Справа № 397/355/22
Провадження №2/397/78/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 рокусмт.Олександрівка

Олександрівський районний суд Кіровоградської області у складі:

головуючого - судді Соловйова О.В.,

секретар судового засідання Петренко Л.О.,

представника позивача - адвоката Святецького М.П.,

представника відповідача - адвоката Саламахи В.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Олександрівка в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою комплексу технічних засобів та програмного забезпечення "EasyCon" в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Святецький Микола Петрович, до ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом вселення,

встановив:

В липні 2022 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Святецький М.П., звернувся до суду з указаним позовом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 вересня 2021 року позивачу належить 1/2 частка житлового будинку АДРЕСА_1 . Співвласником нерухомого майна є відповідачка ОСОБА_2 , яка володіє 1/2 часткою вказаного житлового будинку на підставі договору дарування від 24 квітня 2002 року. Житловий будинок згідно технічного паспорту позначений літ.Аа та має загальну площу 59,7 кв.м., житловою площею 33,4 кв.м. До зазначеного нерухомого майна прилягають господарські будівлі та споруди, які позначені на плані відповідними літерами: літня кухня літ.Ж, сарай-літня кухня літ.Б, навіс літ.З, оглядова яма літ.е, вбиральня літ.Д, колодязь літ.Г, гараж літ.Е, прибудова літ.б, літній душ літ.К, козирок літ.к, огорожа літ.N-N2.

Натомість, відповідачка знаючи про те, що він є співвласником вище вказаного житлового будинку, упродовж тривалого часу усіляко перешкоджає йому в отриманні спадкового нерухомого майна (житлового будинку) шляхом навішування замків, погроз, тим самим перешкоджаючи йому у вільному доступі до вхідних воріт, житлового будинку та всіх приміщень і споруд, розташованих по АДРЕСА_1 , не надаючи можливості мати ключі від усіх приміщень та вільно розпоряджатись своєю власністю. Наявні обмеження, що створює своїми діями відповідачка, обмежують його у здійсненні вільного використання своїх прав власника на вказане нерухоме майно, а тому він змушений звертатись до суду за захистом такого.

На підставі викладеного, з урахуванням уточнених позовних вимог (а.с. 130-133), позивач просить усунути перешкоди у користуванні житловим та нежитловим приміщеннями, шляхом його вселення до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов"язати відповідача ОСОБА_2 не чинити позивачу перешкод у користуванні його власністю 1/2 частини житлового будинку під АДРЕСА_1 та складових частин вказаного нерухомого майна - господарських будівель та споруд: літня кухня літ. Ж, сарай-літня кухня літ. Б, навіс літ. З, оглядова яма літ. е, вбиральня літ. Д, колодязь літ. Г, гараж літ. Е, прибудова літ. б, літній душ літ. К, козирок літ. к, огорожа літ. N-N2, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання вільного доступу до житлового будинку та його складових частин та надати позивачу ключі від житлового будинку, вхідних воріт та всіх приміщень складових частин вказаного нерухомого майна - господарських будівель та споруд.

У судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити.

Представник відповідач просив у задоволенні позову відмовити посилаючись на те, що представник позивача не має права займатися адвокатської діяльністю як такий, що призваний по мобілізації, перебуває на військовій службі, та, у відповідності до вимог ст. 7 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" мав подати заяву про зупинення адвокатської діяльності. Також в обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що при подачі позову позивачем сплачену содовий збір як за одну вимогу немайнового характеру, хоча фактично заявлено дві вимоги немайнового характеру. Інших доводів не заначено.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов до таких висновків.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що позивачу у справі ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 вересня 2021 року, посвідченого приватним нотаріусом Кропивницького районного нотаріального округу Кіровоградської області Ковтун В.О. за реєстровим № 1191, на праві спільної часткової власності належить 1/2 частка житлового будинку під АДРЕСА_1 , яку він отримав у спадок після смерті рідного брата ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 13). Право власності за позивачем зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10 вересня 2021 року, номер запису про право власності 43886917, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 274195929 сформованого 10 вересня 2021 року (а.с. 16-17).

Інша частина вище вказаного житлового будинку, а саме частка належить дружині покійного ОСОБА_3 - відповідачці ОСОБА_2 на підставі договору дарування від 24 квітня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Олександрівського районного нотаріального округу Кіровоградської області Телюпа О.В. за реєстровим № 1032 (а.с.20-21). Право власності за відповідачкою зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 10 вересня 2021 року, номер запису про право власності 43886589, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 274194631 сформованого 10 вересня 2021 року (а.с. 47-48).

Відповідно до Витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, інформація про опис об`єкта нерухомого майна вказано загальна площа 59,7 кв.м., житлова площа 33,4 кв.м. Житловий будинок позначений на плані літ.Аа, літня кухня літ.Ж, сарай-літня кухня літ.Б, навіс літ.З, оглядова яма літ.е, вбиральня літ.Д, колодязь літ.Г, гараж літ.Е, прибудова літ.б, літній душ літ.К, козирок літ.к, огорожа літ.N-N2.

Позивач не проживає у спірному житловому будинку, оскільки відповідачка чинить перешкоди позивачу у користуванні будинком шляхом навішування замків, не надаючи можливості мати ключі від усіх приміщень, тим самим перешкоджаючи йому у вільному доступі до вхідних воріт, житлового будинку та всіх приміщень і споруд. Представник відповідача вказані обставини не спростував.

04 листопада 2021 року позивач направляв на адресу відповідачки лист-інформування про те, що він є співвласником житлового будинку та прибуде за адресою нерухомого майна з метою отримати безперешкодний доступ і ключі від вхідних воріт та всіх приміщень (а.с.22-23).

04 та 11 грудня 2021 року у зв"язку зі спробою позивача отримання доступу до належної йому частини житлового будинку, відповідачкою було здійснено виклики працівників поліції з метою перешкоджання такого доступу та останніми було відібрано пояснення у позивача з вказаного приводу(а.с.28-29).

29 січня 2022 року на адресу сектору поліцейської діяльності № 1 (смт. Олександрівка) відділу поліції № 1 (м. Знам"янка) Кропивницькго РУП ГУНП в Кіровоградській області позивач направляв звернення про вчинення відповідачкою щодо нього протиправних дій, а саме позбавлення його можливості використовувати нерухоме майно, та необхідності їх припинення, яке прийнято та зареєстровано в журналі ЄО (а.с. 25).

За результатами розгляду звернення позивача, 04 лютого 2022 року відділом поліції надано повідомлення про те, що по вказаному факту вбачаються ознаки цивільно-правових відносин, тому рекомендовано звернутись до суду для вирішення спірних питань (а.с.26-27).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Пунктом 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом.

Частинами першою та другою статті 321 ЦПК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

За змістом ч. 1 та ч. 4 ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (ч. 3 ст. 357 ЦК України).

Відповідно до положень частини 1, 2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно з частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння.

Згідно з ст. 150 ЖК Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 155 Житлового кодексу УРСР, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством СРСР і Української РСР.

Власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва (ч. 1 ст. 383 ЦК України).

Відповідно до правових висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 25 червня 2018 року у справі № 521/213/16-ц та у постанові від 14 лютого 2018 року у справі 370/1822/15, право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Отже, на підставі вищевикладеного можна дійти до висновку, що визначальним принципом права приватної власності є загальновизнаний принцип непорушності права власності, який трактується, як право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

За вимогами ст. ст. 12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, як встановлено судом, позивач є власником своєї частки спірного будинку, має право користуватися нею, що передбачено чинним законодавством.

Надані позивачем докази свідчать про те, що відповідачка чинить перешкоди у користуванні будинком шляхом навішування замків, не надаючи можливості мати ключі від усіх приміщень, тим самим перешкоджаючи позивачу у вільному доступі до вхідних воріт, житлового будинку та всіх приміщень і споруд. Представник відповідача вказані обставини не спростував.

За таких обставин, слід дійти висновку про необхідність захисту порушеного права позивача щодо користування спірними майном.

Враховуючи вищевикладене та вимоги діючого законодавства, а також те, що власник має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, з огляду на встановлені судом обставини, що відповідачка дійсно створює позивачу перешкоди у здійсненні ним свого права користування та розпорядження своїм нерухомим майном та позбавляє можливості використовувати належну йому частину житлового будинку за власним розсудом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню.

У відповідності до положень ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 992,40 грн, відповідно до вимог ч. 2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" станом на день звернення до суду з позовом (а. с. 46).

Таким чином, у зв"язку із задоволенням позовних вимог позивача в повному обсязі, сплачений судовий збір в сумі 992,40 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Доводи представника відповідача, як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог, суд вважає безпідставними виходячи з наступного.

Кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав (ст. 59 Конституції України).

На підставі ордеру серії КС № 656668 адвокат Святецьким М. П. здійснює представництво позивача в суді.

Відповідно до довідки № 140 від 06 вересня 2022 року ОСОБА_4 призваний по мобілізації, перебуває на військовій службі (а.с. 135).

Відповідно до пп. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» несумісною з діяльністю адвоката є військова або альтернативна (невійськова) служба. Частиною 2 вказаної статті передбачено, що у разі виникнення обставин несумісності, встановлених частиною першою цієї статті, адвокат у триденний строк з дня виникнення таких обставин подає до ради адвокатів регіону за адресою свого робочого місця заяву про зупинення адвокатської діяльності.

Враховуючи вище викладене, призов адвоката на військову службу не є підставою для автоматичного зупинення його адвокатської діяльності та не є підставою для недопуску його для участі в справі як представника позивача.

Як встановлено в судовому засіданні, та вказаний факт не спростовується представником відповідача, адвокат Святецький М. П. не звертався з заявою про зупинення адвокатської діяльності, та його адвокатська діяльність не зупинена.

Перевірка підстав та обставин не звернення адвоката з заявою про зупинення адвокатської діяльності не входить до компетенції суду.

Також суд вважає безпідставними посилання, як на підставу відмови у задоволенні позовних вимог, представника відповідача щодо неналежної оплати позивачем судового збору. На думку суду, заявлені вимоги позивача є взаємопов`язаними, та повинні бути сплачені як за одну вимогу немайнового характеру.

Керуючись ст. ст. 4, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Святецький Микола Петрович, до ОСОБА_2 , про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном шляхом вселення - задовольнити.

Усунути перешкоди у користуванні житловим та нежитловими приміщеннями, шляхом вселення ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , до житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Зобов"язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , не чинити перешкод ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , у користуванні його власністю 1/2 частини житлового будинку під АДРЕСА_1 та складових частин вказаного нерухомого майна - господарських будівель та споруд: літня кухня літ. Ж, сарай-літня кухня літ. Б, навіс літ. З, оглядова яма літ. е, вбиральня літ. Д, колодязь літ. Г, гараж літ. Е, прибудова літ. б, літній душ літ. К, козирок літ. к, огорожа літ. N-N2, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом надання вільного доступу до житлового будинку та складових частин вказаного нерухомого майна та надати ОСОБА_1 ключі від житлового будинку, вхідних воріт та всіх приміщень складових частин вказаного нерухомого майна - господарських будівель та споруд.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , судові витрати у розмірі 992,40 грн (дев"ятсот дев"яності дві грн 40 к.) судового збору, що було сплачено при поданні позовної заяви.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Кропивницького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 23 березня 2023 року.

Суддя О.В. Соловйов