Ухвала

Іменем України

11 січня 2023 року

м. Київ

справа № 761/29374/19

провадження № 61-13321ск22

Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором позики у розмірі 245 845 євро, що еквівалентно 7 070 207,19 грн, та заборгованість за договором позики від 21 червня 2019 року у розмірі 50 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року позов задоволено частково.

Стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за розпискою від 29 березня 2019 року у розмірі 150 000,00 євро. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Постановою Київського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, а рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року без змін.

Постановою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення. Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 вересня 2020 року та постанову Київського апеляційного суду від 2 лютого 2021 року залишено без змін.

У лютому 2022 року ОСОБА_1 , як особа, яка не брала участі у справі, однак на її думку, суд першої інстанції вирішив питання про її права, обов`язки та інтереси звернулася з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року закрито апеляційне провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року у вказаній вище справі.

Закриваючи апеляційне провадження, суд апеляційної інстанції виходив із того, що рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року питання про права, свободи, інтереси та обов`язки ОСОБА_1 не вирішувалось.

29 грудня 2022 року ОСОБА_4 , який діє від імені ОСОБА_1 , засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року у вказаній вище справі.

Касаційна скарга містить клопотання про поновлення строку з посиланням на те, що заявник отримав ухвалу апеляційного суду лише 29 листопада 2022 року.

Згідно відомостей Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалу Київського апеляційного суду постановлено 17 листопада 2022 року та оприлюднено 30 листопада 2022 року.

Оскільки повний текст судового рішення не було вручено у день його проголошення або складення, заявник має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, як такого, що пропущений з поважних причин відповідно до статті 390 ЦПК України.

Зважаючи на те, що строк на касаційне оскарження заявником пропущено з поважних причин, тому він підлягає поновленню.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (частина перша статті 352 ЦК України).

Суд апеляційної інстанції закриває апеляційне провадження, якщо після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося (пункт 3 частини першої статті 362 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зроблено висновок, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року в справі № 412/1277/2012 (провадження № 61-3704св19) зроблено висновок, що у разі подання апеляційної скарги особи, яка не брала участі у справі і апеляційним судом встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося, апеляційне провадження підлягає закриттю, а рішення суду першої інстанції не має переглядатися по суті.

Суд апеляційної інстанції встановив, що 29 березня 2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладено договір позики, згідно з умовами якого ОСОБА_3 взяв в борг у ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 150 000 євро та прийняв на себе зобов`язання повернути вказану суму в повному обсязі до 01 травня 2019 року, що підтверджується розпискою, власноруч написаною (складеною) ОСОБА_3 29 березня 2019 року, оригінал якої наявний в матеріалах справи.

Умови щодо розміру процентів та способу їх стягнення за користування позикою в розписці не зазначено.

З моменту укладання договору до дня звернення до суду ОСОБА_3 кошти не повернуто.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 30 вересня 2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 02 лютого 2021 року, стягнено з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 суму боргу за розпискою від 29 березня 2019 року у розмірі 150 000 євро.

05 серпня 2006 року ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 .

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 03 грудня 2020 року у справі № 759/6732/20 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України).

Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів.

За таких обставин суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший ж подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики.

Судами в цій справі не встановлено, що кошти одержані ОСОБА_3 від ОСОБА_2 за договором позики від 29 березня 2019 року використані в інтересах сім`ї.

Враховуючи викладене, рішенням суду першої інстанції у цій справі питання про права, обов`язки, свободи та інтереси ОСОБА_1 не вирішувалося.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним, а касаційна скарга є необґрунтованою.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Згідно з частинами п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів. Ухвала про відмову у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Оскільки правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення, тому колегія суддів вважає, що касаційна скарга є необґрунтованою та у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись статтею 390, пунктом 1 частини другої, частинами четвертою, п`ятою та шостою статті 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження судового рішення задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу - відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров