Постанова

Іменем України

25 січня 2023 року

м. Київ

справа № 570/2631/17

провадження № 61-8615 св 22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 ,

відповідач - Зорянська сільська рада Рівненського району Рівненської області,

треті особи: ОСОБА_3 , Міськрайонне управління у Рівненському районі та м. Рівне Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , який є правонаступником ОСОБА_1 , на постанову Волинського апеляційного суду від 31 травня 2022 року у складі колегії суддів: Осіпука В. В., Здрилюк О. І., Федонюк С. Ю.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У червні 2017 року законний представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, треті особи: ОСОБА_3 , Міськрайонне управління у Рівненському районі та м. Рівне Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради і державного акта на право власності на земельну ділянку.

Позовна заява мотивована тим, що рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 12 грудня 2012 року у справі № 1713/1356/12 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатним, встановлено щодо нього опіку, його опікуном призначено ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла. Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 27 липня 2015 року у справі № 567/710/15-ц за його заявою, заінтересована особа орган опіки та піклування Зорянська сільська рада Рівненського району Рівненської області, опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено його, ОСОБА_2 .

Після призначення його опікуном ОСОБА_1 , останній повідомив, що у нього є земельна ділянка у с. Новостав Рівненського району Рівненської області, яка перейшла в його користування після смерті батька - ОСОБА_5 , а по іншим документам - ОСОБА_6 .

У відповідь на адвокатські запити до Зорянської сільської ради про надання інформації з погосподарської книги щодо господарства ОСОБА_5 , сільська рада листом від 24 листопада 2016 року № 2129 повідомила, що з 1971 року до 1976 року за ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у с. Новостав Рівненського району Рівненської області рахувалося домогосподарство. У результаті пожежі у 1976 році було повністю знищено будинок та господарські будівлі, а також загинув ОСОБА_5

ОСОБА_1 , як розумово відсталий, перебував у комунальному закладі «Острозька обласна психіатрична лікарня» (далі - КЗ «Острозька обласна психіатрична лікарня»).

З наданого Зорянською сільською радою 31 січня 2017 року викопіювання з погосподарської книги вбачається, що станом на 01 червня 1976 року за ОСОБА_5 та ОСОБА_1 рахувалася земельна ділянка, площею 0,08 га, розташована у с. Новостав Рівненського району Рівненської області.

Листом від 13 лютого 2017 року № 323/02-12/17 Зорянська сільська рада повідомила, що документообіг стосовно житлових будинків, земельних ділянок та погосподарський облік у період 1976-1977 років здійснювався колгоспом «Зоря комунізму», а тому акти про пожежу, знищення майна та зняття господарств з обліку у Зорянській сільській раді відсутні.

Архівний відділ Рівненської районної державної адміністрації у листі від 10 травня 2017 року № 237/04-01 повідомив, що у протоколах засідань правління колгоспу і загальних зборів колгоспників колгоспу «Зоря комунізму» за 1977 рік відсутнє рішення про зняття домогосподарства ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у с. Новостав з погосподарського обліку. Акти про пожежу та про знищення майна на державне зберігання не передавалися.

Згідно з довідкою КЗ «Острозька обласна психіатрична лікарня» від 07 червня 2017 року, виданої на ім`я ОСОБА_1 , він перебував у цьому закладі на лікуванні з 30 червня 2000 року.

У листі від 12 червня 2017 року Зорянська сільська рада Рівненського району Рівненської області повідомила, що земельна ділянка, площею 0,08 га, яка за попередньою інформацією була у користуванні ОСОБА_5 , рішенням Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 30 квітня 2003 року № 369 передана у користування ОСОБА_3 .

При ознайомленні з матеріалами інвентаризаційної справи у комунальному підприємстві «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації», йому стало відомо, що 20 квітня 2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_3 купила житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований по АДРЕСА_1 (без земельної ділянки).

У подальшому рішенням Зорянської сільської ради від 30 квітня 2003 року № 369 «Про закріплення земельних ділянок» ОСОБА_3 отримала у власність земельну ділянку, площею 0,20 га, для ведення особистого селянського господарства, а рішенням сільської ради від 11 червня 2008 року № 740 «Про передачу земельних ділянок у власність» отримала у власність земельну ділянку, площею 0,20 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку.

На підставі рішення Зорянської сільської ради від 11 червня 2008 року № 740 «Про передачу земельних ділянок у власність» ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 006005, площею 0,2064 га, кадастровий номер :03:000:0233, розташовану по АДРЕСА_1 .

Оскільки згідно з інформацією з погосподарських книг за ОСОБА_7 (попереднім власником домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ) обліковувалася земельна ділянка, площею 0,08 га, то він зазначав, що земельна ділянка, площею 0,2064 га, яка передана ОСОБА_3 у приватну власність, була збільшена за рахунок земельної ділянки, яка розташована у с. Новостав Рівненського району Рівненської області, що перебувала у користуванні ОСОБА_1 , чим порушено права позивача.

З урахуванням викладеного та посилаючись на відсутність передбачених законом підстав для передачі Зорянською сільською радою у власність ОСОБА_3 земельної ділянки, що перебувала у користуванні ОСОБА_1 , який у вказаний період знаходився на лікуванні в КЗ «Острозька обласна психіатрична лікарня», законний представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив суд:

- поновити строк позовної давності;

- визнати незаконним та скасувати рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 30 квітня 2003 року № 369 «Про закріплення земельних ділянок» щодо надання ОСОБА_3 у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що розташована у с. Новостав Рівненського району Рівненської області, загальною площею 0,20 га;

- визнати незаконним та скасувати рішення Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 11 червня 2008 року № 740 «Про передачу земельних ділянок у власність» у частині передачі ОСОБА_3 безоплатно у власність земельної ділянки, що розташована у с. Новостав Рівненського району Рівненської області, загальною площею 0,20 га, у тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд;

- визнати незаконним та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 006005, площею 0,2064 га, виданий 23 червня 2009 року на ім`я ОСОБА_3 .

Короткий зміст судових рішень

Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 04 квітня 2019 року залучено до участі у справі ОСОБА_2 , як правонаступника ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , який підтримав заявлений позов.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2020 року позов ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , задоволено. Поновлено ОСОБА_2 , як правонаступнику ОСОБА_1 , строк для звернення з позовом до суду. Визнано незаконним та скасовано рішення Зорянської сільської ради від 30 квітня 2003 року № 369 «Про закріплення земельних ділянок» щодо надання ОСОБА_3 у власність земельної ділянки, загальною площею 0,20 га, для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться у користуванні у с. Новостав Рівненського району Рівненської області. Визнано незаконним та скасовано рішення Зорянської сільської ради від 11 червня 2008 року № 740 «Про передачу земельних ділянок у власність» у частині передачі ОСОБА_3 безоплатно у власність земельної ділянки, загальною площею 0,20 га, яка знаходиться у користуванні в с. Новостав Рівненського району Рівненської області, у тому числі для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Визнано незаконним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ 006005, виданий на ім`я ОСОБА_3 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що належними та допустимими доказами підтверджується, що за ОСОБА_5 та його сином - ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , обліковувалося господарство у с. Новостав Рівненського району Рівненської області, до складу якого входили житловий будинок, хлів та земельна ділянка, площею 0,08 га, що перебували в їх особистому користуванні. Посилаючись на відсутність рішення чи запису в погосподарській книзі про зняття господарства з обліку після смерті у 1980 році голови господарства ОСОБА_5 , суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідно до положень статті 36 ЗК УРСР 1970 року чинного, на час виникнення спірних правовідносин, право користування земельною ділянкою перейшло до іншого члена сім`ї - ОСОБА_1 та не припинилося. Установивши, що Зорянська сільська рада у порушення норм земельного законодавства передала у приватну власність ОСОБА_3 земельну ділянку, право користування якою належало ОСОБА_1 , і не припинилося на момент її відведення у власність ОСОБА_3 , районний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено, рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2020 року скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 лютого 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову Рівненського апеляційного суду від 15 квітня 2021 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (провадження № 61-8776 св 21).

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Останньою постановою Волинського апеляційного судувід 31 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 20 листопада 2020 року скасовано та ухвалено нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що позивачем оскаржується рішення Зорянської сільської ради від 30 квітня 2003 року № 369 «Про закріплення земельних ділянок» щодо надання ОСОБА_3 у власність земельної ділянки, загальною площею 0,20 га, розташованої у с. Новостав Рівненського району Рівненської області, та держаний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім`я ОСОБА_3 , проте останню до участі у справі в якості співвідповідача не залучено, хоча рішення суду у цій справі вливає на її права та обов`язки, як власника земельної ділянки. Незалучення до участі у справі належного співвідповідача є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову.

