Номер провадження 2/754/470/23
Справа №754/4228/22
02 лютого 2023 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого судді Зотько Т.А.,
за участі секретаря судового засідання Нагорної М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,-
Позивачка в особі свого представника - адвоката Кучерявого Д.В. звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав відносно спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вимоги позовної заяви мотивовані тим, що його батьки позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 29.10.2016 року, який надалі згідно з рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.11.2020 року було розірвано. Сторони мають спільну неповнолітню дитину - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно з рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 24.06.2021 року з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини з усіх видів заробітку(доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі даного рішення Деснянським районним судом м. Києва було видано виконавчий лист, який був пред`явлений позивачкою до Деснянського РВ ДВС ЦМУ МЮ ( м. Київ). Постановою головного державного виконавця Попик О.В. від 05.08.2021 відкрито виконавче провадження №66397275. Однак, рішення Деснянського районного суду м. Києва від 24.06.2021 року відповідачем не виконується. Відповідач жодного разу не відвідував ДНЗ №282, де навчається його син, з директором та вихователями закладу не спілкується, батьківські збори не відвідує, з вересня 2020 року самоусунувся від його виховання, не піклується про нього, не цікавиться його життям та здоров`ям, абсолютно не бере участі в матеріальному забезпеченні сина. На підставі викладених обставин, позивачка звернулась до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав.
Ухвалою судді від 16.06.2022 року було відкрито провадження у справі.
Згідно ухвали суду, постановленої шляхом внесення до протоколу судового засідання від 13.09.2022, було замінено неналежну третю особу: Службу у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації на належну Службу у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації.
Ухвалою суду від 08.12.2022 року було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні.
Представник позивачки - адвокат Кучерявий Д.В. подав суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення поштової кореспонденції суду. Будь-яких заяв від відповідача до суду не надходило.
У судове засідання представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. На адресу суду направили висновок про доцільність позбавлення батьківських прав батька, ОСОБА_2 , відносно малолітнього сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких обставин, суд, вважав за можливе розглянути справу без участі відповідачів на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст. 280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі.
Дослідивши наявні у справі докази, та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, який згідно з рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 10.11.2020 року, було розірвано.
Сторони мають спільного сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого Дніпровським районним в м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в м. Києві.
Після розлучення син залишився проживати з матір`ю. З позовної заяви вбачається, що батько неповнолітнього сина ОСОБА_4 не приймає та не приймав участі у його вихованні, не цікавиться його життям та здоров`ям, не утримує матеріально.
Згідно положень ст. 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Відповідно до вимог ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з вимогами ст. 150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Як вбачається з висновку Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про доцільність позбавлення батьківських прав від 31.10.2022 року за № 103/5726/41/1, батьками дитини є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано в листопаді 2020 року. З того часу малолітній ОСОБА_3 проживає з матір`ю ОСОБА_1 , яка самостійно займається вихованням та утриманням. Батько дитини, ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 , з сином не проживає, вихованням та утриманням не займається, аліменти не сплачує, наявна заборгованість по сплаті аліментів. Гр. ОСОБА_2 жодного разу не звернувся до органу опіки та піклування чи до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини. Це засвідчує, що батько самоусунувся від виховання своїх батьківських обов`язків. 05.10.2022 року працівниками служби у справах дітей та сім`ї було здійснено дзвінок гр. ОСОБА_2 , під час розмови батько повідомив, що він не заперечує проти позбавлення батьківських прав відносно його малолітнього сина ОСОБА_3 . Враховуючи інтереси дитини, керуючись ст. 164 Сімейного кодексу України та Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно його малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що він ухиляється від виховання та утримання дитини.
Пунктом другим частини першої ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789- XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, а ін.), що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи зокрема ставлення батьків до дітей.
Пункт 16 зазначеної Постанови роз`яснює, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
У пункті 17 зазначеної Постанови вказано, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі неповнолітньої дитини.
Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).
За таких обставин, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків, суд дійшов висновку про необхідність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно його малолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 6, 150, 164, 165, 180 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України "Про охорону дитинства", п. п. 15, 16, 18 Постанови пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав", ст. ст. 5, 12, 13, 76-83, 89-90, 141, 259, 263-265, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (актовий запис № 1655, зробленому 20.06.2019 року Дніпровським районним у м.Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м.Києві).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення суду виготовлено 13.02.2023.
Суддя: