначеного на 11.07.2022 року. (а.с. 164)

Колегією суддів встановлено, що справа розглянута судом першої інстанції 06.09.2022 року у відсутність позивача ОСОБА_1 та його представників ОСОБА_7 чи Федорової С.В. , які не були повідомлені про дату і час розгляду, що свідчить про порушення судом норм процесуального права.

Згідно положень ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є в тому числі порушення норм процесуального права.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обгрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, поскільки суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у відсутність позивача (представників позивача), який не повідомлений про дату, час і місце засідання суду і який обгрунтовує свою апеляційну скаргу такими обставинами.

Окрім того, колегія суддів враховує, що належне повідомлення сторони про розгляд справи є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій принципу рівності сторін, що передбаченостаттею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і про що неодноразово вказував у своїх рішенням Європейський суд з прав людини. Зокрема у справі «Лопушанський проти України» у зв`язку із розглядом справи у відсутність відповідача, який не був належно повідомлений, суд констатував, що не було дотримано принципу рівності сторін, гарантованого п.1 ст.6 Конвенції.

Розгляд справи у відсутність позивача та його представників не дозволив суду з`ясувати усі обставини та потягнув невідповідність висновків суду наявним в матералах справи доказам.

Так, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції не навів належного правового обґрунтування такої відмови, не мотивував відхилення доводів позивача та не дав належної оцінки обставинам щодо визнання відповідачами позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Матеріали справи містять заяви відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання позову, в яких вони підтверджують обставини, викладені у позові, та просять суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, звільнивши з-під арешту квартиру АДРЕСА_1 .

З матеріалів справи вбачається, що 06 лютого 2007 року між ПАТ "КБ "НАДРА" та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , в якості забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором № 05/П/50/2007-840 від 6 лютого 2007 року, укладеним між ПАТ "КБ "НАДРА" та ОСОБА_3 , укладено договір іпотеки, посвідчений 6 лютого 2007 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевельовою В.М., за реєстровим № 2-І-198, за умовами якого в іпотеку ПАТ "КБ "НАДРА" передано квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно копії витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно вказана квартира в рівних частинах належить ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3

27 червня 2019 року між ПАТ "КБ "НАДРА" в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ "КБ "НАДРА" Білої І.В. та ОСОБА_1 укладено договір про відступлення прав за договором іпотеки, відповідно до умов якого ПАТ "КБ "НАДРА" відступило ОСОБА_1 право вимоги за договором іпотеки від 06 лютого 2007 року.

З копії витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна убачається, що постановою відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції від 14 грудня 2009 року № 847/3 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно листа Києво-Святошинського районний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Київській області від 28 жовтня 2019 року в провадженні Відділу перебували виконавчі провадження:

- № 12721103 з примусового виконання виконавчого листа № 2-5162/05, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області 17 квітня 2009 року про стягнення з ОСОБА_3 на користь ВАТ "Дженералі-Гарант" боргу в сумі 88 149 грн. 59 коп.;

- № 28112277 з примусового виконання виконавчого листа від 20 вересня 2010 року № 2-3762, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь держави судового збору в сумі 140 грн.;

- № 28147555 з примусового виконання виконавчого листа від 26 січня 2011 року № 2-3762/2010, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_9 боргу в сумі 17 120 грн.;

- № 32028872 з примусового виконання постанови ДАІ від 3 березня 2011 року № 002132 про стягнення з ОСОБА_3 штрафу на користь держави в розмірі 850 грн.

В межах наведених виконавчих проваджень арешти не накладалися. Надання іншої інформації за вказаними виконавчими провадженнями не вбачається можливим у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання.

За положеннями статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у розділі V Закону України «Про іпотеку».

Зокрема, частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що була чинною на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

При цьому за змістом частини шостої статті 3 Закону України «Про іпотеку» в редакції, що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до частини сьомої статті 3 Закону України «Про іпотеку» пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотеко держателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Зі змісту наведених приписів Закону України «Про іпотеку» випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки (Постанова Верховного Суду від 10.04.2018 року у справі №910/4772/17).

До аналогічних висновків Верховний Суд також приходив у своїх постановах від 31.10.2018 у справі №923/1105/17, від 19.06.2019 року у справі №825/1764/16, від 17.10.2019 у справі №822/1426/16.

Спори про цивільне право, пов`язані з майном, на яке накладений арешт, відповідно до статей 15 і 16 ЦПК України слід розглядати за правилами цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд такого спору має відбуватися за правилами іншого виду судочинства.

Вирішуючи даний спір, апеляційний суд також звертає увагу, що юридична особа Відкрите акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Дженералі Гарант» - (що була правонаступником ВАТ «Дженералі Гарант», в інтересах якого був накладений арешт на іпотечне майно), є припиненою. Підстава припинення: судове рішення про припинення юридичної особи у зв`язку з визнанням її банкрутом від 19.04.2021 № 910/9445/16.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене,апеляційний суд доходить висновку про задоволення заявленого позову,оскільки накладення арешту на квартиру - предмет іпотеки порушує права іпотекодержателя, тому така квартира підлягає звільненню з-під арешту, накладеного органом ДВС.

Зважаючи на те, що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, з огляду на визнання позову відповідачами, яке не суперечить закону, та за відсутності обставин, які б давали суду можливість встановити факт порушення прав, свобод чи інтересів інших осіб у звязку із визнанням позову відповідачами, оскаржуване судоверішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення заявленогопозову.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - Федорової Світлани Вадимівни - задовольнити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 06 вересня 2022 року - скасувати. Ухвалити по справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , третя особа: Києво-Святошинський районний ВДВС ГТУЮ у Київській області про зняття арешту з майна - задовольнити.

Звільнити з-під арешту нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 03 березня 2023 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.А.