КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції Мальцева Д.О.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/1563/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Ігнатченко Н.В. , Савченка С.І.,

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 13 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, встановлення факту припинення шлюбних відносин,

За зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про проділ майна подружжя.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги, -

В с т а н о в и в :

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом до ОСОБА_2 .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі . За час перебування у зареєстрованому шлюбі ними було придбано настпуне майно ,що є спільною сумісною власністю подружжя :

квартира за адресою : АДРЕСА_1 , вартістю 3 655970 грн .

автомобіль Bentley Continental GT , 2012 року випуску ,дз НОМЕР_1 вартістю 3802931 грн

автомобіль Mercedes-Benz CL 550. 2009 року випску, НОМЕР_2 вартістю 953097 грн

Вартість майна позивач за первісним позовом визначає згідно звітів, зроблених на його замовлення.

З лютого 2015 року відносини між сторонами значно погіршились, позивач ОСОБА_1 почав проживати окремо, спільне господарство сторони вести припинили, шлюбні стосунки між сторонами також було припинено. У подальшому позивачу стало відомо, що відповідачка самовільно відчужила автомобілі Bentley Continental GT та Mercedes-Benz CL 550. При цьому, відповідачка діяла не в інтересах сім`ї та без згоди позивача, продала спірне майно за заниженою ціною, що призвело до значної втрати частки майна подружжя. Своїми діями вона завдала шкоди інтересам сім`ї. Також позивач зазначає, що відповідачка не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї, не працювала, не займалась вихованням доньки, витрачала спільні кошти на власні потреби, зрадила позивача з іншим чоловіком. Позивач також зазначає, що джерелом походження коштів, за рахунок яких було придбано спірне майно подружжя (квартира, автомобілі), були особистою приватною власністю позивача за первісним позовом у вигляді грошових коштів, отриманих за договором позики 10 березня 2011 року , що встановлено у рішенні Шевченківського районного суду м. Києва від 25 липня 2016 року по справі № 761/21785/15-ц.

З огляду на зазначене, з урахуванням змін , уточнень та збільшення позовних вимог поданих 28 квітня 2016 року та 27 травня 2016 року позивач за первісним позовом ОСОБА_1 просить застосувати положення ч. 2 ст. 70 Сімейного кодексу України щодо відступлення від засад рівності часток кожного з подружжя у спільному майні, оскільки реальна вартість майна подружжя становить 8 411 998, 00 грн, з яких вартість автомобілів - 4 756 028, 00 грн, квартири - 3 655 970, 00 грн. Частка позивача за первісним позовом у спільному майні становить 4 205 999, 00 грн. Разом з тим, відповідачкою ОСОБА_2 за первісним позовом своїми неправомірними діями нанесено матеріальну шкоду майну подружжя у розмірі 3 816 028, 00 грн, у зв`язку з чим вартість майна подружжя зменшилась до 4 594 970, 00 грн.

У прохальній частині позову ОСОБА_1 просив -

встановити факт припинення шлюбних відносин між ним та ОСОБА_2 з лютого 2015 року;

-визнати спільною сумісною власністю подружжя :

квартиру за адресою : АДРЕСА_1 ,

грошові кошти у розмірі 940 000, 00 грн, що отримані від продажу автомобілів Bentley Continental GT, та Mercedes-Benz CL 550,

-відступити від засад рівності часток подружжя та поділити майно, набуте сторонами за час шлюбу наступним чином:

виділити у власність позивача ОСОБА_1 і визнати за ним право власності на квартиру за адресою : АДРЕСА_1 , загальною площею 182,5 кв.м

видіти у власність і визнати за ОСОБА_2 право власності на грошові кошти у розмірі 940 000, 00 грн, отримані від продажу автомобілів Bentley Continental GT та Mercedes-Benz CL 550;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 550 029, 00 грн., що становить частку ОСОБА_1 від грошових коштів, отриманих від продажу автомобіля Bentley Continental GT та Mercedes-Benz CL 550;

-стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Відповідачка ОСОБА_2 заперечувала проти позовних вимог, просила відмовити в їх задоволенні та звернулась до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 .

Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі .За час шлюбу сторонами набуто вище вказане спірне майно. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року шлюб розірвано .

Відповідачка ОСОБА_2 заперечує той факт, що майно, яке остання вважає спільною сумісною власністю подружжя, придбане виключно за кошти позивача ОСОБА_1 , оскільки за період перебування у шлюбі відповідачка також працювала, отримувала дохід.

До шлюбу відповідачка мала у власності два автомобіля Mercedes-Benz Е 140 1997 р.в. та Mercedes-Benz S 320. При цьому, позивач ОСОБА_1 не завжди мав постійний прибуток, товариства, засновником яких він був, припинені на підставі судового рішення. Все майно придбавалось за кошти відповідачки та її родичів. Кошти на купівлю квартири відповідачка ОСОБА_2 отримала з продажу своїх автомобілів. Крім того, на придбання спірних автомобілів та квартири відповідачка брала гроші в борг.

При цьому, оскільки ОСОБА_1 у січні 2015 року знадобились гроші, останній змусив відповідачку ОСОБА_2 за первісним позовом видати довіреність на продаж спірного автомобіля Mercedes-Benz CL 550, який було продано за 140 000 грн. Позивач ОСОБА_1 кошти забрав у повному обсязі для розвитку свого бізнесу. При цьому, вказаний автомобіль було реалізовано за його згодою. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 грудня 2017 року ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову про визнання договору купівлі-продажу автомобіля Mercedes-Benz CL 550 недійсним .

Крім того, у травні 2015 року ОСОБА_2 відчужила другий автомобіль Bentley Continental GT своєму дядьку ОСОБА_3 за вимогою ОСОБА_1 , оскільки останньому необхідні були кошти щоб зберегти його бізнес. Грошові кошти у розмірі 800 000, 00 грн від покупця безпосередньо отримав ОСОБА_1 . Від продажу обох автомобілів відповідачка ОСОБА_2 нічого не отримала.

У прохальній частині зустрічного позову ОСОБА_2 просила -

-визнати спільною сумісною власністю подружжя квартиру за адресою : АДРЕСА_1 ( характеристики: кількість кімнат - 4, загальна площа - 182, 5 кв.м, житлова площа - 94, 8 кв.м в ідеальних частках по 1/2 за кожним із спаввласників.

-визнати право власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири , виділивши їй при поділі вказаної квартири натурі відповідно до висновку експерта № 12340/17-44 від 29 серпня 2018 року, приміщення 9 поверху: житлова кімната № 2 (площею 37, 5 кв.м), хол № 1 (площею 29, 0 кв.м.), кухня-їдальня № 3 (площею23, 8 кв.м), комора № 4 (площею 2, 7 кв.м), вбиральня № 5 (площею 3, 8 кв.м).

-визнати право власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири , виділивши йому при поділі вказаної квартири в натурі відповідно до висновку експерта № 12340/17-44 від 29 серпня 2018 року , приміщення 10 поверху: житлова кімната № 7 (площею 16, 4 кв.м), житлова кімната № 8 (площею 16, 5 кв.м), житлова кімната № 10 (площею 24, 4 кв.м), хол № 6 (площею 21, 3 кв.м), санвузол № 9 (площею 7, 1 кв.м);

-стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію належної їй частки у спільному майні подружжя за автомобіль марки Mercedes-Benz CL 550, 2009 р.в., д.н.з. НОМЕР_3 у розмірі 70 000, 00 грн., що становить 1/2 частину частину вартості відчуженого автомобіля;

-стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 компенсацію належної їй частки у спільному майні подружжя за автомобіль марки Bentley Continental GT 2012 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 у розмірі 400 000, 00 грн., що становить 1/2 частину вартості відчуженого автомобіля;

-стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 5 763,грн.

Позивач ОСОБА_1 проти зустрічних позовних вимог заперечував, просив відмовити у їх задоволенні. Обґрунтовуючи свої заперечення посилався на обгрунтування та обставини, викладені у первісному позові. Також вказав, що відповідачкою ОСОБА_2 не надано належних доказів того, що вона працювала та отримувала дохід, а також того, що саме за її кошти купувались спірні автомобілі. Натомість зазначає що він за період перебування у шлюбі з ОСОБА_2 обіймав ряд посад, а також був засновником ряду товариств, а тому дохід отримував, що підтверджується відповідною податковою звітністю.

Зазначив також, що автомобілі відповідачки ОСОБА_2 були відчужені нею задовго до придбання спірної квартири. Також вказав, що кошти на квартиру він зняв з депозитного рахунку ПАТ «Діамантбанк», що підтверджується платіжним дорученням від 13 травня 2014 року.

Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Києва від 08 лютого 2019 року зустрічний позов прийнято до розгляду з первісним позовом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

У порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 ідеальну частину квартири , виділено їй в натурі відповідно до висновку експерта № 12340/17-44 від 29 серпня 2018 року , приміщення 9 поверху: житлова кімната № 2 (площею 37, 5 кв.м), хол № 1 (площею 29, 0 кв.м.), кухня-їдальня № 3 (площею23, 8 кв.м), комора № 4 (площею 2, 7 кв.м), вбиральня № 5 (площею 3, 8 кв.м).

У порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частину квартири за адресою : АДРЕСА_1 , виділено йому в натурі відповідно до висновку експерта № 12340/17-44 від 29 серпня 2018 року , приміщення 10 поверху: житлова кімната № 7 (площею 16, 4 кв.м), житлова кімната № 8 (площею 16, 5 кв.м), житлова кімната № 10 (площею 24, 4 кв.м), хол № 6 (площею 21, 3 кв.м), санвузол № 9 (площею 7, 1 кв.м).

В решті зустрічних позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 та часткового задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 . Ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов ОСОБА_1 , в задоволенні зустрічного позову відмовити .

У скарзі посилався на порушення норм матеріального права і процесуального права, вважає що суд неповно з`ясував всі обставини справи, не взяв до уваги доводи позивача,тому висновок суду є помилковим.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідачка ОСОБА_2 зазначила, що рішення суду є законним та обґрунтованим, судом досліджені всі обставини справи і надана правова оцінка доказам, які надали сторони , доводи апеляційної скарги є безпідставними.

Відповідно до ст. 43 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 13 жовтня 2022 року ,10 листопада 2022 року, 15 грудня 2022 року, 02 лютого 2023 року, 02 березня 2023 року за адресами, які зазначені в матеріалах справи. Сторони та їх представники приймали участь у розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що сторони перебували у шлюбі з 07 липня 2007 року (т. 1 а.с. 6).

Рішеням Святошинського районного суду м.Києва від 07 червня 2016 року шлюб між сторонами розірвано .( т.4 а.с. 48)

В період перебування у шлюбі сторонами було придбано, квартиру , два автомобілі.

Згідно Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, дата реєстрації 26 березня 2011 року, за ОСОБА_2 зареєстровано автомобіль Mercedes-Benz CL 550, д.н.з. НОМЕР_3 , № шасі (кузова, рами) НОМЕР_4 .

Згідно із договором купівлі-продажу від 05 березня 2013 року ОСОБА_2 придбала у ТОВ «Редкар» автомобіль Bentley Continental GT за ціною 2 600 000 грн. Акт приймання-передачі вказаного автомобіля, підписаний між тими ж самими сторонами Договору.

Автомобіль відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 07 березня 2013 року , вказаний автомобіль (Bentley Continental GT 2012 р.в., д.н.з. НОМЕР_1 , № шасі (кузова, рами) НОМЕР_5 зареєстровано за ОСОБА_2 .

Між ПАТ «Холдингова компанія «Київміськбуд» та ОСОБА_2 30 квітня 2014 року укладено Договір купівлі-продажу майнових прав № 6156/РН-К, за умовами якого остання придбала майнові права на квартиру за адресою : АДРЕСА_1

Свідоцтво про право власності від 15 липня 2014 року , ІН 24255993 на нерухоме майно, на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 видано на ім`я ОСОБА_2 .

