Справа № 572/1575/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 травня 2023 року Сарненський районний суд Рівненської області

в складі: головуючого судді - ВЕДЯНІНОЇ Т.О.

при секретарі - ШЕВНІ І.С.

за участю :

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сарни в залі суду цивільну справу №572/1575/22 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , а також просить визнати за ним право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 129,9 кв.м, житлова площа:79,7 кв.м, реєстраційний номер майна:38355600, вирішивши питання розподілу судових витрат.

В позовній заяві позивачем в обґрунтування заявлених вимог вказано, що сторони перебували між собою у шлюбі, зареєстрованому 16 травня 2001 року Клесівською селищною радою Сарненського району Рівненської області, про що було складено актовий запис №15.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 13 травня 2019 року у цивільній справі №572/517/19 шлюб між сторонами по справі було розірвано.

Позивач вказує, що під час перебування у шлюбі сторонами спільними зусиллями та за спільні кошти набуто у власність майно : житловийо будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 129,9 кв.м, житлова площа:79,7 кв.м, реєстраційний номер майна:38355600, провао власності на який зареєстровано за ОСОБА_1 .

Згідно із змістом позовної заяви - оскільки вказане майно було придбано за спільні кошти воно має бути визнано спільною сумісною власністю подружжя. В зв`язку із тим, що в добровільному порядку немає змоги провести розподіл нерухомого майна, належного сторонам ОСОБА_5 звернувся із даним позовом до суду.

В судове засідання позивач подав письмову заяву, якою підтримав заявлені позовні вимоги, просив здійснювати розгляд справи у його відсутності.

Відповідач та представник відповідача в судовому засіданні вимоги, заявлені ОСОБА_5 не визнали.

По суті заявлених вимог відповідач пояснила, що спірне будинковолодіння є її особистою власністю, оскільки відповідач жодних коштів у будівництво не вкладав. Позивач зазначає, що вона із батьками та братом мали на праві власності квартиру АДРЕСА_2 , яка не була придатна для проживання, так як знаходилась поряд із промисловою зоною. В зв`язку із наведеним, за домовленістю із ТОВ ККНК «Технобуд» сім`я відповідачки передала належну квартиру товариству, яке, в свою чергу, виділило земельну ділянку сім`ї ОСОБА_1 з метою будівництва житлового будинку. Відповідач зазначає, що будинок зводився за кошти і силами її батьків, а тому не може бути визнаний спільною сумісною власністю подружжя.

В судове засідання відповідачкою подано відзив на позов, в якому сторона виклала свою позицію з приводу заявлених вимог, до якого долучені додаткові письмові докази.

Позивачем було заявлено клопотання про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне будинковолодіння.

Вказане клопотання ухвалою суду від 15 червня 2022 року судом задоволено.

Представником відповідача також було заявлено клопотання про допит свідків, яке судом також було задоволено.

Інших клопотань під час судового провадження сторонами заявлено не було.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, з урахуванням позиції сторін, суд дійшов до наступного.

Правовідносини між сторонами виникли з приводу нерухомого та рухомого майна, придбаного під час перебування сторін у зареєстрованому шлюбу.

Вказані правовідносини регулюються нормами СК та ЦК України.

Із копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_1 від 16 травня 2001 року вбачається, що цього числа Клесівською селищною радою Сарненського району Рівненської області зареєстровано шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (прізвище після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 ), про що зроблено актовий запис №15.

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 13 травня 2019 року шлюб між сторонами по справі було розірвано.

Отже, сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 травня 2001 року по 13 травня 2019 року.

Із копії Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, сформованого станом на 09 червня 2022 року, встановлено, за ОСОБА_1 зареєстровано право приватної власності щодо житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, розташований по АДРЕСА_1 (частка ціла), підстава виникнення права власності свідоцтво про право власності серії НОМЕР_2 від 28 листопада 2012 року, видане виконавчим комітетом Клесівської селищної ради .

Таким чином, вказане в позові майно, яке є предметом спору, дійсно було набуте ОСОБА_1 під час перебування у шлюбі із ОСОБА_5 .

Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Аналогічна норма міститься у Сімейному кодексі України. Частиною 1 статті 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку, при чому частиною 1 статті 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Відповідач заперечує факт набуття спірного майна спільно з позивачем.

