465/1918/23
2-з/465/31/23
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

23.03.2023 року Франківський районний суду м. Львова у складі головуючого судді Мартьянової С.М. розглянувши в порядку письмового провадження заяву представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову у цивільній справі №465/1918/23 за позовною заявою ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Кредобанк» про захист прав споживачів,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач, в особі свого представника, звернулась через систему Електронний суд до Франківського районного суду м. Львова з позовом до Акціонерного товариства «Кредобанк» про захист прав споживачів.

22.03.2023 року позивачем, в особі свого представника ОСОБА_2 , було подано до суду заяву про забезпечення позову, в якій він просив суд вжити заходи забезпечення позову та зупинити вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні №70559548, та заборонити приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Щербакову Юрію Сергійовичу здійснювати дії щодо відчуження майна ОСОБА_1 .

Заяву про забезпечення позову обґрунтовує тим, що 13.11.2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №CL-237590.

Відповідно до предмету Кредитного договору Банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані в цьому Кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим договором. Кредит видається виключно на цілі, вказані в цьому Кредитному договорі.

Сума та валюта кредиту 27000,00 грн.

Строк (термін) кредитування 60 місяців терміном до 12.11.2024 року.

Заявник вважає, що пункти 4.1, 4.5, 6.2, 7.1, 7.2. кредитного договору щодо встановлення сторонами договору процентної ставки у розмірі 6596 річних, реальної процентної ставки 88.28 % річних, зобов`язання Позичальника здійснити 60 Щомісячних платежів по 1546 грн., а також вимога про сплату пені та штрафу є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором.

Вказані положення Кредитного договору прямо протирічать закону та у декілька разів перевищує допустимо можливе значення.

Вважає, що вказані положення договору встановлюють вимоги зі сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації у разі невиконання ним зобов`язань за договором.

Вимога про нарахування та сплату процентів за договором споживчого кредиту, які у сукупності є завищеними, не відповідає передбаченим у пункті шість статті 3, частині третій статті 509, частинах першій, другій статті 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойки та процентів спотворює й дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка та проценти перетворюються на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання: невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Станом на день подання позову позивачем були сплачені кошти на погашення кредиту в розмірі 30461,50 грн., а сума до закриття кредиту становить ще 49431,33 грн. Тобто, загальний розмір нарахованих процентів на даний час складає більше ніж 200% від суми кредиту.

Таким чином розмір процентів при застосуванні цих умов призводить до встановлення непропорційно великої суми компенсації, тобто понад 50%вартості кредиту і плати за користування кредитними коштами.

Отже, заявник вважає, що існують підстави для визнання недійсними пунктів 4.1, 4.5, 6.2, 7.1, 7.2. кредитного договору № СL 237590, який укладений 13.11.2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 , щодо встановлення сторонами договору процентної ставки у розмірі 65% річних, реальної процентної ставки 88.28 % річних, зобов`язання Позичальника здійснити 60 Щомісячних платежів по 1546 грн., а також вимога про сплату пені та штрафу.

Вважає, що встановлення сторонами договору процентної ставки у розмірі 65% річних, реальної процентної ставки 88.28 % річних , зобов`язання позичальника здійснити 60 Щомісячних платежів по 1546 грн., підтверджує незаконність закріплення в оспорюваному договорі такого розміру процентної ставки, що є непропорційно великою сумою компенсації за невиконання (прострочення) виконання зобов`язань позичальником.

20.03.2023 року до суду була подана позовна заява про визнання недійсним кредитного договору, а саме визнати недійсним пункти 4.1, 4.5, 6.2, 7.1, 7.2. кредитного договору № CL 237590, який укладений 13.11.2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 .

Заочним рішенням Ширяївського районного суду Одеської області від 12.07.2023р. по справі №518/1512/21 було стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № CL 237590 від 13.11.2019 року у розмірі 49431,33 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Щербакова Ю.С. було відкрито виконавче провадження № 70558315 на підставі виконавчого листа № 518/1512/21, який було видано Ширяївським районним судом Одеської області.

14.12.2022 було прийнято постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження під № 70559548.

15.12.2022 було накладено арешт на майно боржника.

15.12.2022 було накладено арешт на кошти боржника

20.01.2023 приватним виконавцем було прийнято постанову про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Отже, наразі позивачем подано позов до АТ «Кредобанк», і у разі якщо суд визнає недійсним пункти 4.1,4.5,6.2,7.1,7.2 кредитного договору № CL-237590, який укладений 13.11.2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 , то це буде підставою для перегляду заочного рішення Ширяївського районного суду Одеської області від 12.07.2023 року по справі №518/1513/21, на підставі якого наразі приватний виконавець здійснює дії направлені на відчуження майна, яке належить ОСОБА_1 .

Метою вжиття заходів є охорона матеріально-правових інтересів позивача які гарантують за його позовом присудження реального виконання позитивно прийнятого рішення, у разі прийняття такого.

В даному випадку предметом спору є кредитний договір № CL-237590, який укладений 13.11.2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 .

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Згідно ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Частиною 3 ст. 150 ЦПК України передбачено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»(зі змінами, внесеними згідно з Постановою № 2 від 12.06.2009 року) забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Пунктом 6 зазначеної постанови передбачено, що, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Крім того, вирішуючи питання про забезпечення позову суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких може бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч.1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії, у разі якщо спір виник із сімейних правовідносин; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 1 ст.153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи.

Згідно ст. 159 ЦПК України суд допускаючи забезпечення позовних вимог має право вимагати від позивача забезпечення збитків, які можуть наступити для відповідача у зв`язку із забезпеченням позову і у разі відмови від задоволення позовних вимог.

Отже, предметом розгляду даної справи є є кредитний договір № CL-237590, який укладений 13.11.2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 .

Під забезпеченням позову слід розуміти сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605 цс16 від 25.05.2016 року, забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Згідно ч.1ст.56 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Тобто, накладання арешту на майно боржника здійснюється з метою виконання рішення суду, та порушене право стягувача було поновлено.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Висновок суду про необхідність вжиття заходів забезпечення позову не може ґрунтуватися на припущеннях позивача.

З матеріалів, які були додані до позовної заяви вбачається, що 15.12.2022 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. винесена постанова у у ВП №70558315 про арешт коштів боржника.

20.01.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Щербаковим Ю.С. було прийнято постанову у ЗВП №70559548 про опис та арешт майна (коштів) боржника, в якій вказано, що виходом за адресою: Одеська область, Ширяївський район виявлено майно боржника яке підлягає опису та арешту, а саме земельна ділянка, загальною площею 1,9999 га, що знаходиться за адресою Одеська область, Ширяївський район. Цільове призначення для ведення особистого селянського господарства. Кадастровий номер :01:001:0750.

Згідно з ч. 1ст.48 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.

Відповідно ч.ч.1-3 ст. 61 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна здійснюється шляхом проведення електронних торгів або за фіксованою ціною. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України. Початкова ціна продажу нерухомого майна визначається в порядку, встановленому статтею 57 вказаного Закону.

Заявник просить забезпечити позов на підставі п.2,6,10 ч.1 ст. 150 ЦПК України. Тобто, на даний момент відбувається стадія виконання рішення суду в примусовому порядку.

Законом України «Про виконавче провадження» у статті 34 врегульовано питання зупинення вчинення виконавчих дій, і це питання відноситься виключно до компетенції виконавця.

Зупинення вчинення виконавчих дій це повноваження державного (приватного) виконавця, яке може бути оскаржене до суду. Тобто законодавством чітко визначено обставини, які можуть бути підставою для зупинення вчинення виконавчих дій, та порядок їх вирішення, а саме питання про зупинення вчинення виконавчих дій вирішується виконавцем, на примусовому виконанні якого знаходиться виконавче провадження, а тому в цій частині, суд дійшов висновку про відмову у задоволені заяви про забезпечення позову.

Щодо заборони приватному виконавцю виконавчого округу Одеської області Щербакову Ю.С. здійснювати дії щодо відчуження майна ОСОБА_1 суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України.

Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

При встановленні відповідності заходів слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати іншим особам здійснювати покладені на них згідно із законодавством повноваження.

Заборона державному/приватному виконавцю вчиняти будь-які виконавчі дії прямо обмежить права та обов`язки виконавця, яки визначені у ЗУ «Про виконавче провадження», а саме те, що виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного у документі на його виконання, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Саме такий висновок викладено в постанові ВС №211/129/18-ц.

Окрім того, у даному випадку заявник просить заборонити приватному виконавцю здійснювати виконавчі дії за рішенням суду, яке набрало законної сили.

Отже, враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що в задоволені цієї частини заяви представника заявника про забезпечення позову слід відмовити, оскільки способи забезпечення позову повинні бути співмірними, а також узгоджуватися з предметом позову та вимогами чинного законодавства.

На підставі викладеного та керуючись ст. 149, 150, 153, 159 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволені заяви представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити

Відповідно до ч. 2 ст. 261 ЦПК України ухвали, що постановлені судом поза межами судового засідання набирають законної сили з моменту їх підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного тексту ухвали.

Суддя Мартьянова С.М.