Справа №461/6744/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 лютого 2023 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Мисько Х.М.,

секретар судових засідань Кухар Р.В.,

відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 (адреса проживання (реєстрації): 811212, Львівська область, Пустомитівський район, с. Муроване, РНОКПП:невідомий) про стягнення аліментів на утримання дитини, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 4 000, 00 грн., щомісячно, починаючи з 01.12.2022 року, до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги обґрунтовує, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Галицького районного суду м. Львова від 23.08.2022 року розірвано. Від даного шлюбу має спільну доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач зазначає, що добровільну матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає, в житті дитини, її вихованні та розвитку участі не приймає. Позивач вказує, що всі витрати щодо утримання та лікування дитини, позивач несе сама. Просить позов задовольнити.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 23.12.2022 року відкрито спрощене позовне провадження у справі.

26.01.2023 року відповідач ОСОБА_1 скерував на адресу суду відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково. Просив призначити аліменти у розмірі 3 000, 00 грн.

Позивач у судове засідання не з`явилась, скерувала на адресу суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, просила такі задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні визнав позовні вимоги частково. Вказала, що не заперечує щодо стягнення з нього аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 3000, 00 грн.

Заслухавши думку відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

05.07.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було укладено шлюб, який зареєстрований Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, актовий запис №1018.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданого виконавчим комітетом Сороки- Львівської сільської ради Пустомитівського району Львівської області 15.06.2016 року.

Рішенням Галицького районного суду від 13.10.2022 року шлюб, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстровано 30 травня 2015 року, серії 1-СГ №253265, у міському відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції,- розірвано.

Статтями 8, 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Окрім того, ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини 1989 року, Україна прийняла на себе міжнародно-правові зобов`язання по здійсненню міжнародних стандартів прав дитини, відповідно з якими вона повинна забезпечити добробут, охорону здоров`я, житло, освіту для кожної дитини без будь-якої дискримінації, забезпечити якнайкраще здійснення інтересів і прав дитини в усіх сферах суспільного життя. Норми цієї Конвенції, відповідно до ст. 9 Конституції України діють як складова національного законодавства України з 27 вересня 1991 року, тобто з часу її ратифікації Україною.

Відповідно до ч. 2, ч. 3ст. 150 СК України, батьки зобов`язання піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, та забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

За змістом частин першої та другої статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до статті 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За приписами статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Враховуючи, що малолітні діти сторін проживають разом з позивачем та перебувають на його утриманні і даний факт відповідачем не спростовано, суд дійшов висновку, що діти потребують стабільної, щомісячної матеріальної допомоги з боку матері, яка має обов`язок по її утриманню.

В позовній заяві, позивач просить стягнути аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі , але не менше 50 % мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дідтьми повноліття.

Разом з тим, відповідно до ст. 183 ч.ч.1, 5 Сімейного кодексу України передбачає, що той із батьків, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Виходячи із положень даної статті, яка є законом прямої дії, законодавець на одну дитину регламентував аліменти у розмірі однієї чверті, а на двох дітей - однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів.

При визначенні розміру аліментів, суд, відповідно до вимог частини першої статті 182 СК України, врахував: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, яка є здоровою, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, який є молодим працездатним чоловіком. Відомостей про незадовільний стан здоров`я відповідача, а також про наявність на його утриманні інших дітей чи непрацездатних осіб, суду не надано. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що відповідач має обов`язок надавати матеріальну допомогу на утримання своєї малолітньої дитини та не позбавлений можливості сплачувати аліменти на утримання дитини.

Як передбачено ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Частиною 2 статті 184 СК України гарантовано, що розмір аліментів, стягнутих на дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Нормами ч. 1 ст.191 Сімейного кодексу України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Зважаючи на викладене, проаналізувавши в сукупності досліджені матеріали справи у їх взаємозв`язку, виходячи з положень ст.ст.180,182,184СК України, суд приходить до висновку, що відповідач повинен сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі 3 000, 00 грн. на утримання дитини, починаючи стягнення з 14.12.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.

У порядку статті 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позовної вимоги позивача, яка звільнена від сплати судового збору, судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України суд вважає необхідним, з метою забезпечення інтересів дитини, допустити рішення суду про стягнення аліментів до негайного виконання в частині стягнення суми платежу за один місяць.

Керуючись Конвенцією ООН про права дитини, статтями 141, 150, 155, 180-183, 191 Сімейного кодексу України, статтями 2-5, 7-13, 17, 19, 43, 49, 76-81, 89, 133, 141, 259, 263-265, 273, 354, 355, 430 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 3 000, 00 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 грудня 2022 року та до досягнення дитиною повноліття.

На підставі ст.430 ч. 1 п.1 ЦПК України, рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за 1 місяць.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 992 гривень 40 копійок.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 02.02.2023 року.

Суддя Х.М. Мисько