Справа № 309/1215/22
П О С Т А Н О В А

іменем України

01 лютого 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Кондора Р. Ю., Собослоя Г. Г.,

з участю секретаря судового засідання Терпай С. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Жупан Артур Юрійович, на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 30 травня 2022 року, повний текст рішення складено 08.06.2022, ухвалене суддею Довжанином М. М.,

у с т а н о в и в:

У березні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник - адвокат Жупан А.Ю., звернулася до суду з позовом до Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позов обґрунтувала тим, що 19 лютого 2013 року Драгівською сільською радою з нею було укладено контракт, за умовами якого вона призначена, в порядку переведення за наказом відділу культури та туризму, на посаду директорки «Сільського будинку культури села Драгово».

Розпорядженням Драгівської сільської ради від 18 лютого 2022 року за № 28 «Про припинення дії контракту з ОСОБА_1 » її звільнено з посади директорки комунального закладу «Сільський будинок села Драгово» у зв`язку з припиненням дії контракту (пункт 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).

На її переконання, дане звільнення з роботи не є законним, оскільки проведено з грубим порушенням відповідачем трудового законодавства, зокрема, статей 39-1, 49-2 КЗпП України, ст. 21, пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України «Про культуру».

Зазначала, що після закінчення строку дії контракту, визначеного пунктом 7.1 цього контракту (з 18 лютого 2013 року по 18 лютого 2014 року), сторони не виявили заперечень щодо продовження його дії, а відтак починаючи з 19.02.2014 вона вважається такою, що працювала за трудовим договором, укладеним на невизначений строк. З огляду на це її звільнення у зв`язку з закінченням строку дії контракту є незаконним та безпідставним.

Стверджувала і те, що у відповідача були відсутні правові підстави для припинення з нею безстрокового трудового договору, оскільки жодних порушень умов контракту з її боку не було та від відповідача не надходило жодних письмових повідомлень щодо вимоги про його розірвання із зазначенням підстав припинення дії контракту. Наголошувала, що про наступне вивільнення її мали повідомити не пізніше ніж за два місяці. Проте відповідач лише 09 лютого 2022 року усно повідомив її про намір припинити дію контракту без покликання на конкретні дати та підстави такого припинення. При цьому жодних письмових повідомлень від відповідача щодо майбутнього її вивільнення їй не вручалося та на її адресу не надходило.

Крім того, всупереч ст. 116 КЗпП України сума коштів, які повинні бути виплачені їй у зв`язку зі звільненням 18.02.2022, були зараховані відповідачем на її рахунок лише 25.02.2022.

Посилаючись на наведені вище обставини просила суд:

1) визнати протиправним та скасувати розпорядження Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 18 лютого 2022 року № 28 «Про припинення дії контракту з ОСОБА_1 »;

2) поновити її на посаді директорки Сільського будинку культури села Драгово з дати звільнення;

3) стягнути з Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 19 лютого 2022 року і до дня поновлення на роботі;

4) стягнути з Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області судові витрати, пов`язані з розглядом справи;

5) допустити до негайного виконання рішення суду в частині поновлення її на роботі та стягнення на її користь середньомісячного заробітку за вимушений прогул у межах за один місяць.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 30 травня 2022 року у задоволенні цього позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду позивачка ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Жупан А.Ю., подала на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи та не надання належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Скарга загалом мотивована тими же доводами, які наведені в позовній заяві, та яким місцевий суд не надав належної оцінки, а також тим, що відповідно до пункту 7.2 зазначеного контракту - за два тижні до закінчення строку чинності контракту, якщо не буде заперечень від однієї сторони, контракт продовжує свою дію на той же самий та безстроковий термін на тих же самих підставах. Оскільки після закінчення строку, зазначеного у пункту 7.1 цього контракту, та по дату її звільнення з роботи визначені контрактом характер і умови виконуваної нею роботи не змінювалися, а тому, відповідно до положень ст. 39-1 КЗпП України, трудовий договір слід уважати таким, що укладений на невизначений строк. Зазначала і про помилкове ототожнення місцевим судом понять «строків дії контракту» та «підстав дії контракту», позаяк у пункті 7.2 контракту ці поняття є розмежованими. З огляду на те, що після закінчення строку дії контракту сторони не виявили заперечень щодо продовження його дії, а тому починаючи з 19.02.2014 вона вважається такою, що працювала за трудовим договором, укладеним на невизначений строк, а отже, її звільнення відбулося без законних на те підстав із порушенням вимог трудового законодавства.

Звертала увагу і на те, що положення Закону України «Про культуру» не поширюються на професійних творчих працівників комунальних закладів культури у територіальних громадах із населенням до 5 000 жителів. При цьому відповідно до пункту 4 паспорта Драгівської територіальної громади чисельність населення с. Драгова складає 4 450 жителів, а відтак відсутніми були підстави у відповідача для припинення безстрокового трудового договору із нею.

Також наголошувала, що оскільки вона перебувала з відповідачем у безстрокових трудових відносинах, а тому на підставі ст. 49-2 КЗпП України Драгівська сільська рада повинна була повідомити її про наступне вивільнення не пізніше ніж за два місяці, що і не було зроблено.

За наведених вище обставин просила апеляційний суд оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити, а також вирішити питання розподілу судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_1 відповідач Драгівська сільська рада, в інтересах якої діє представник заступник голови цієї ради Худа І.І., посилалася на її безпідставність і надуманість, просила таку скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду без змін.

У судовому засіданні представник позивачки (апелянтки) ОСОБА_1 - адвокат Жупан А.Ю. апеляційну скаргу підтримав із підстав наведених у ній, просив таку задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати та позов задовольнити.

Представник відповідача Драгівської сільської ради заступник голови цієї ради Худа І.І. у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечив, уважав її безпідставною та необґрунтованою, просив у задоволенні такої відмовити, а оскаржене рішення суду залишити без змін.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Судом установлено, що відповідно до пунктів 1.1., 1.2., 4.1. статуту «Сільського будинку культури села Драгово», затвердженого рішенням 25-ої сесії VІ-го скликання Драгівської сільської ради від 04.02.2013 і погодженого наказом начальника відділу культури та туризму Хустської РДА від 05.02.2013 № 01-04/13, цей будинок культури є комунальним закладом, засновником і власником майна якого є територіальна громада с. Драгово в особі Драгівської сільської ради; безпосереднє управління будинком культури здійснює директор, який призначається на посаду розпорядженням Драгівського сільського голови за погодженням з начальником відділу культури і туризму Хустського РДА на умовах, згідно з контрактом (а.с.9-11).

19 лютого 2013 року між Драгівською сільською радою Хустського району Закарпатської області в особі сільського голови Керити М.В. та ОСОБА_1 було укладено контракт, за яким останню, в порядку переведення за наказом відділу культури та туризму Хустської РДА, призначено на посаду директорки «Сільського будинку культури села Драгово» (а.с.6, 7).

Пунктом 6.2. зазначеного контракту передбачено, він припиняється: а) за угодою сторін; б) за власним бажанням; в) з інших підстав, передбачених законодавством та цим контрактом.

Як видно з пункту 7.1 цього контракту строк його дії становить з 18 лютого 2013 року по 18 лютого 2014 року.

Відповідно до пункту 7.2 вказаного контракту, за два тижні до закінчення строку чинності контракту, якщо не буде заперечень від одної чи іншої сторони даний контракт продовжує свою дію на той же самий та безстроковий термін на тих же самих підставах.

Розпорядженням сільського голови Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 04 лютого 2022 року за № 21 «Про повідомлення про припинення дії контракту» вирішено доручити секретарю виконавчого комітету цієї сільської ради: 1) повідомити письмово ОСОБА_1 про закінчення 18.02.2022 строку дії укладеного із нею контракту від 19.02.2013 та його не продовження на той самий строк і на тих самих умовах, із підстав передбачених ч. 1 ст. 21 Закону України «Про культуру» згідно з додатком № 1; 2) повідомити ОСОБА_1 про необхідність з`явитися 18.02.2022 до Драгівської сільської ради для отримання копії розпорядження про припинення дії контракту і копії трудової книжки (а.с.49).

Як убачається з додатку № 1 до розпорядження сільського голови від 04.02.2022 № 21, ОСОБА_1 у присутності чотирьох свідків 09.02.2022 відмовилася від отримання повідомлення про закінчення строку дії укладеного із нею контракту від 19.02.2013 (а.с.50).

Розпорядженням сільського голови Драгівської сільської ради Хустського району Закарпатської області від 18 лютого 2022 року за № 28 «Про припинення дії контракту з ОСОБА_1 », позивачку звільнено з посади директорки комунального закладу «Сільський будинок культури села Драгово» у зв`язку з припиненням дії контракту /пункт 8 ст. 36 КЗпП України/ (а.с.8, 51).

Із акту про відмову ставити підпис про ознайомлення з розпорядженням про припинення дію контракту від 18.02.2022 вбачається, що ОСОБА_1 відмовилася власноруч розписатися про ознайомлення її з розпорядженням сільського голови від 18.02.2022 за № 28 про припинення з нею дії контракту (а.с.52).

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Частиною першою ст. 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (ч. 3 ст. 21 КЗпП України).

За змістом ч. 1 ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: 1) безстроковим, що укладається на невизначений строк; 2) на визначений строк, установлений за погодженням сторін; 3) таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами (ч. 2 ст. 23 КЗпП України).

Згідно зі ст. 39-1 КЗпП України, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк.

Переукладення строкового трудового договору у випадках, що підпадають під ч. 2 ст. 23 КЗпП України, не тягне набуття трудовим договором характеру безстрокового, укладеного на невизначений строк.

Аналогічний правовий висновок міститься, наприклад, у постановах Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 761/34471/16-ц (провадження № 61-9763св19), від 14 червня 2022 року у справі № 330/1170/19-ц (провадження № 61-16360св21), який апеляційний суд, відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Підставою припинення трудового договору є закінчення його строку.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає окремої заяви або якогось волевиявлення працівника. Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку власника повідомляти працівника про закінчення дії строкового трудового контракту. Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна зі сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін, друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин.

Аналогічний висновок зроблено у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2022 року у справі № 754/14455/19 (провадження № 61-10786св21).

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про культуру (в редакції чинній на час укладення з позивачкою контракту 19.02.2013) керівники закладів культури призначаються на посаду шляхом укладення з ними трудового договору (контракту). Укладення контракту регулюється виключно законами України.

Укладення контракту з позивачкою, передбачено і пунктом 4.1. статуту «Сільського будинку культури села Драгово».

Також укладення контракту з керівниками, зокрема комунальних закладів культури передбачає і чинна редакція статті 21 Закону України «Про культуру».

Отже, на переконання колегії суддів, у даному випадку трудовий договір (контракт) із ОСОБА_1 підпадає під дію положень ч. 2 ст. 23 КЗпП України, а його щорічна після 2014 року пролонгація не свідчить про набуття ним характеру безстрокового і укладеного на невизначений строк, як помилково про це вважала апелянтка, оскільки саме його строковість передбачена як Законом України «Про культуру», так і статутом даного будинку культури.

За таких обставин колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції, що трудові відносини між сторонами не набули характеру їх безстроковості (укладених на невизначений строк).

Доводи апеляційної скарги про те, що місцевим судом не враховано належним чином положення пункту 2 розділу ІІ «Прикінцеві положення» Закону України від 28.01.2016 № 955-VІІІ щодо не поширення цієї норми на професійних творчих працівників комунальних закладів культури у територіальних громадах із населенням до 5 тисяч жителів, оскільки село Драгово налічує лише 4 450 його жителів, колегія суддів уважає безпідставними, так як цей же пункт розмежовує працівників: 1) як керівників, зокрема комунальних закладів культури (яким була ОСОБА_1 ); 2) так і професійних творчих працівників (художній та артистичний персонал), де саме на останніх це положення закону не поширюється щодо комунальних закладів культури у територіальних громадах з населенням до 5 тисяч жителів, а не на керівників державних чи комунальних закладів культури.

Водночас пунктом 4 «Прикінцеві положення» цього ж Закону визначено, що керівники комунальних закладів культури, з якими на момент набрання чинності цим Законом укладено контракт, працюють на посаді до закінчення строку дії контракту.

Ураховуючи те, що трудовий договір із позивачкою припинився внаслідок закінчення його строку, а відтак помилковим є посилання апелянтки на порушення місцевим судом положень ст. 49-2 КЗпП України, які до спірних правовідносин у даному випадку застосуванню не підлягають.

Отже, колегія суддів погоджується з правильністю висновків суду першої інстанції про законність звільнення відповідачем Драгівською сільською радою позивачки ОСОБА_1 з роботи у зв`язку з припиненням дії строкового трудового договору (контракту), укладеного між сторонами 19.02.2013, та з дотриманням вимог трудового законодавства.

Оскільки є відсутні правові підстави для задоволення позовної вимоги ОСОБА_1 про визнання оскарженого розпорядження відповідача від 18.02.2022 за № 28 протиправним і його скасування, а тому не підлягають задоволенню похідні її вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Як неодноразово наголошував Верховний Суд, наприклад у постанові від 02.12.2020 у справі №751/1198/18 (провадження № 61-5845св19), строки звернення працівника до суду за вирішенням трудового спору є складовою механізму реалізації права на судовий захист та однією із основних гарантій забезпечення прав і свобод учасників трудових правовідносин. Перевірка дотримання вимог закону щодо строків звернення до суду за вирішенням трудового спору здійснюється судом за принципом «ex officio», незалежно від того, чи заявляє відповідач про пропуск позивачем строку звернення до суду, на відміну від застосування позовної давності при вирішені судом цивільного спору, коли застосування позовної давності судом здійснюється тільки за заявою сторони у спорі (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

У цій справі позивачкою не було пропущено строку для звернення до суду, оскільки, з урахуванням вимог ч. 6 ст. 124 ЦПК України, позовна заява своєчасно була подана до суду через засоби поштового зв`язку (а.с.26).

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до частини 3 ст. 12, частин 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, апеляційний суд доходить висновку, що позивачка не довела належними, допустимими, достовірними, а в їх сукупності та взаємозв`язку достатніми доказами своїх вимог, які не знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи. Натомість відповідачем доведено правомірність прийнятого ним оскарженого розпорядження, що знайшло своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів безпідставними, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Недоліки вирішення місцевим судом даної справи носять характер формальних міркувань та не впливають на правильність і справедливість ухваленого судом першої інстанції рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржене рішення місцевого суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись статтями 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Жупан Артур Юрійович, залишити без задоволення.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 30 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів із дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 лютого 2023 року.

Суддя-доповідачка

Судді