КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/4398/21
Провадження № 2/488/689/23 р.
Іменем України
06.02.2023 року м. Миколаїв
Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:
головуючої по справі судді Селіщевої Л.І.,
при секретарі судового засідання - Варакута Є.Ю.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання,-
Позивач МКП «Миколаївводоканал» звернувся до суду із даним позовом до відповідача ОСОБА_1 , в обґрунтування якого вказав, що відповідач є споживачем послуг, які надає позивач, за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач зобов`язаний своєчасно оплачувати надані йому послуги з водопостачання.
Житловий будинок за вказаною адресою не облаштований засобами обліку води, і відповідачем не надавалися заяви з підтверджуючими документами щодо тимчасової відсутності у квартирі, та на опломбування запірних вентилів у квартирі. Тому нарахування за надані послуги проводилось виходячи із норм, затверджених рішенням Миколаївської міськради № 385 від 26.06.1998 р. та № 592 від 14.07.2017 р., згідно благоустрою помешкання, за нормою 4,50 куб.м. на одну людину на місяць та 0,18 куб.м. на поливну площу.
Відповідач належним чином не проводив оплату послуг з водопостачання, і за період з квітня 2006 р. по 01.12.2019 р. він має заборгованість у сумі 10 726,56 грн. У позасудовому порядку відповідач відмовляється погасити заборгованість, через що позивач змушений звернутися до суду із даним позовом, у якому просив:
-стягнути з відповідача заборгованість за послуги з водопостачання у сумі 10 726,56 грн. та сплачений при подачі позову судовий збір у розмірі 2 270,00 грн.
Ухвалою судді від 24.11.2021 року було відкрито провадження у даній справі і її розгляд був призначений за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Заочним рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 01.08.2022 р. позов задоволено у повному обсязі.
За заявою представника відповідача, ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22.12.2022 р. заочне рішення суду від 01.08.2022 р. скасовано, справа призначена до розгляду в загальному порядку.
У судове засідання сторони по даній справі не з`явилися.
Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити.
Представник відповідача надав відзив, у якому заперечував проти позову, мотивувавши тим, що згідно актів, складених представниками позивача від 07.05.2018 р., від 21.05.2018 р. та від 22.03.2021 р., водопостачання у будинку АДРЕСА_1 відсутнє, вентиль на трубі холодного водопостачання до будинку опломбовано у вуличному колодязі. Через це нарахування позивачем заборгованості за послуги з водопостачання є абсолютно безпідставним. Крім цього, представник відповідача подав заяву про застосування позовної давності та відмову у позові і з цих підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, ознайомившись із доводами сторін та дослідивши надані сторонами письмові докази, прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частина 3 ст. 12 ЦПК України визначає, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судовим розглядом встановлено, що відповідач по даній справі ОСОБА_1 є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , та зареєстрований за цією ж адресою. Вказане підтверджується наявною у справі інформаційною довідкою № 281567096 (а.с.6) та Витягом з реєстру територіальної громади м. Миколаєва (а.с.5).
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-ІУ від 24.06.2004 р. (який діяв на час існування відносин, але втратив чинність на підставі Закону № 2189-УІІІ від 09.11.2017 р.), - споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, а також оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п.п. 1, 5 ч.3 ст. 20).
В силу ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст. 530 ЦК України).
Відповідно до ст. 32 Закону № 1875-ІУ від 24.06.2004 р., - плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.
Відповідно до п. 29 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затв. Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 р. (далі Правила), - споживач має право, зокрема, на несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою.
Із наявних у справі актів обстеження від 07.05.2018 р., від 21.05.2018 р., від 22.03.2021 р., складених працівниками позивача (а.с.а.с. 31-33), вбачається, що у житловому будинку АДРЕСА_1 ніхто не проживає, будинок непридатний для проживання, у ньому відсутнє електро-, газо-, та водопостачання, вентиль у вуличному колодязі опломбований, пломба не порушена.
За такого, нарахування відповідачу плати за послуги з водопостачання за вказаний період, є безпідставним і таким, що суперечить вимогам законодавства.
Щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за період з 2006 по 2018 роки, то з цього приводу суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. ст. 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Пунктом 18 Правил визначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.
Виходячи із такого, позовна давність за вимогами про стягнення плати за послуги повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за період з квітня 2006 по 1 грудня 2019 року, а до суду із даним позовом він звернувся 22.11.2021 року.
З урахуванням наявного у матеріалах справи актів обстеження, про які судом вже було зазначено вище, водопостачання у будинку АДРЕСА_1 за період з травня 2018 року та станом на кінець березня 2021 року було відсутнє, що відповідно виключало нарахування за цей час плати за послуги з водопостачання.
Пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020, який набрав чинності з 02.04.2020), - під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.
Таким чином, з 02.04.2020 р. і по даний час перебіг загального строку позовної давності призупинений, тому позовна давність, яка не сплинула станом на 02.04.2020 року, вважається продовженою і не є пропущеним строк позовної давності за вимогами, строк виконання яких виник з 01.04.2017 і пізніше.
Відповідно до п.3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ЦПК України (в редакції Закону № 540-IX від 30.03.2020), під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 178, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 253, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу, а також інші процесуальні строки щодо зміни предмета або підстави позову, збільшення або зменшення розміру позовних вимог, подання доказів, витребування доказів, забезпечення доказів, а також строки звернення до суду, подання відзиву та відповіді на відзив, заперечення, пояснень третьої особи щодо позову або відзиву, залишення позовної заяви без руху, подання заяви про перегляд заочного рішення, повернення позовної заяви, пред`явлення зустрічного позову, заяви про скасування судового наказу, розгляду справи, апеляційного оскарження, розгляду апеляційної скарги, касаційного оскарження, розгляду касаційної скарги, подання заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами продовжуються на строк дії такого карантину.
Законом України № 731-ІХ від 18.06.2020 р. були внесені зміни до п. 3 розділу ХІІ Прикінцеві положення ЦПК України, згідно якої під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення. Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.
Відповідно до п.2 Прикінцевих положень Закону України № 731-ІХ від 18 червня 2020 року, процесуальні строки, які були продовжені відповідно до пункту 4 розділу X "Прикінцеві положення" Господарського процесуального кодексу України, пункту 3 розділу XII "Прикінцеві положення" Цивільного процесуального кодексу України, пункту 3 розділу VI "Прикінцеві положення" Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" № 540-IX від 30 березня 2020 року, закінчуються через 20 днів після набрання чинності цим Законом. Протягом цього 20-денного строку учасники справи та особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цими кодексами), мають право на продовження процесуальних строків з підстав, встановлених цим Законом.
Верховний суд у своїй постанові від 13.10.2021 р. (справа № 737/771/20) щодо застосування приписів Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», зробив такий правовий висновок. Зокрема, зазначив, що «доводи касаційної скарги про дотримання банком позовної давності при зверненні до суду 28 вересня 2020 року з цим позовом, адже 14 червня 2017 року боржник вчинив дії, що свідчать про переривання позовної давності, а на час спливу позовної давності - 14 червня 2020 року, діяв Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», на увагу не заслуговують, оскільки цим законом були продовжені строки у зв`язку з установленням карантину лише до 06 серпня 2020 року (Закон України № 731-ІХ від 18 червня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)»), однак позов банк подав 28 вересня 2020 року, тобто поза межами встановленої законом позовної давності».
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що до вимог позивача про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання поширюється загальна позовна давність, яка відповідно до ст. 257 ЦК України визначена тривалістю у три роки.
Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмови у задоволенні позову.
Представником відповідача у заяві від 31.01.2023 р. заявлено про застосування позовної давності.
Враховуючи те, що строк позовної давності у 3 роки, який сплинув в період з 02.04.2020 року по 05.08.2020 року, є продовженим лише до 06 серпня 2020 року, то позовна давність щодо заборгованості, яка виникла за період до травня 2018 року, сплинула у травні 2021 року. Натомість позивач звернувся до суду із даним позовом лише 22.11.2021 року, тобто за межами позовної давності, що за наявності відповідної заяви представника відповідача, є підставою для відмови у позові.
На підставі ст. 141 ЦПК України позивачу не відшкодовуються понесені ним судові витрати через те, що суд відмовив йому у задоволенні позову у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 354 ЦПК України, суд,-
У задоволенні позовної заяви Міського комунального підприємства «Миколаївводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги з водопостачання відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення. У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач Міське комунальне підприємство Миколаївводоканал, місцезнаходження: 54055 м. Миколаїв, вул. Погранична 161, .

Відповідач - ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою:

АДРЕСА_2 , РНКОПП невідомий.

Суддя Л.І. Селіщева