Так, відповідно до ст. 57 СК України, особистою приватною власністю одного з подружжя є: майно, набуте до шлюбу; майно, набуте за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; житло, набуте одним з подружжя за час шлюбу внаслідок приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута внаслідок приватизації, що перебувала у її/його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана з земель державної і комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Визначаючи майно спільною сумісною власністю подружжя, суди встановлюють не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й джерело набуття. Тобто чи були вкладені спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя на його придбання. У разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, таке майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності. Це - особиста приватна власність того, за особисті кошти якого воно придбане. Якщо хтось з подружжя не підтвердить, що річ купили на особисті кошти, презумпція права спільної сумісної власності залишиться непохитною. Тягар доказування обставин покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 22 січня 2020 року у справі N 711/2302/18, провадження N 61-13953св19 вказував, що сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя». Тобто, нерухоме майно, набуте у власність «в результаті відповідних правочинів приватизації, міни, купівлі-продажу належної йому нерухомості, за рахунок належних йому особистих коштів, а не створена спільними зусиллями чи спільною працею сторін, є власником одного з подружжя.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України - кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач посилалась саме на набуття спірного будинковолодіння за рахунок іншого майна, що перебувало у власності її батьків.

Пояснення відповідача в цій частині підтвердили допитані судом свідки ОСОБА_8 (яка є мамою відповідача) та ОСОБА_9 (сусідка сім`ї відповідачки), які пояснили, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 була набута за рахунок квартири батьків ОСОБА_1 , а будівництво будинку проводилось виключно зусиллями та коштами відповідачки та її батьків, які також проживають у спірному будиноковлодінні, оскільки не мають іншого житла.

На доведення своєї позиції відповідачкою суду надано копію договору міни від 09 червня 2011 року, укладеного між ТзОВ «Клесівський кар`єр нерудних копалин «Технобуд» та ОСОБА_1 , за умовами якого остання передала товариству 1/4 частку належної їй квартири АДРЕСА_3 , в обмін на земельну ділянку площею 0,1500 га, розташованої по АДРЕСА_1 . Інші 3/4 частини вказаної вище квартири співвласниками ОСОБА_8 , ОСОБА_10 , ОСОБА_6 була реалізована ТзОВ «ККНК «Технобуд» на підставі договору купівлі-продажу від 09 червня 2011 року.

В подальшому ОСОБА_1 на земельній ділянці, розташованій по АДРЕСА_1 , розпочала здійснювати будівництво будинковолодіння, про що свідчать копії повідомлення про початок виконання підготовчих робіт з будівництва житлового будинку за цією адресою, будівельного паспорту.

Крім цього, позивач пояснила, що будівельні роботи велись виключно за рахунок її особистих коштів, при чому позивач не вкладав в будівництво будь-яких зусиль.

Вказані обставини позивач довела наданими суду копіями трудової книжки,серії НОМЕР_3 від 29 червня 2010, виданої на ім`я ОСОБА_1 із записами про її працевлаштування, довідкою про отриманий дохід від 09 серпня 2022 року та розпискою батьків відповідача щодо передачі їй грошових коштів, отриманих від продажу квартири, які остання витратила на будівництво спірного будинковолодіння.

Таким чином, оскільки позивачем не спростовано аргументи, наведені позивачем, якою, в свою чергу доведено підстави набуття нерухомого майна за особисті кошти у позові ОСОБА_5 слід відмовити.

На підставі наведеного, ст.ст.57, 60, 61, 70, 71 СК України, ст.ст.355, 368 ЦК України, керуючись ст.ст. 81, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (жителя АДРЕСА_4 , зареєстрованого по АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_4 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (жительки АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_6 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) про визнання майна, а саме : житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою АДРЕСА_1 загальною площею 129,9 кв.м, житлова площа:79,7 кв.м, реєстраційний номер майна 38355600, об`єктом спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності по 1/2 частині вказаного будинковолодіння за ОСОБА_11 та ОСОБА_12 - відмовити повністю, за безпідставністю заявлених вимог.

Заходи забезпечення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, шляхом накладення арешту на житловий будинок, розташований АДРЕСА_1 , загальною площею 129,9 кв.м., житлова площа,79,7 кв.м., реєстраційний номер майна 38355600, застосовані ухвалою Сарненського районного суду Рівненської області від 15 червня 2022 року скасувати.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з моменту проголошення. У разі оголошення в судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.

Суддя: