Справа № 442/4273/22 Головуючий у 1 інстанції: Павлів З.С.
Провадження № 22-ц/811/3123/22 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів: Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Назар Х.Б.;

адвоката Паращака Н.Б.

представника позивача Бачинського М.В.;

Савченко О.Г. представника Трускавецької міської ради,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Трускавецької міської ради Львівської області на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 листопада 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Трускавецької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Трускавецької міської ради Львівської області від 16 березня 2022 року № 2366 «Про використання земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :01:004:0070, яка перебуває в оренді ОСОБА_1 , для суспільних потреб під облаштування кладовища».

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що 17.06.2022 року позивач отримав з Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області копію ухвали від 13.06.2022 року про прийняття позовної заяви до розгляду та відкриття провадження №2/442/785/2022 у цивільній справі № 442/2666/22 за позовом Трускавецької міської ради Львівської області до нього про розірвання договору оренди, припинення права користування земельною ділянкою та зобов`язання повернути земельну ділянку для суспільних потреб. Згідно заявлених у даній заяві позовних вимог, Трускавецька міська рада Львівської області просить суд: розірвати договір оренди земельної ділянки від 02.02.2018 року, кадастровий № :01:004:0070, площею 0,9119 га (в подальшому «спірна земельна ділянка»), укладений між Станильською сільською радою Дрогобицького району Львівської області і ОСОБА_1 та припинити право останнього на користування спірною земельною ділянкою площею, яка знаходиться в межах с.Станиля Дрогобицького району Львівської області; зобов`язати ОСОБА_1 повернути спірну земельну ділянку на користь територіальної громади міста Трускавця Львівської області в особі Трускавецької міської ради. Позивач зазначає, що він користується спірною земельною ділянкою з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства (рілля) згідно договору оренди землі від 02.02.2018 року, укладеного між Станильською сільською радою Львівської області, як орендодавцем, та ним терміном на 49 років. Відтак, рішення Трускавецької міської ради Львівської області від 16.03.2022 року № 2366 вважає незаконним (а.с. 1-9).

Оскаржуваним рішенням позов задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення Трускавецької міської ради Львівської області від 16 березня 2022 року № 2366 «Про використання земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :01:004:0070, яка перебуває в оренді ОСОБА_1 , для суспільних потреб під облаштування кладовища».

Стягнуто з Трускавецької міської ради в користь ОСОБА_1 992 грн. 40 коп. судових витрат (а.с. 106-108).

Дане рішення оскаржила Трускавецька міська рада.

Апелянт просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, покликаючись на порушення норм матеріального і процесуального права (а.с. 110-114).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в порядку, що передбачений частиною 4 статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

ЦПК України встановлено, що:

-суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (п.1 ч.1 ст. 255);

-суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині (зокрема) закрити провадження у справі повністю або частково (п.4 ч.1 ст. 374);

-судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з (зокрема) закриттям провадження у справі у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 цього Кодексу (ч.1 ст. 377).

Судами встановлено та стверджується матеріалами справи те, що спірною земельною ділянкою позивач користується на праві її оренди у відповідності до Договору оренди землі від 02 лютого 2018 року, укладеного на виконання рішення Станильської сільської ради Дрогобицького району Львівської області від 14 грудня 2017 року № 204 (а.с. 13-21).

16 березня 2022 року Трускавецькою міською радою Львівської області прийнято рішення № 2366 «Про використання земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :01:004:0070, яка перебуває в оренді ОСОБА_1 , для суспільних потреб під облаштування кладовища», яким:

- встановлено використання спірної земельної ділянки (яка розташована поряд з діючим кладовищем в межах 300 метрової охоронної зони кладовища) для суспільних потреб під облаштування кладовища;

- вирішено направити ОСОБА_1 (позивачу) повідомлення та додаткову угоду про розірвання договору оренди землі від 02 лютого 2018 року;

- дозволено після розірвання договору оренди землі розроблення містобудівної документації для зміни цільового призначення спірної земельної ділянки для облаштування кладовища (а.с. 30).

Статтями 31, 32 та 32-1 Закону України «Про оренду землі» визначено порядок припинення договору оренди землі, в тому числі і шляхом його розірвання у разі необхідності надання її для суспільних потреб.

Зокрема, статтею 32-1 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що у разі недосягнення сторонами договору згоди щодо розірвання договору оренди землі спір вирішується в судовому порядку.

Зазначені правовідносини регулює також Закон України "Про відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у приватній власності, для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності" від 17.11.2009 № 1559-VI (Закон № 1559).

Законом № 1559 визначені правові, організаційні та фінансові засади регулювання суспільних відносин, що виникають у процесі відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності.

Законом № 1559 передбачена можливість як викупу земельної ділянки для суспільних потреб, так і примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в разі недосягнення згоди з власником земельної ділянки за процедурою відчуження (викупу) ділянки для суспільних потреб.

Відповідно до ст. 1 Закону № 1559 примусове відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності - перехід права власності на земельні ділянки, інші об`єкти нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, до держави чи територіальної громади з мотивів суспільної необхідності за рішенням суду; суспільна необхідність - обумовлена загальнодержавними інтересами або інтересами територіальної громади виключна необхідність, для забезпечення якої допускається примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, у встановленому законом порядку.

Положенням абзацу 2 ч. 3 ст. 4 Закону № 1559 передбачено, що примусове відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на них розміщені, які перебувають у власності фізичних або юридичних осіб, може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості на підставі та в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 15 Закону № 1559 у разі неотримання згоди власника земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з викупом цих об`єктів для суспільних потреб зазначені об`єкти можуть бути примусово відчужені у державну чи комунальну власність лише як виняток з мотивів суспільної необхідності і виключно під розміщення:

- об`єктів національної безпеки і оборони;

- лінійних об`єктів та об`єктів транспортної і енергетичної інфраструктури (доріг, мостів, естакад, магістральних трубопроводів, ліній електропередачі, аеропортів, морських портів, нафтових і газових терміналів, електростанцій) та об`єктів, необхідних для їх експлуатації;

- об`єктів, пов`язаних із видобуванням корисних копалин загальнодержавного значення;

- об`єктів природно-заповідного фонду;

- кладовищ.

Примусове відчуження земельної ділянки, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, допускається, як виняток, з мотивів суспільної необхідності лише в разі, якщо будівництво зазначених у частині першій цієї статті об`єктів передбачається здійснити із застосуванням оптимального варіанту з урахуванням економічних, технологічних, соціальних, екологічних та інших чинників.

Примусове відчуження земельних ділянок, інших об`єктів нерухомого майна, що на ній розміщені, з мотивів суспільної необхідності здійснюється за рішенням суду.

Відтак, рішення органу державної влади чи органу місцевого самоврядування про вилучення земельної ділянки слід уважати документом, який підтверджує намір вилучити земельну ділянку у землекористувача, в тому числі і у її орендаря. Таким рішенням ініціюється процедура вилучення земельної ділянки, зокрема й для суспільних потреб. Таке рішення є виявом наміру територіальної громади (держави) в особі відповідних органів як власника землі про вилучення земельної ділянки, зокрема для суспільних потреб. Саме в рішенні, яким ініціюється процедура розірвання договору оренди землі, визначально повинні бути вказані: ідентифікаційні характеристики земельної ділянки; суспільні потреби, для яких ця ділянка має бути вилучена, а також інші умови такого вилучення (в т.ч. і порядок відшкодування збитків, спричинених вилученням, тощо). Необхідність зазначення всіх цих даних у рішенні зумовлена тим, що землекористувач, до якого згодом звертатиметься владний суб`єкт для надання згоди щодо такого вилучення, повинен бути обізнаним зі всіма обставинами, на що він надає згоду.

У разі згоди землекористувача на вилучення у нього ділянки, суб`єкти звернення приймають рішення про розірвання договору оренди землі, яке слугує підставою для здійснення подальших реєстраційних дій щодо такої землі. За відсутності згоди землекористувача на вилучення земельної ділянки, питання вирішується у судовому порядку.

Аналіз вищенаведених норм законодавства дає підстави для висновку, що у випадку незгоди особи з вилученням у неї земельної ділянки шляхом розірвання договору оренди землі, зацікавлений суб`єкт владних повноважень, що ініціює вилучення, повинен звернутися до суду та довести наявність відповідних підстав та умов.

Рішення органу місцевого самоврядування про вилучення земельної ділянки є документом, який засвідчує лише намір припинити відповідній особі право на оренду земельної ділянки, як мети відповідної процедури. Це рішення є першою стадією процедури у разі незгоди землекористувача із вилученням земельної ділянки .

Таким чином, рішення органу місцевого самоврядування про вилучення земельної ділянки з мотиву суспільних потреб не підлягає оскарженню землекористувачем в суді, оскільки таке рішення не спричиняє настання правових наслідків для такої особи, якщо вона заперечує проти такого вилучення, а отже, і не може порушувати її прав. Правомірність такого рішення оцінюється адміністративним судом під час розгляду справи за позовом органу місцевого самоврядування про вилучення земельної ділянки.

Як слідує зі змісту положень частини другої статті 95 ЗК України права землекористувачів, в тому числі право на оренду земельної ділянки, підлягають захисту та відновленню, однак лише у разі їх порушення (в даному випадку органом місцевого самоврядування - власником земельної ділянки), зокрема шляхом прийняття рішення, що спричинює або вже спричинило для суб`єкта (громадянина) настання правових наслідків щодо обсягу прав оренди земельної ділянки.

У даній справі рішення органу місцевого самоврядування (визнання незаконним та скасування якого і є предметом позовних вимог), яке передбачає використання спірної земельної ділянки для суспільних потреб під облаштування кладовища, у зв`язку з чим і вирішено направити ОСОБА_1 (позивачу) пропозицію про розірвання Договору оренди землі від 02 лютого 2018 року (у формі повідомлення та додаткової угоди про розірвання згаданого договору оренди землі), безпосередньо не має правових наслідків для користувача спірною земельною ділянкою.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що вищезгадане рішення Трускавецької міської ради Львівської області від 16 березня 2022 року № 2366 не підлягає оскарженню в рамках окремого провадження, а питання правомірності прийняття такого рішення вирішується адміністративним судом під час розгляду справи за позовом органу місцевого самоврядування про примусове вилучення спірної земельної ділянки.

У постанові від 01.07.2020 у справі №9901/48/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що поняття "спір, який не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства" слід тлумачити в ширшому значенні, тобто як поняття, що стосується спорів, які не підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства, а також спорів, які взагалі не підлягають судовому розгляду.

З огляду на вищенаведене, позивач не має права на звернення до суду з метою оскарження рішення Трускавецької міської ради Львівської області від 16 березня 2022 року № 2366 «Про використання земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :01:004:0070, яка перебуває в оренді ОСОБА_1 , для суспільних потреб під облаштування кладовища» в жодному виді провадження, а тому провадження у цій частині справи підлягає закриттю без роз`яснення позивачу, до суду якої юрисдикції він має звертатися з таким позовом.

Вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 05 жовтня 2021 року у справі № 480/159/20 (адміністративне провадження № К/9901/9647/21 (а.с. 138-140), а відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Керуючись ст.ст. 255 ч.1 п.1, 367, 368, 374 п.4, 377, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Трускавецької міської ради Львівської області частково задовольнити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 листопада 2022 рокускасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Трускавецької міської ради про визнання незаконним та скасування рішення Трускавецької міської ради Львівської області від 16 березня 2022 року № 2366 «Про використання земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером :01:004:0070, яка перебуває в оренді ОСОБА_1 , для суспільних потреб під облаштування кладовища» закрити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повну постанову складено 13 березня 2023 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.