Доводи ОСОБА_1 , що шлюбні відносини з Дружиною ОСОБА_2 припинені між сторонами з лютого 2015 року, спростовуються наявними в матеріалах доказами . Так , рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 07 червня 2016 року (справа № 759/6963/15-ц) шлюб між сторонами розірвано. Рішення набрало законної сили 21 червня 2016 року. Сторони рішення суду не оскаржували.

Відповідно до ст. 71-76 ЦПК України, позивачем ОСОБА_1 належних та допустимих доказів того що шлюбні відносини між сторонами були припинені саме з лютого 2015 року, суду не надано. Не надано таких доказів і до апеляційної скарги

З огляду на суперечливі пояснення свідків щодо припинення між сторонами шлюбних відносин. суд першої інстанції надав їм критичну оцінку, і вірно не взяв їх до уваги .

Відповідно ч.ч.1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно ч.1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

У статті ст. 60 Сімейного Кодексу України зазначено ,що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.( ст. 61 Сімейного Кодексу України)

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними( ст. 63 Сімейного Кодексу України) .

Відповідно до ст. 68 Сімейного Кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно із ч. 1 ст. 69 Сімейного Кодексу України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.( ст. 70 Сімейного Кодексу України)

Спільна сумісна власність - це власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності.

Відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 3 ст. 368 ЦК, ст. 60 СК); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі (ч. 4 ст. 368 ЦК); майно, набуте батьками і дітьми за рахунок їхньої спільної праці чи спільних коштів (ст. 175 СК); земельні ділянки членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними (ст. 89 ЗК); квартира (будинок), передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім`ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), у їх спільну сумісну власність (ч. 2 ст. 8 Закону № 2482-ХІІ); приміщення загального користування, опорні конструкції багатоквартирного будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання, а також споруди, будівлі, які призначені для забезпечення потреб усіх власників квартир, а також власників нежитлових приміщень, які розташовані у багатоквартирному житловому будинку - належать співвласникам будинку (ч. 2 ст. 382 ЦК); майно, набуте жінкою та чоловіком за час спільного проживання однією сімґєю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними (ст. 74 СК).

Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 Сімейного Кодексу України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України.

За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності.

Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен встановити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати спірному набутому майну режим спільного майна є: 1) час набуття такого майна, 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття), 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма статті 60 Сімейного кодексу України вважається правильно застосованою.

Статтею 60 Сімейного Кодексу України встановлено презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17, у постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 334/4220/18 (провадження № 61-19010св20), від 07 липня 2021 року у справі № 760/18983/16 (провадження № 61-16673св20).

Позивач ОСОБА_1 стверджує, що спірне майно придбано ним за власні кошти та, при цьому , посилається на ту обставину, що ним знімались кошти з депозитного рахунку на оплату Договору купівлі-продажу майнових прав.

Разом з тим , суд першої інстанції встановив, що в матеріалах справи наявна заява на видачу готівки № 16 на суму 3 015 662, 00 грн банк отримувача відділення ПАТ «Діамантбанк», отримувач ОСОБА_1 .

Натомість , зазначена заява на видачу готівки не свідчить про те, що кошти, які були зняті позивачем ОСОБА_1 за первісним позовом, були його власними, а не спільними коштами подружжя.

Крім того, кошти за Договором купівлі-продажу майнових прав вносились безпосередньо ОСОБА_2 . Вказана обставина підтверджується платіжним дорученням № 1 від 13 травня 2014 року на суму 3 015, 630, 00 грн щодо зарахування ОСОБА_2 грошових коштів на рахунок ПАТ «ХК «Київміськбуд» в рахунок оплати за майнові права за квартиру за адресою: АДРЕСА_1 за Договором купівлі-продажу майнових прав. Право власності також зареєстроване за ОСОБА_2 ( т.3 а.с. 222)

Посилання позивача ОСОБА_1 на ту обставину , що під час шлюбу він працював та отримував дохід, на підтвердження чого надає численні витяги з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, не свідчать про те, що спірне майно було придбано за кошти позивача за первісним позовом. Вказані докази містять лише інформацію щодо створення та припинення юридичних осіб за участю позивача, а також копії податкової звітності, копії різних правочинів щодо придбання та відчуження нежитлових приміщень та іншого нерухомого майна, яке використовувалось позивачем під час здійснення господарської діяльності (т. 3, а.с 149 -153)

Одним із доводів позивача ОСОБА_1 щодо придбання ним особисто спірної квартири та автомобілів ,є посилання на те ,що він брав гроші у борг , і ця обставина встановлена рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 25 липня 2016 року .

Такі твердження позивача ОСОБА_1 суд обгрунтовано оцінив критично , з огляду на те ,що предметом судового розгляду за вказаним рішенням було стягнення заборгованості за договором позики .Обставини щодо цілей, на які були спрямовані вказані кошти позивачем за первісним позовом, судом в межах розгляду зазначеної вище справи не встановлювались.( т.3 а.с. 142-148)

Що стосується доводів ОСОБА_2 щодо отримання доходів та наявності власного рухомого майна , суд виходив із такого .

Так , з матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_2 мала у власності автомобіль марки Mercedes-Benz S 320, д.н.з. НОМЕР_6 , який був перереєстрований 07 березня 2014 року з ОСОБА_5 на ОСОБА_6 , на підставі довідки-рахунку НОМЕР_7 , виданої ТОВ «ВАВІЛОН», а також автомобіль марки Mercedes-Benz Е240, д.н.з. НОМЕР_8 , який був зареєстрований за ОСОБА_2 10 серпня 2006 року .В подальшому 18 листопада 2011 року вказаний автомобіль перереєстрований на нового власника (лист РСЦ МВС в Київській області від 16 травня 2017 року № 31/10-1969).( т.3 а.с. 228)

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що сторонами спільно було засновано ТОВ «КРЕАТИВ-ЛАЙН», де обоє були учасниками.

В матеріалах справи також наявна довідка, видана ОСОБА_2 за № 30/14 від 30 жовтня 2014року про те, що вона працювала в ТОВ «Креатив-Лайн» з 03 жовтня 2005 року . В період з квітня 2014 року по вересень 2014 року ОСОБА_2 отримувала заробіток у розмірі 20000, 00 грн./місяць.

Крім того, відповідачка надала копію Договору позики від 06 вересня 2010 року на суму 1 581 640 грн , укладеного з ОСОБА_7 та копію розписки, згідно з якою ОСОБА_2 отримала кошти у вказаній сумі на придбання автомобіля.

Крім того , суд першої інстанції встановив, що додатковою угодою до вказаного Договору позики від 03 березня 2014 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_7 збільшено суму позики. Відповідно до угоди відповідачка ОСОБА_2 отримала грошові кошти у розмірі 4 510 22, 00 грн., а загальна сума позики склала 665 000 доларів США. Згідно копії розписки, наданої до матеріалів справи, вказані кошти були отримані ОСОБА_2 для придбання спірної квартири та проведення ремонтних робіт.

Встановлені судом обставини спростовують твердження позивача ОСОБА_1 , що спірне майно було придбане виключно за його кошти , а тому є його особистою власністю , разом з тим і не свідчать про те, що спірне майно було придбано виключно за кошти відповідачки ОСОБА_2 .

З урахуванням встановленого , суд дійшов правильного висновку , що спірне майно, а саме квартира за адресою: АДРЕСА_1 , та автомобілі марки Bentley Continental GT та Mercedes-Benz CL 550 є спільною сумісною власністю подружжя , яке було набуте ними за час перебування у шлюбі.

Частиною 63 Сімейного Кодексу України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно ч.1 ст. 69 Сімейного Кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 70 Сімейного Кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Відповідно до ч.1 ст. 71 Сімейного Кодексу України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір між ними може бути вирішений судом. При цьому, суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч. 4 ст. 71 Сімейного Кодексу України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.

За змістом ч.2 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Пунктами 22-24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено,що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до п. п. 23, 30 цієї ж Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, суду необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року (справа № 372/504/17), у статті 60 Сімейного Кодексу України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 Сімейного Кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 жовтня 2018 року ( справа № 127/7029/15-ц) зроблено висновок, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Згідно ч. 2-3 ст. 70 Сімейного Кодексу України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до правових позиції викладених у постанові Верховного Суду від 27 грудня 2019 року ( справа №297/2837/17), та у постанові Верховного Суду від 02 березня 2020 року ( справа №448/1722/16-ц) встановлено ,що при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами другою, третьою статті 70 Сімейного Кодексу України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім 'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім 'ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (частина перша статті 60 СК України). Проживання дітей з позивачем, з огляду на встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини та положення статті 70 СК України, саме по собі не є підставою для збільшення частки у майні одному з подружжя. Наявність інших обставин, за яких можливе відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі спірної квартири, позивач не довела. Отже, спірна квартира була придбана подружжям у період шлюбу, а тому є їх спільною сумісною власністю, частки сторін є рівними, а підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна відповідно до частини третьої статті 70 СК України немає.»

З огляду на те ,що суд встановив обставини щодо придбання спірного майна, і є всі підстави вважати майно спільною сумісною власністю подружжя, тому логічним є висновок суду, що автомобілі марки Bentley Continental GT та Mercedes-Benz CL 550, квартира з а адресою: АДРЕСА_2 , кв. підлягають поділу між подружжям.

При цьому, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів про те, що є підстави для відступу від засади рівності часток подружжя, зокрема, що відповідачка ОСОБА_2 не дбала про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилялась від участі в утриманні дитини (дітей), приховала, знищила чи пошкодила спільне майно, витратила його на шкоду інтересам сім`ї і судом не встановлено таких підстав, передбачених ч. 2 ст. 70 Сімейного Кодексу України.

Доводи позивача ОСОБА_1 , що його колишня дружина неправомірними діями, які полягали у відчуженні спірних автомобілів без відома позивача, нанесла матеріальну шкоду майну подружжя у розмірі 3 816 028, 00 грн, у зв`язку з чим вартість майна подружжя зменшилась до 4 594 970, 00 грн, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи .

Так, відповідно до відомостей, наданих Регіональним сервісним центром МВС в Київській області від 16 травня 2017 року за № 31/10-1973, автомобіль марки Mercedes-Benz CL 550, д.н.з. НОМЕР_3 був перереєстрований 24 лютого 2015 року з ОСОБА_2 на ОСОБА_8 на підставі довідки-рахунку ААЕ №089117 від 24 лютого 2015 року , виданої ТОВ «ОРЕОН-ТРЕЙД». Вартість проданого автомобіля - 140 000, 00 грн.

Автомобіль марки Bentley Continental GT, д.н.з. НОМЕР_1 був перереєстрований 27 травня 2015 рку з ОСОБА_2 за первісним позовом на ОСОБА_3 на підставі довідки-рахунку ААЕ №194177 від 26 травня 2015 року, виданої ТОВ «АВТОПРОВАЙДЕР» Вартість проданого автомобіля - 800 000, 00 грн (т. 3 а.с. 228). Тобто ,вказані автомобілі були відчужені під час зареєстрованого шлюбу.

Відповідно до Звіту № 1/02, наданого ОСОБА_1 про оцінку колісного транспортного засобу, зробленого оцінювачем ТОВ «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ПРОСПЕКТ» (дата огляду ТЗ 01 лютого 2015 року ), вартість Mercedes-Benz CL 550 2009 р.в., власником якого була ОСОБА_2 , становить 953 097, 00 грн.

Відповідно до Звіту № 1/05, наданого ОСОБА_1 про оцінку колісного транспортного засобу, зробленого оцінювачем ТОВ «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ПРОСПЕКТ» (дата огляду ТЗ - 12 квітня 2015 року), вартість автомобіля Bentley Continental GT 2012 р.в., власником якого була ОСОБА_2 , становить 3 802 931, 00 грн.

Відповідно до Звіту, наданого ОСОБА_1 про оцінку майна (квартири), зробленого оцінювачем ТОВ «ЮРИДИЧНА КОМПАНІЯ «ПРОСПЕКТ» (дата проведення оцінки 12 квітня 2015 року ), вартість спірної квартири становить 3 655 970, 00 грн.

Відповідачка ОСОБА_2 , спростовуючи доводи позивача , надала Звіт про оцінку майна від 16 травня 2017 року , виконаний ТОВ «МЕГАПОЛІС І ПАРТНЕРИ» на її замовлення , згідно з яким ринкова вартість спірного автомобіля Bentley Continental GT, на дату оцінки 16 травня 2017 року складає 1 135 200, 00 грн та Звіт про оцінку майна виконаний ТОВ «МЕГАПОЛІС І ПАРТНЕРИ» на її замовлення, згідно з яким ринкова вартість спірного ТЗ Mercedes-Benz CL 550, на дату оцінки 16 травня 2017 року складає 659 400, 00 грн., і Звіт про незалежну оцінку майна від 16 травня 2017 року, виконаний ТОВ «МЕГАПОЛІС І ПАРТНЕРИ» , згідно з яким вартість спірної квартири на дату оцінки складає 3 441 088, 00 грн..

Жодна із сторін , клопотання про призначення судової експертизи щодо визначення ринкової вартості спірних автомобілів під час розгляду справи не заявляла.

Незважаючи на наявність суперечливих висновків щодо вартості майна, судом не встановлено підстав для стягнення компенсації на користь позивача ОСОБА_1 від продажу спірних автомобілів.

Відповідно до ст. 71-76 ЦПК України, позивачем не доведено будь-якими доказами, що спірні автомобілі були відчужені без його відома, а кошти від продажу використані не на користь сім`ї. Не надано таких доказів і до апеляційної скарги .

В матеріалах справи міститься рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 20 грудня 2017 року ( справа № 759/12576/15-ц) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_8 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля Mercedes-Benz CL 550, д.н.з. НОМЕР_3 . Рішенням встановлено, що позивачем не надано суду доказів того, що відповідачі діяли недобросовісно, зокрема, що ОСОБА_8 знав чи за обставинами справи не міг не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що ОСОБА_2 не отримала згоди на це ОСОБА_1 . В задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено ( т.3 а.с. 190-192) .

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода) (ч. 2 ст. 22 ЦК України).

При цьому, до істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою. Крім цього, відповідно до статті 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При цьому обов`язок щодо обґрунтованості та доведеності розміру збитків покладається на позивача.

Доказів , що відповідачка ОСОБА_2 діяла не в інтересах сім`ї та своїми діями завдала матеріальну шкоду майну подружжя у розмірі 3 816 028, 00 грн, у зв`язку з чим вартість майна подружжя зменшилась до 4 594 970, 00 грн, позивач ОСОБА_1 суду не надав .

Виходячи із засад ст. 19 ЦПК України , суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо виникають з цивільних , земельних , трудових , сімейних , житлових та інших правовідносин , крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства .

Відповідно до положень ч.2 ст.16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути : визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків, відшкодування моральної шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу місцевого самоврядування. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

За змістом вказаної норми особа, яка вважає, що її право порушене, може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, який, як правило, визначається спеціальним законом (Цивільний Кодекс чи інший акт цивільного законодавства), що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Відсутність порушеного права, чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту, способам ,визначеним законодавством є підставою для відмови у позові.

Враховуючи ,що жодна із підстав позовних вимог ОСОБА_1 не знайшла свого підтвердження під час розгляду справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності та необґрунтованості

Частково задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції правильно виходив із того, що було встановлено, що спірне майно - і квартира і два автомобілі є спільною сумісною власністю подружжя.

Згоди щодо поділу майна у добровільному порядку сторони не дійшли.

Відповідно до Висновку судової будівельно-технічної експертизи Київського науково-дослідного інституту судових експертиз від 29 серпня 2018 року № 12340/17-44 , експертом О.В. Кухарчук надано можливі варіанти поділу чотирьохкімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а саме: відступу від ідеальних часток співвласників в одиницях житлової площі у квартирі АДРЕСА_3 ; зміною фактичного внутрішнього об`ємно-планувального рішення квартири шляхом проведення реконструкції приміщень існуючої квартири з метою влаштування двох окремих квартир для ізольованого користування та заселення кожної новоутвореної квартири однією сім`єю у відповідності до ідеальних часток співвласників (1/2 та 1/2 ).

При цьому, варіант 1 поділу квартири шляхом проведення реконструкції приміщень існуючої квартири з метою влаштування двох окремих квартир для ізольованого користування та заселення кожної новоутвореної квартири однією сім`єю у відповідності до ідеальних часток співвласників (1/2 та 1/2), а саме: співвласнику 1 (співвласнику 1/2 частки) за результатами поділу залишаються у власність приміщення 10 поверху: житлова кімната № 7 (площею 16, 4 кв.м), житлова кімната № 8 (площею 16, 5 кв.м), житлова кімната № 10 (площею 24, 4 кв.м), хол № 6 (площею 21, 3 кв.м), санвузол № 9 (площею 7, 1 кв.м), що на 5, 55 км.в. менше ідеальної частки в одиницях житлової площі у квартирі; співвласнику 2 (співвласнику 1/2 частки) - приміщення 9 поверху: житлова кімната № 2 (площею 37, 5 кв.м), хол № 1 (площею 29, 0 кв.м.), кухня-їдальня № 3 (площею23, 8 кв.м), комора № 4 (площею 2, 7 кв.м), вбиральня № 5 (площею 3, 8 кв.м), що на 5, 55 кв.м більше ідеальної частки.

З огляду на зазначене, зрозумілим і правильним є висновок суду ,що вимоги ОСОБА_2 в частині визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 спірної квартири ,яка має наступні характеристики: кількість кімнат - 4, загальна площа - 182, 5 кв.м, житлова площа - 94, 8 кв.м в ідеальних частках по 1/2 за кожним із спаввласників, а також визнання права власності за ОСОБА_2 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , виділу їй при поділі вказаної квартири натурі відповідно до висновку експерта № 12340/17-44 від 29 серпня 2018 року , приміщення 9 поверху: житлова кімната № 2 (площею 37, 5 кв.м), хол № 1 (площею 29, 0 кв.м.), кухня-їдальня № 3 (площею23, 8 кв.м), комора № 4 (площею 2, 7 кв.м), вбиральня № 5 (площею 3, 8 кв.м), визнання права власності за ОСОБА_1 на 1/2 частину квартири АДРЕСА_3 , виділу йому при поділі вказаної квартири в натурі відповідно до висновку експерта № 12340/17-44 від 29 серпня 2018 року , приміщення 10 поверху: житлова кімната № 7 (площею 16, 4 кв.м), житлова кімната № 8 (площею 16, 5 кв.м), житлова кімната № 10 (площею 24, 4 кв.м), хол № 6 (площею 21, 3 кв.м), санвузол № 9 (площею 7, 1 кв.м), підлягають до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_2 про стягнення на її користь компенсації належної їй частки у спільному майні подружжя за автомобіль марки Mercedes-Benz CL 550, 2009 р.в., у розмірі 70 000, 00 грн, що становить 1/2 частину вартості , та компенсації належної їй частки у спільному майні подружжя за автомобіль марки Bentley Continental GT 2012 р.в. у розмірі 400 000, 00 грн., що становить 1/2 частину вартості відчуженого автомобіля, суд правильно виходив із того , спірні автомобілі були відчужені у період перебування сторін у шлюбі. При цьому, ані позивачем ОСОБА_1 , , ані відповідачкою ОСОБА_2 не надано доказів того, хто саме розпорядився вказаними коштами, відсутні докази і того, що кошти від продажу автомобілів були витрачені сторонами не в інтересах сім`ї.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вказаних висновків суду першої інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції , відповідно до ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає рішення законним та обґрунтованим, постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права , відповідає фактичним обставинам справи, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,375,381 - 384 ЦПК України , суд, -

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 06 березня 2023 року.

Головуючий:

Судді: