Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі:

головуючої судді - Зарева Н.І., за участю:

секретаря судового засідання - Віраг Е.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Ужгород за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , до

Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна», адреса: 04070, м. Київ, бульвар Вацлава гавела, 6-з, ,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:

Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бригіди Володимира Олександровича, адреса: 02068, м. Київ, проспект Григоренка, 15, прим. 3,

про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» про визнання таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису, виданого 07.10.2021 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем за № 33039, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Росвен Інвест Україна» суми заборгованості за кредитним договором № 007-06500-090611 від 09.06.2011 у розмірі 9 568, 77 гривень.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ні відповідач, ні нотаріус не поінформували позивачку про намір вчинити виконавчий напис до моменту вчинення виконавчого напису. Вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат" щодо безспірності заборгованості. Додала, що у неї відсутня будь-яка заборгованість, а також те, що їй є незрозумілий розрахунок боргу, зазначений у виконавчому написі.

У судове засідання позивачка не з`явилася, однак її представник подала заяву, в якій просила розглянути справу без їхньої участі, вказала, що позовні вимоги позивачка підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки не повідомив. Відзив у визначений судом строк не подав.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, в якій просив суд розглянути справу без його участі.

Дослідивши зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Сьомого жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем, на підставі статтей 87-91 Закону України "Про нотаріат" та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, вчинено виконавчий напис за № 33039 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «РОСВЕН ІНВЕСТ УКРАЇНА» суми заборгованості за кредитним договором № 007-06500-090611 від 09.06.2011 у розмірі 9 568, 77 гривень. Згідно з даним виконавчим написом, строк за який проводиться стягнення з 20.09.2018 по 20.09.2021.

Шістнадцятого листопада 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Закарпатської області Зейкан В.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за № 67358290 з примусового виконання оскаржуваного виконавчого напису.

Оцінивши належним чином зібрані у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до наступних висновків.

Порядок вчинення виконавчих написів визначається Законом України «Про нотаріат» (в редакції яка діяла станом на час вчинення виконавчого напису), Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України, зокрема, Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок).

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат», для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»), яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений

нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем, яка крім того, також має бути безспірною.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які, згідно із відповідним Переліком, є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі факт подання стягувачем відповідних документів нотаріусу не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать

про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6- 887цс17, від 18 червня 2018 року у справі №199/183/17, від 04 липня 2018 року у справі №757/29988/17, від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 та у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Зазначена постанова апеляційного суду, відповідно до п. 4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення 22.02.2017, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин.

Постанова або ухвала суду, яка набрала законної сили, є обов`язковою для осіб, які беруть участь у справі, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України (стаття 255 КАС України).

Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.

Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Таким чином, станом на дату вчинення виконавчого напису, діяли тільки норми п. 1 Переліку, а тому для правильного вирішення спору, суд повинен дослідити документи, надані банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, пересвідчитись на підставі даних доказів чи був серед них оригінал нотаріально посвідченого договору, чи існувала на момент заборгованість, чи була вона спірною.

В обгрунтвання позову про визнання таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису № 33039 від 07.10.2021, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою В.О. позивачка посилається на те, що даний нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, чим порушив вимоги ч. 1 ст. 88 Закону України "Про нотаріат". Додала, що заборгованість перед стягувачем у неї відсутня.

Разом з цим, на підтвердження даних обставин, позивачка не надала жодного доказу, не клопотала про їх витребування судом. Однак, одного твердження позивачки про наявність спору недостатньо для подтвердження спрності правовідносин між нею та відповідачем. Як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року в справі № 305/2082/14-ц (провадження № 14-557 цс 19), спірність заборгованості з урахуванням положень чинного законодавства визначається не за суб`єктивним ставленням кредитора чи боржника до неї, а за об`єктивним закріпленням такого виду заборгованості у Переліку.

Окрім цього, позивачка стверджує, що ні відповідач, ні нотаріус не повідомили її про намір вчинити виконавчий напис, а тому в нотаіруса в розпорядженні немає і не може бути доказів отримання нею попередження про вчинення виконавчого напису.

Водночас, позивачка не надала суду документи, на підставі яких виданий виконавчий напис. Твердження позивачки, що нотаріс повинен був її повідомити про вчинення виконавчого напису не грунтується на нормах права. Зокрема, у п. 2.3 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5, зазначено, що вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надіслання іпотекодержателем боржнику повідомлення - письмової вимоги про усунення порушень. Зазначене повідомленння вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні або відмітка поштового зв`язку про відправлення повідомлення на

вказану адресу. Таким чином, обов`язок надсилати таке повідомлення є виключно у стягувача, після чого він повинен надати підтвердження надсилання такого повідомлення нотаріусу.

Таким чином, твердження позивачки про те, що оскаржуваний виконавчий напис не містить і не може містити переліку документів, на підставі яких вчинено виконавчий напис, бо в неї відстуній борг і їй не надсилалися вимоги, не підтверджене жодним доказом.

Посилання позивачки на те, що їй не є зрозумілим настання строку платежу за кредитним договором і його розрахунок, оскільки у виконавчому написі вказано, що стягнення заборгованості проводиться за період з 20.09.2018 по 20.09.2021, належним чином не обгрунтоване та не підтверджене відповідними доказами.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Позивач, на підтвердження вимоги щодо визанння виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не довів обставини, які мають значення для справи, зокрема не надав доказів порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису, не надав будь-яких документів, які стали підставою для його видачі, не клопотав перед судом про витребування таких доказів у разі неможливості їх отримання самостійно.

На підставі викладеного вище, суд прийшов до висновку про необґрунтованість позову та відмову в його задоволенні.

Враховуючи висновок суду про відмову в задоволенні позову, витрати позивача по сплаті судового збору відповідно до ст. 141 ЦПК України, слід покласти на позивача, вжиті судом заходи забезпечення позову, відповідно до ч. 9 ст. 158 ЦПК України, належить скасувати.

Керуючись ст. 87, 88, 89 Закону України «Про нотаріат», ст.ст. 12, 13, 76, 80, 141, 258,

259, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

1. У задоволенні позову відмовити.

2. Захід забезпечення позову, вжитий відповідно до ухвали Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02.12.2021 року у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого напису № 33039, виданого 07 жовтня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Росвен Інвест Україна" грошових коштів у сумі 9568,77 гривень - скасувати.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено і підписано 13 лютого 2023 року.

Суддя Н.І. Зарева