КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 758/8338/14 Головуючий у І інстанції Гребенюк В.В.
Провадження №22-ц/824/1625/2023 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Шаламая Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2014 року ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 23 вересня 2009 року між нимз одного боку, та ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з іншого, було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав у власність, а ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зобов`язалися повернути до 25 листопада 2013 року грошові кошти в сумі, еквівалентній 300000,00 доларів США. За користування грошовими коштами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зобов`язалися одноразово сплатити на користь позивача до 25листопада 2013 року проценти у фіксованій сумі 30000 доларів США. На підтвердження факту передачі коштів співвідповідачі видали позивачу розписку. Станом на дату звернення позивача до суду співвідповідачі не повернули борг, а також не сплатили проценти за користування позикою, уникають зустрічей, їх мобільні телефони не відповідають.

У зв`язку з викладеним, просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 3480000,00 грн. боргу за договором позики, 348000,00 грн. процентів за договором позики.

В судовому засіданні 26серпня 2014 року позивачем повідомлено про смерть ОСОБА_3 та заявлено клопотання про витребування спадкової справи з 21-ї Київської державної нотаріальної контори. Судом задоволено клопотання, ухвалено витребувати спадкову справу з 21-ї Київської державної нотаріальної контори.

23 листопада 2014 року представник позивача подав до суду уточнену позовну заяву, в якій відповідачами замість ОСОБА_3 визначив його правонаступників спадкоємців ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_2

29 березня 2021 року подав до суду уточнену позовну заяву в якій визначив розмір заборгованості у гривні станом на 06 січня 2016 року. Зазначив, що розмір боргу за договором позики становить 7134000 грн., а розмір процентів 713400 грн., загальний розмір заборгованості 7847400 грн. Просив стягнути з ОСОБА_2 3923700,00 грн., що становить 50% від загального боргу у розмірі 7847400 грн., а інші 50 % боргу у розмірі 3923 700,00 грн. в рівних частинах стягнути із спадкоємців ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , по 980925,00 грн. з кожного.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення безпідставно не взяв до уваги висновок судово-почеркознавчої експертизи, яка встановила, що підпис у договорі позики від 23 вересня 2009 року укладеному між ОСОБА_1 з одного боку, та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 з іншого, у розписці від 23 вересня 2009 року про отримання коштів у графі ОСОБА_3 виконані самим ОСОБА_3 . Причини неприйняття даного доказу, суд першої інстанції у своєму рішенні не обґрунтував.

Скаржник вважає, що суд першої інстанції безпідставно у рішенні послався на листи, які надійшли до суду із КНДІСЕ, в яких було звернуто увагу суду на проведення службової перевірки щодо дотримання вимог законодавства України про судову експертизу та методичних вимог при проведенні вказаної експертизи і комісія встановила суттєві порушення методичних вимог з боку працівників КНДІСЕ при проведенні почеркознавчої експертизи. Скаржник наголошує на тому, що експерти не були притягнуті до кримінальної відповідальності, а до компетенції керівництва КНДІСЕ не входило надіслання таких листів до суду після отримання судом висновку експертизи.

Також вважає, що судом не були дотримані вимоги ст. 109 ЦПК України. Так за клопотанням відповідачки ОСОБА_5 була призначена технічна експертиза документів для визначення часу складання договору позики від 23 вересня 2009 року і розписки від 23 вересня 2009 року. Від експертів до суду надходило клопотання про надання додаткових документів, однак ці документи не були надані і експертиза не була виконана. Скаржник вважає, що документи не надала ОСОБА_5 , отже в силу вимог ст. 109 ЦПК України оскільки вона ініціювала проведення експертизи і ухилилась від її проведення, суд мав становити факти, для яких ця експертиза призначалась, а саме, що договір позики та розписка не є підробними.

Звертає увагу апеляційного суду на те, що саме з ініціативи ОСОБА_5 були порушені кримінальні провадження і за ухвалою слідчого судді були вилучені з матеріалів даної справи оригінали договору позики і розписки. Внаслідок відсутності оригіналів боргових документів в даній справі, суд був позбавлений можливості призначити повторну почеркознавчу експертизу, про що судом зазначено в оскаржуваному рішенні.

