Справа № 405/4221/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.03.2023 Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі

головуючої судді: Шевченко І.М.

з участю секретаря : Мишевець Т.І.

представника позивача : адвоката Семенова Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю та незаконними рішеннями органу державної влади, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з позовом, в якому просить стягнути з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, ід., спеціально визначеного для відшкодування шкоди, завданої фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, на її користь шкоду, завдану незаконною бездіяльністю органу державної влади, а також його незаконним рішенням, за рахунок бюджетних асигнувань Національного банку України в розмірі 208 329,59 грн.

Позов обґрунтовує тим, що між нею і ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» в особі Кіровоградського регіонального відділення 22.10.2014 року на строк по 21.10.2016 року укладений договір банківського вкладу «Золотий стандарт» у банківський металах № 2920-1864. На виконання умов договору Банк прийняв банківські метали (золото) вкладника на вкладний (депозитний) рахунок в кількості 3,22 (три цілих 22 сотих тройських унцій, що дорівнює 100 грамам) на термін з 22.10.2014 року по 21.10.2016 року на суму 52 528,68 грн. з умовою сплати процентної ставки в розмірі 3,5% річних від суми вкладу. При цьому відповідно до п. п. 3.1.5 п. 3.1 зазначеного договору Банк зобов`язався в останній день терміну розміщення вкладу повернути позивачу обсяг банківських металів, який був перерахований на вкладний рахунок, та нараховані проценти. При цьому, відповідно до п. п. 3.1.5 п. 3.1 зазначеного договору Банк зобов`язався в останній день терміну розміщення вкладу повернути позивачу обсяг банківських металів, який був перерахований на вкладний рахунок, та нараховані проценти.

Постановою правління Національного банку України від 04.04.2016 року № 231/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії проблемних» ПАТ «КБ «Хрещатик» віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів.05.04.2016 року НБУ прийнято постанову № 234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних», згідно з якою ПАТ «КБ «Хрещатик» віднесено до категорії неплатоспроможних, і з цієї дати на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.04.2016 року № 463 у банку запроваджено тимчасову адміністрацію із повноваженнями, визначеними Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до довідки банку від 22.09.2016 року № 2-3/3/9059 її кредиторські вимоги визнані банком в сумі 101 572,90 грн. та включені до реєстру кредиторів у сьому чергу.

Вказує, що вона була вкладником і споживачем банківських послуг, судами різних інстанцій визнано проти правною бездіяльність НБУ щодо невжиття заходів забезпечення законних інтересів вкладників ПАТ «Комерційний банк «»Хрещатик» щодо безпеки збереження коштів на банківських рахунках, бездіяльність НБУ щодо невжиття належних заходів забезпечення захисту законних інтересів вкладників і кредиторів, яка призвела до порушень прав вкладників у вигляді неповернутих грошових коштів, за певних обставин може розцінюватись як шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади. Особи, що постраждали внаслідок такої бездіяльності можуть вимагати компенсації відповідно до ст. 1173 Цивільного кодексу України, а відповідачем у таких справа має виступати держава, як суб`єкт цивільного судочинства, яка набуває такого права через органи державної влади у межах їхньої компетенції. Стягнення коштів, виділених державою на утримання центрального банку держави - Національного банку України, повинно відбуватися з Державного бюджету України в особі органів, які виконують функції управління коштами Державного бюджету України, тобто Державного казначейства України і вона має право на відшкодування шкоди, завданої незаконними бездіяльністю та рішенням органу державної влади за рахунок держави, в розмірі 208 329,59 грн., виходячи з розрахунку: 3,22 тройських унцій х 64 698,63 грн. (згідно повідомленню НБУ про облікову ціну банківських металів станом на 18.08.2022 року) = 208 329,59 грн.

Посилаючись на вказані обставини, норми чинного законодавства, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 22.08.2022 року позов прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

15.09.2022 року відповідачем подано відзив на позов, в якому просить відмовити в задоволенні позову через безпідставність заявлених вимог.

04.10.2022 року представником позивача подано заперечення на відзив.

Ухвалою суду від 10.11.2022 року підготовче провадження у справі закрите, справа призначена до розгляду по суті.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, що в ньому викладені та просив позов задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.

Згідно зі статтею 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини першої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).

Судом встановлено, що між позивачем ОСОБА_1 та ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» в особі Кіровоградського регіонального відділення 22.10.2014 року на строк по 21.10.2016 року укладений договір банківського вкладу «Золотий стандарт» у банківський металах № 2920-1864.

На виконання умов договору Банк прийняв банківські метали (золото) вкладника на вкладний (депозитний) рахунок в кількості 3,22 (три цілих 22 сотих тройських унцій, що дорівнює 100 грамам) на термін з 22.10.2014 року по 21.10.2016 року на суму 52 528,68 грн. з умовою сплати процентної ставки в розмірі 3,5% річних від суми вкладу.

Відповідно до п. п. 3.1.5 п. 3.1 зазначеного договору Банк зобов`язався в останній день терміну розміщення вкладу повернути позивачу обсяг банківських металів, який був перерахований на вкладний рахунок, та нараховані проценти. При цьому, відповідно до п. п. 3.1.5 п. 3.1 зазначеного договору Банк зобов`язався в останній день терміну розміщення вкладу повернути позивачу обсяг банківських металів, який був перерахований на вкладний рахунок, та нараховані проценти.

Постановою правління Національного банку України від 04.04.2016 року № 231/БТ «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії проблемних» ПАТ «КБ «Хрещатик» віднесено до категорії проблемних строком до 180 днів.05.04.2016 року НБУ прийнято постанову № 234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних», згідно з якою ПАТ «КБ «Хрещатик» віднесено до категорії неплатоспроможних, і з цієї дати на підставі рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 05.04.2016 року № 463 у банку запроваджено тимчасову адміністрацію із повноваженнями, визначеними Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Національним банком України прийнято рішення від 18.06.2019 року № 415-рш «Про відкликання банківської ліцензій та ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» і банк був ліквідований в жовтні 2020 року.

Як зазначено позивачем та відповідно до довідки банку від 22.09.2016 року № 2-3/3/9059 її кредиторські вимоги визнані банком в сумі 101 572,90 грн. та включені до реєстру кредиторів у сьому чергу.

Запровадження тимчасової адміністрації у банку та початок процедури ліквідації унеможливлює виплату коштів за договором банківського вкладу в інший спосіб, аніж це передбачено положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Розміщені позивачем на рахунках ліквідованого банку, як банківські вклади кошти не є збитками у розумінні статті 22 ЦК України.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач посилається на норми ст. 1173 ЦК України.

За змістом ст.ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, а також незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Зазначені підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює як зазначені органи, так і їх посадових чи службових осіб, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання зазначених рішень незаконними та їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

Стаття 1173 ЦК України є спеціальною і передбачає певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, вказаною правовою нормою передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України від 20.05.1999 № 679-ХІУ «Про Національний банк України» НБУ є центральним банком України, особливим центральним органом державного управління, юридичний статус, завдання, функції, повноваження і принципи організації якого визначаються Конституцією України, цим Законом та іншими законами України.

Водночас згідно зі ст. 4 вказаного Закону НБУ є економічно самостійним органом і не відповідає за зобов`язаннями органів державної влади, а органи державної влади не відповідають за зобов`язаннями НБУ.

Віднесення банку до категорії неплатоспроможних, а також відкликання банківської ліцензії та ліквідація банку є заходами впливу в розумінні статті 77 Закону України від 07.12.2000 № 2121-ІІІ «Про банки і банківську діяльність».

Відповідно до висновків Великої Палати Верховного Суду (постанова ВП ВС від 15.02.2022 у справі № 910/6175/19 визначено, що необхідною підставою для притягнення НБУ до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є факти неправомірних дій цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.

Постанови Правління НБУ прийняті НБУ в межах здійснення ним державного управління у сфері банківської діяльності як акт індивідуальної дії, що стосувався проблемного банку, та пов`язаних з банком осіб та його вкладників (кредиторів). У межах правовідносин з виплати гарантованої суми вкладів рішення Правління НБУ означали недоступність вкладів - неможливість одержання вклад вкладником відповідно до умов договору та зумовлювала набуття вкладниками права на одержання гарантованої суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок коштів Фонду в грошовій одиниці України.Скасування спірних постанов НБУ не означає автоматичного поновлення банком стану, що існував до початку ініціювання процедури його ліквідації, відсутності обставин недоступності вкладів.

Відповідно до заявлених позивачем вимог, шкода завдана внаслідок неправомірних дій/бездіяльності Національного банку України в межах здійснення останнім своїх повноважень, нею не залучено Національний банк України до участі у справі.

Визначення відповідача, предмета та підстав позову є правом позивача. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, а за результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо неналежного відповідача.

Суд роз`яснювалось представникові позивача можливість залучення до участі в справі належного відповідача, проте він не скористався вказаним правом про що зазначив у запереченнях на відзив.

Позов ОСОБА_1 містить взаємовиключні вимоги про стягнення коштів на її користь, а саме: «з Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку Казначейства» та «за рахунок бюджетних асигнувань Національного банку України».

Відповідно до пункту 18 статті 2 Бюджетного кодексу України головні розпорядники бюджетних коштів - бюджетні установи в особі їх керівників, які відповідно до статті 22 Кодексу отримують повноваження шляхом встановлення бюджетних призначень, водночас у пункті 12 цієї ж статті визначено, що бюджетні установи - органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також організації, створені ними у встановленому порядку, що повністю утримуються за рахунок, відповідно, державного бюджету чи місцевого бюджету.

Бюджетне асигнування - повноваження розпорядника бюджетних коштів, надане відповідно до бюджетного призначення, на взяття бюджетного зобов`язання та здійснення платежів, яке має кількісні, часові та цільові обмеження (пункт 6 частини першої статті 2 Кодексу).

Казначейство не є учасником спірних відносин, що виникли в процесі відкликання банківської ліцензії ПАТ «КБ «Хрещатик» та наступної ліквідації банка. Участь органів Казначейства у справі зумовлена лише особливостями бюджетного законодавства. Органи Казначейства не уособлюють державу, як «власника» відповідних коштів, і виступають у даних судових справах не як юридичні особи, які самостійно несуть відповідальність за власними зобов`язаннями, а як органи, уповноважені державою провести відповідні перерахування за рахунок бюджетних коштів.

Позивач ставить вимогу про стягнення коштів з рахунку Казначейства на її користь, до того ж самостійно визначивши яким чином її слід стягнути, що суперечить судовій практиці та висновкам Верховного Суду.

У постанові Касаційного цивільного суду від 06.02.2019 по справі № 199/6713/14-ц вказано, що не допускається стягнення моральної та матеріальної шкоди з Казначейства, оскільки це змінює встановлений законодавством порядок виплати відповідних коштів, а у постанові Великої палати Верховного Суду по справі № 910/23967/16 вказано, що процесуальний закон не встановлює необхідності зазначення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про відшкодування шкоди, заподіяної протиправною бездіяльністю та незаконними рішеннями органу державної влади - відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Рішення в повному обсязі виготовлене 07.03.2023 року.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , прож. АДРЕСА_1 .

Відповідач: Державна казначейська служба України, , 01601 м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Ірина Миколаївна Шевченко