Така відмова у задоволенні позову не позбавляє права позивача звернутися до суду з метою захисту його порушених прав у випадку доведеності, зазначивши належний суб`єктний склад учасників справи.

При цьому апеляційний суд послався на відповідну судову практику Великої Палати Верховного Суду, Верховного Суду.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі ОСОБА_2 , який є правонаступником ОСОБА_1 , просить оскаржувану постанову апеляційного суду скасувати й направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 570/2631/17 з Рівненського районного суду Рівненської області.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 грудня 2022 року заяву про самовідвід суддів Погрібного С. О. та Ступак О. В. задоволено. Відведено суддів Погрібного С. О. та Ступак О. В. від участі у розгляді касаційної скарги ОСОБА_2 , який є правонаступником ОСОБА_1 , на постанову Волинського апеляційного суду від 31 травня 2022 року у справі № 570/2631/17 за позовом ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , до Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, треті особи: ОСОБА_3 , Міськрайонне управління у Рівненському районі та м. Рівне Головного управління Держгеокадастру у Рівненській області, про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради та державного акта на право власності на земельну ділянку. Передано вказану справу для здійснення повторного автоматизованого розподілу.

У грудні 2022 року справу передано судді-доповідачеві.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що право користування ОСОБА_8 та його сином - ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , спірною земельною ділянкою підтверджується записами у погосподарських книгах обліку господарств с. Новостав Рівненського району Рівненської області за період з 1967 року по 1980 рік.

Апеляційний суд не врахував висновки суду касаційної інстанції, викладені при попередньому скасуванні судового рішення, у цій справі, про те, що судом першої інстанції не встановлено місце знаходження спірної земельної ділянки, площею 0,008 га, яка перебувала у користуванні ОСОБА_8 та його сина - ОСОБА_1 , і до складу якої саме земельної ділянки, що були передані ОСОБА_3 , вона увійшла, чи накладається частково. Встановлення вказаних обставин необхідно для правильного вирішення спору. При цьому Верховний Суд не вказував на порушення судом суб`єктивного складу сторін.

Крім того, апеляційний суд дійшов безпідставного висновку про те, що не було залучено до участі у справі належного співвідповідача ОСОБА_3 , не врахував тривалість розгляду цієї справи та смерть ОСОБА_1 , що ускладнить його правонаступнику ОСОБА_2 процес відновлення порушених прав, посилаючись на відповідні судові рішення Верховного Суду. ОСОБА_3 була залучена до участі у справі третьою особою і повною мірою вона реалізувала свої процесуальні права.

Доводи особи, яка подала відзив

У грудні 2022 року ОСОБА_3 подала відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана постанова апеляційного суду є законною і обґрунтованою, доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на їх законність не впливають. 22 травня 2018 року, до початку розгляду справи по суті, ОСОБА_3 подано до суду клопотання згідно зі статтями 12, 51 ЦПК України про її залучення до участі у справі в якості співвідповідача, оскільки вона є власником спірних земельних ділянок. Ухвалою Рівненського районного суду Рівненської області від 22 травня 2018 року у клопотанні третьої особи - ОСОБА_3 , про залучення до участі у справі в якості співвідповідача відмовлено у зв`язку із відсутністю процесуальної можливості третьої особи на з`явлення такого клопотання, представник позивача заперечив проти задоволення такого клопотання.

У зв`язку з чим ОСОБА_3 вважала, що позивачем визначено неналежний суб`єктний склад учасників справи, зважаючи на зміст і характер правовідносин між учасниками у справі, до закінчення підготовчого провадження, а також після спливу вказаного строку позивач про залучення ОСОБА_3 у справі співвідповідачем клопотання не заявляв.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до довідки архівного відділу Рівненської районної державної адміністрації Рівненської області від 31 березня 2020 року у документах виконавчого комітету Новоставської сільської ради Клеванського району Рівненської області у погосподарській книзі обліку господарств с. Новостав Рівненського району Рівненської області за 1950-1952 роки наявні відомості про господарство ОСОБА_9 , до складу сім`ї якої входили: ОСОБА_9 , 1921 року народження (голова сім`ї), ОСОБА_10 - дочка, 1941 року народження, ОСОБА_11 - син, 1942 року народження, ОСОБА_5 - чоловік, 1906 року народження, ОСОБА_1 - син, 1951 року народження.

Після смерті матері ОСОБА_9 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_1 вибув до домогосподарства свого батька ОСОБА_5 у с. Новостав Рівненського району Рівненської області, та з 01 січня 1972 року почав рахуватися членом цього господарства (відповідно до записів з погосподарської книги за 1971-1973 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 ).

У період з 1974 по 1976 роки за ОСОБА_5 та його сином - ОСОБА_1 обліковувалося господарство: житловий будинок, хлів, земля, площею 0,08 га, що знаходилася в особистому користуванні. У графі «Про тимчасово відсутніх членів сім`ї» наявна відмітка, що ОСОБА_1 тимчасово вибув до лікарні у Острог.

Відповідно до листа Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 24 листопада 2016 року з 1971 року до 1976 року за ОСОБА_5 та ОСОБА_1 у с. Новостав Рівненського району Рівненської області рахувалося домогосподарство. У результаті пожежі у 1976 році було повністю знищено будинок та господарські будівлі, а також загинув ОСОБА_5 (а.с. 9, т. 1).

У період з 1976 року до 27 серпня 2018 року ОСОБА_1 неодноразово перебував на стаціонарному лікуванні у КЗ «Острозька обласна психіатрична лікарня», а саме: з 23 серпня 1976 року до 18 листопада 1976 року; з 24 серпня 1978 року до 14 грудня 1988 року; з 15 грудня 1988 року до 17 грудня 1991 року; з 18 грудня 1991 року до 14 травня 1996 року; з 30 травня 1996 року до 28 березня 1997 року; з 27 липня 1998 року до 17 вересня 1999 року; з 30 червня 2000 року до 23 лютого 2018 року, а 23 лютого 2018 року переведений в Урвенський психоневрологічний будинок-інтернат.

20 квітня 2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого ОСОБА_3 купила житловий будинок з надвірними будівлями, розташований по АДРЕСА_1 .

Рішенням Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області від 30 квітня 2003 року № 369 «Про закріплення земельних ділянок» ОСОБА_3 отримала у власність земельну ділянку, площею 0,20 га, для ведення особистого селянського господарства, розташовану у с. Новостав Рівненського району Рівненської області.

Рішенням Зорянської сільської ради від 11 червня 2008 року № 740 «Про передачу земельних ділянок у власність» розглянувши заяви громадян Зорянська сільська рада вирішила передати у власність земельні ділянки: а) для ведення особистого селянського господарства 23 громадянам, загальною площею 18 га, відповідно до додатку № 1, у тому числі, зокрема с. Новостав - 2 громадянам, площею 0,20 га; б) для будівництва та обслуговування жилого будинку 12 громадянам, площею 1,43 га згідно додатку № 2, у тому числі: с. Новостав - 2 громадянам, площею 0,15 га (а.с. 71, т. 1).

Згідно з додатком № 2 до рішення Зорянської сільської ради від 11 червня 2008 року № 740, ОСОБА_3 передана земельна ділянка у с. Новостав Рівненського району Рівненської області, площею 0,20 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку.

На підставі рішення Зорянської сільської ради від 11 червня 2008 року № 740 «Про передачу земельних ділянок у власність» ОСОБА_3 отримала державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,2064 га, кадастровий номер :03:000:0233, цільове призначення - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 31, т. 1).

Рішенням Острозького районного суду Рівненської області від 12 грудня 2012 року у справі № 1713/1356/12 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано недієздатним, щодо нього встановлено опіку, опікуном призначено ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 .

Рішенням Острозького районного суду від 27 липня 2015 року у справі № 567/710/15-ц за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: орган опіки та піклування Зорянської сільської ради Рівненського району Рівненської області, опікуном ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , призначено ОСОБА_2 (а.с. 32, т. 1).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_1 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 06 липня 2018 року (а.с. 51, т. 2), відповідно до повідомлення приватного нотаріуса Здолбунівського районного нотаріального округу від 07 лютого 2019 року у провадженні приватного нотаріуса знаходиться спадкова справа щодо майна ОСОБА_1 , склад спадкоємців становить племінник - ОСОБА_2 (а.с. 145, т. 2).

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року

№ 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, проте постанова апеляційного суду підлягає зміні щодо мотивів відмови у задоволенні позову законного представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 .

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно з частинами першою та другою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Порушенням уважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюється судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

У частині першій статті 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Способи захисту цивільного права чи інтересу - це закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав, інтересів і вплив на правопорушника. Тобто це дії, спрямовані на попередження порушення або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок щодо нього, суди мають враховувати його ефективність. Це означає, що вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.

Розглядаючи справу, суд має з`ясувати: з яких саме правовідносин сторін виник спір; чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80 гс 20).

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

У рішенні від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» (Chahal v. The United Kingdom) Європейський суд з прав людини дійшов висновку про те, що норма статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені у правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, ефективний засіб правового захисту у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинен забезпечити поновлення саме порушеного права особи, яка звернулася за судовим захистом.

У справі, яка Верховним Судом переглядається, позивач вказував про те, що оспорюваними рішеннями сільської ради та державним актом на право власності на земельну ділянку, виданого на ім`я ОСОБА_3 , порушено права ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , як користувача спірної земельної ділянки. Проте передчасним є висновок про те, що належним способом захисту порушених прав позивача є саме визнання незаконними та скасування рішень сільської ради і державного акту на право власності на земельну ділянку.

Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з частиною другою статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У спорах про захист права на землю суд має встановити обставини незаконного вибуття майна користувача на підставі наданих сторонами належних й допустимих. При цьому закон не вимагає встановлення судом таких обставин у іншій судовій справі, зокрема не вимагає визнання незаконними рішень, відповідно до яких відбулось розпорядження майном на користь фізичних осіб, в яких на підставі цих рішень виникли права.

Оскільки вимоги про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради і державного акту на право власності на земельну ділянку не є ефективним способом захисту, так як задоволення таких вимог не призвело б до відновлення користування відповідним нерухомим майном, то такі вимоги не є нерозривно пов`язаними з вимогою про витребування майна із чужого незаконного володіння. При цьому позивач у межах розгляду справи про захист права на землю має право посилатися, зокрема, на незаконність відповідних рішень без заявлення вимоги про визнання їх незаконними та скасування, оскільки такі рішення за умови їх невідповідності закону не тягнуть правових наслідків, на які вони спрямовані.

Подібні за змістом правові висновки сформульовані Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208 цс 18), від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18 (провадження № 12-148 гс 19), від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19 (провадження № 12-157 гс 19).

Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про захист цього права від цієї особи. А ухвалене судове рішення буде підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Близькі за змістом висновки наведені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208 цс 18), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256 цс 18), від 12 березня 2019 року у справі № 911/3594/17 (провадження № 12-234 гс 18).

Ураховуючи викладене, вимоги позивача про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради і державного акту на право власності на земельну ділянку є неефективним способом захисту прав користувача спірного нерухомого майна, оскільки не дозволяє йому реалізувати свої права щодо такого майна.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

Таким чином, задоволення вказаних позовних вимог не призведе до захисту прав позивача, як користувача майна, а потягне за собою повторне звернення до суду з метою ефективного захисту його прав. Відтак, ці вимоги не є ефективним способом захисту прав у розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, вони потребуватимуть вжиття додаткових засобів захисту.

Обрання позивачем неналежного способу захисту прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Подібні за змістом правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 806/5244/15 (провадження № 12-3 гс 22).

Ураховуючи викладене, позивачем заявлені вимоги про визнання незаконними та скасування рішень сільської ради і державного акту на право власності на земельну ділянку, а отже, обрано неефективний спосіб захисту порушених прав, оскільки він не призводить до поновлення прав позивача на спірне майно, що є самостійною правовою підставою для відмови у позові.

Апеляційний суд по суті правильно вирішив спір та вірно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 , правонаступником якого є ОСОБА_2 , проте дійшов помилкового висновку щодо мотивів такої відмови.

Верховний Суд дійшов висновку про необхідність зміни оскаржуваної постанови апеляційного суду щодо її мотивів.

Відповідно до частини четвертої статті 412 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , який є правонаступником ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Постанову Волинського апеляційного суду від 31 травня 2022 року змінити, виклавши мотивувальну частину у редакції цієї постанови.

В іншій частині постанову Волинського апеляційного суду від 31 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

І. Ю. Гулейков

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць