Справа № 405/1513/23
УХВАЛА

14 березня 2023 року м. Кропивницький

Суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда Драний В.В., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Відповідно до вимог ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Згідно ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Відповідно до ч. 9 ст. 28 ЦПК України позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцезнаходженням майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування чи постійного його заняття (роботи).

Так, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою та її місце перебування зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 , що за адміністративно-територіальним поділом відноситься до території Фортечного (Кіровського) району м. Кропивницького.

Водночас, предметом позову ОСОБА_1 є розірвання шлюбу, тобто, позивач звернулася до суду з позовом про захист своїх прав, свобод чи інтересів, не пов`язаних із правовим статусом внутрішньо переміщеної особи.

Відповідно до отриманої судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вказана особа з 22.01.2002 року була зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , що відносилось до території Розівського району Запорізької області.

При цьому, позивачем не доведено доцільність розгляду даної справи за місцем проживання позивача у зв`язку з тим, що вона являється особою з інвалідністю ІІІ групи, оскільки нею не надано доказів того, що її стан здоров`я позбавляє її можливості звернутись до суду з позовом та надсилати кореспонденцію засобами поштового чи електронного зв`язку, а у випадку проведення судових засідань відповідним судом, приймати в них участь в режимі відеоконференції.

Більш того, місце проживання позивача відноситься до території Фортечного (Кіровського) району м. Кропивницького, а не Подільського (Ленінського) району м. Кропивницького.

Крім того, доказів того, що на утриманні позивача є малолітні або неповнолітні діти до позовної заяви не надано. Також відсутні докази домовленості подружжя (письмова угода, тощо) про можливість розгляду справи за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача та докази реєстрації місця проживання або перебування чи постійного заняття (роботи) відповідача на території Подільського (Ленінського) району м. Кропивницький.

Враховуючи викладене, суд вважає наведені ОСОБА_1 причини звернення з позовом саме до Ленінського районного суду м. Кіровограда неповажними, а тому підстави для застосування судом правили альтернативної юрисдикції (підсудності), визначених ч. 2 ст. 28 ЦПК України, відсутні.

Відтак, дана справа відноситься до територіальної юрисдикції (підсудності) Розівського районного суду Запорізької області за останнім відомим зареєстрованим місцем проживання відповідача.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе, зокрема, таку складову, як дотримання усіх правил юрисдикції та підсудності.

Європейський суд з прав людини у пункті 24 рішення від 20.07.2006 року в справі «Сокуренко і Стригун проти України» зазначив, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 04.04.2022 року № 15/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Запорізської області)» територіальну підсудність цивільних справ підсудних Розівському районному суду Запорізької області у зв`язку з неможливістю ним здійснювати правосуддя під час воєнного стану визначено Запорізькому районному суду Запорізької області.

За правилами ч. 9 ст. 187 ЦПК України, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

Таким чином, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 поданий з порушенням правил територіальної підсудності, тобто цивільна справа територіально не підсудна Ленінському районному суду м. Кіровограда, а тому справа підлягає передачі до суду належної територіальної юрисдикції, а саме Запорізькому районному суду Запорізької області, як суду за останнім відомим місцем проживання відповідача.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 31, ч. 9 ст. 187, ст. 260 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - передати на розгляд за підсудністю до Запорізького районного суду Запорізької області (69061, м. Запоріжжя, вул. Істоміна, 10).

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги до Кропивницького апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда В.В.Драний