З врахуванням наведеного скаржник вважає, що оскільки у справі є висновок судової почеркознавчої експертизи, який підтверджує підписання боржником договору позики та боргової розписки, він має бути прийнятий судом як доказ на доведення позовних вимог.

Просить скасувати рішення суду і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України на адресу суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу від ОСОБА_8

ОСОБА_8 вважає рішення суду законним і обґрунтованим. Спростовує доводи апеляційної скарги тим, що в рамках кримінального провадження слідчим СВ Подільського УПГУНП було призначено судово-почеркознавчу експертизу, проведення якої доручено Київському НДІ судових експертиз. Відповідно до висновку експертів за результатами проведення експертизи від 28 травня 2019 року підпис від імені ОСОБА_3 у договорі позики та у борговій розписці виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою.

Від інших учасників справи відзиви на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надходили.

Представник позивача - адвокат Вовченко С.М. в судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги. На наступне судове засідання подала до суду заяву, в якій просила розгляд справи проводити без її участі.

Відповідачка ОСОБА_5 та представник ОСОБА_3 адвокат Тарасенко Р.А. заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Представник ОСОБА_2 - адвокат Кочкарьов С.В. подав до суду заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце судового розгляду повідомлялись належним чином, про причини неявки суд не повідомляли.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності інших учасників справи.

Постановою Київського апеляційного суду від 01 березня 2023 року закрито провадження у справі в частині позовних вимог до правонаступників ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , оскільки судом першої інстанції провадження в частині позовних вимог до ОСОБА_3 було відкрито безпідставно, враховуючи смерть відповідача ОСОБА_3 до подачі позову. Крім того, провадження у справі судом першої інстанції не було закрите після отримання інформації про його смерть, а до справи були допущені відповідачами спадкоємці померлого. Отже розгляд справи в частині вимог до ОСОБА_3 , а також залучення до участі у справі його правонаступників не міг відбуватись взагалі.

За таких обставин, оскільки позов ОСОБА_1 був пред`явлений до двох відповідачів - ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , однак відносно одного із відповідачів ОСОБА_3 провадження у справі закрите, розгляд даної справи продовжується за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 і рішення суду першої інстанції переглядається в межах первинно заявлених позовних вимог, з врахуванням уточнених позовних вимог лише в частині розміру боргу визначеного у гривні станом на 06 січня 2016 року.

Судом першої інстанції встановлено, що 23 вересня 2009 року між позивачем, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , було укладено договір позики, відповідно до якого позивач передав у власність, а ОСОБА_3 та ОСОБА_2 зобов`язалися повернути до 25 листопада 2013 року грошові кошти в сумі, еквівалентній 300000,00 доларів США. За користування грошовими коштами, відповідачі зобов`язалися одноразово сплатити на користь позивача до 25листопада 2013 року проценти у фіксованій сумі 30000 доларів США (а.с. 4,5, т. 1). На підтвердження факту передачі коштів співвідповідачі видали позивачу розписку від 23 вересня 2009 року (а.с. 6, т. 1).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що правонаступники ОСОБА_3 заперечували той факт, що договір позики ним підписувався, однак почеркознавчу експертизу суд не міг призначити, оскільки слідчими органами був вилучений оригінал договору позики. З урахуванням викладеного, суд вважав, що відсутні правові підстави покладати на співвідповідачів негативні наслідки неможливості провести експертизу по справі, оскільки така ситуація виникла не з їх вини.

Проте із такими висновками суд не можна погодитись виходячи з такого.

Відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, які не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до змісту ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Стаття 1049 ЦК України встановлює обов`язок позичальника повернути позику. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

У відповідності до ч. 2 ст. 1051 ЦК України, якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Стаття 526 ЦК України передбачає, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Верховний Суд України у справі № 6-50цс16 дійшов висновку (Постанова від 24 лютого 2016 року), що укладений сторонами письмовий договір позики є не лише фактом укладення договору, а й передачі позикодавцем грошової суми позичальнику, а відтак, дійшов обґрунтованого висновку про виникнення боргового зобов`язання. Зокрема, зазначив, що укладений сторонами договір позики у письмовій формі та його зміст підтверджує факт передачі позикодавцем грошової суми позичальнику та отримання останнім цих коштів.

Відповідно до п. 2. 1. договору позики від 23 вересня 2009 року, позикодавець зобов`язаний передати позичальникам грошові кошти в сумі еквівалентній 300000,00 доларів США 23 вересня 2009 року.

Згідно п. 2.2. договору, позичальники зобов`язані повернути позику до 25 листопада 2013 року, зазначена сума позики може бути повернута позичальниками достроково.

Пунктом 2.3 договору передбачено, що за користування позикою позичальники зобов`язані сплатити позикодавцю одноразово проценти у сумі 30000 доларів США до 25 листопада 2013 року. Дострокове повернення позичальниками позики не звільняє останніх від сплати процентів та не зменшує їх суму.

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, у зв`язку з тим, що боржники вчасно не повернули кошти, отримані за договором позики від 23 вересня 2009 року, а також не сплатили передбачені договором проценти за користування позикою.

На підтвердження факту отримання ОСОБА_3 та ОСОБА_2 грошових коштів, позивач надав оригінал договору позики від 23 вересня 2009 року та оригінал розписки від 23 вересня 2009 року про отримання позичальниками коштів за договором позики .

Відмовляючи у задоволенні позову з тих підстав, що відповідачами спадкоємцями ОСОБА_3 ставиться під сумнів підписання ним договору, суд першої інстанції не дав оцінки тій обставині, що інший відповідач ОСОБА_2 , яка була дружиною ОСОБА_3 подала до суду 27 серпня 2021 року (а. с. 17 т. 4) в якій позов визнавала і просила розгляд справи проводити без її участі, тобто не заперечувала проти того, що вона укладала цей договір і підписувала його. Отже, висновок суду про відмову у задоволенні позову також і до ОСОБА_2 є неправильним. Суд мав оцінити надані позивачем докази на доведення обставин отримання ОСОБА_2 від ОСОБА_1 коштів за договором позики.

ОСОБА_2 підписала договір позики і розписку про отримання коштів. Первинний позов був пред`явлений до ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про стягнення боргу солідарно, оскільки кошти ним отримувались разом за одним договором. Подальші зміни позовних вимог судом апеляційної інстанції в частині вимог до спадкоємців ОСОБА_3 до уваги не беруться, оскільки судом було встановлено незаконність відкриття провадження в частині вимог до ОСОБА_3 , отже і незаконність залучення до розгляду справи в якості відповідачів його правонаступників і наявність підстав для заміни відповідача ОСОБА_3 його правонаступниками.

Разом із тим, зміна позовних вимог в частині визначення розміру заборгованості у гривні, апеляційним судом враховується при розгляді даної справи.

Відповідно до статті 541 ЦК України солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до статті 543 ЦК України у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Кредитор, який одержав виконання обов`язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.

Солідарні боржники залишаються зобов`язаними доти, доки їхній обов`язок не буде виконаний у повному обсязі.

Виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.

Як вбачається із договору позики, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 отримали позику спільно і спільно зобов`язались її повернути. В договорі не визначені частки, які мали б виплатити кожен із боржників, отже їх зобов`язання є неподільним, а обов`язок повернути кошти є солідарним.

З врахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що оскільки ОСОБА_2 визнавала отримання нею спільно з ОСОБА_3 коштів від ОСОБА_1 , підписання нею договору позики та розписки про отримання коштів не заперечувала, боржники отримували позику спільно будучи подружжям, отже право позивача на отримання боргу за договором позики підлягає захисту. Однак борг підлягає стягненню у повному обсязі лише з ОСОБА_2 у зв`язку із смертю ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_2 як боржниці за договором позики і ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 369, 374, 376 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 14 вересня 2021 року у даній справі скасувати в частині відмови у задоволенні позову до ОСОБА_2 і ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 7847400 (сім мільйонів вісімсот сорок сім тисяч чотириста) гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 07 березня 2023 року.

Реквізити сторін:

позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 код РНОКПП НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , код РНОКПП НОМЕР_2 .

Суддя-доповідач

Судді: