Справа № 523/33/23
Провадження №2/523/20/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" березня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд м.Одеси у складі:

головуючої судді - Середи І.В.,

за участю секретаря Щербан О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом, -

ВСТАНОВИВ:

ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулося до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що 03 грудня 2010 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 2-14004/10 з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було стягнуто солідарно на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором в розмірі 2165102,68 гривень.

24 квітня 2020 року між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Консалт Солюшенс» укладено договір №GL3N216954_ПВ_188 про відступлення права вимоги, відповідно до якого до позивача серед іншого перейшло право вимагати від відповідачів погашення заборгованості на свою користь.

18 червня 2021 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва у цивільній справі № 2-14004/10 було замінено сторону (стягувача) виконавчого провадження на правонаступника - товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс».

Посилаючись на те, що рішення Шевченківського районного суду м. Києва у справі №2-14004/10 відповідачами не виконується та сума заборгованості складає 2165102,68 гривень, а відповідно в період з 03 грудня 2010 року по цей час відповідачі безпідставно користуються коштами у розмірі 2165102,68 гривень, тому позивач просив стягнути з відповідачів солідарно інфляційні втрати та 3% річних за користування грошовими коштами. Разом з тим, враховуючи строки позовної давності, позивач здійснює розрахунок заборгованості за період з 24 листопада 2019 року до 23 лютого 2022 року, та просить стягнути з відповідачів солідарно заборгованість у розмірі 549931,99 грн, яка складається із 403654,09 грн. інфляційне збільшення; 146277,90 грн. 3% річних за користування кредитом, та стягнути в рівних частинах судові витрати по справі.

19 січня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін.

В матеріалах справи є клопотання представника позивача про розгляд справи за його відсутності, в якому він позов підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідачі в судове засідання не з`явилися, відповідач ОСОБА_2 повідомлявся належним чином про дату та час розгляду справи шляхом направлення судової повістки на зареєстровану адресу проживання, проте вона повернулася до суду без вручення адресату через відсутність його за вказаною адресою, відповідач ОСОБА_1 повідомлявся шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті судової влади України, а також шляхом направлення судової повістки на останню відому зареєстровану адресу проживання, у зв`язку з чим на підставі п. 4 ч. 8 ст. 128, ч. 11 ст. 128 та абз. 2 ч. 1 ст. 131 ЦПК України відповідачі вважаються повідомленими про розгляд справи. Крім того, інформація про розгляд справи розміщена на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідачі в установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строк не подали до суду відзив на позовну заяву, у зв`язку із чим суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч. 8 ст. 178 ЦПК України.

Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомлених відповідачів, які не повідомили про причини неявки та не подали відзив відповідно до статті 280 ЦПК України, суд, за згодою представника позивача, вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.

Згідно з вимогами ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За змістом норми ч.6 ст.259 ЦПК України складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.

За нормами ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 03 грудня 2010 року рішенням Шевченківського районного суду м. Києва у справі № 2-14004/10 з відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було стягнуто солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» заборгованість в розмірі 2165102,68 гривень.

24 квітня 2020 року між Публічним акціонерним товариством комерційний банк «Надра» та товариством з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» укладено договір №GL3N2169854_ПВ_188 про відступлення права вимоги, за яким до позивача серед іншого перейшло право вимагати від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 погашення заборгованості на свою користь.

18 червня 2021 року ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва у цивільній справі № 2-14004/10 було замінено сторону (стягувача) виконавчого провадження на товариство з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс».

З матеріалів справи вбачається, що відповідачами не відшкодовано заборгованість, яка відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 03 грудня 2010 року складає 2165102,68 гривень.

Позивачем було надано розрахунок інфляційних втрат та 3% річних за користування грошовими коштами, за яким заборгованість відповідачів становить 549931,99 грн, яка складається із 403654,09 грн. інфляційне збільшення (2 165 102,00 x 1.23982610 - 2 165 102,00) ; 146277,90 грн. 3% річних за користування кредитом (2165102,68 Х3%Х823/365/100).

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За змістом положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Частиною другою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування суми боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржників за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01.10.2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16.05.2018року у справі №686/21962/15-ц.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06. 2019 року у справі № 916/190/18.

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц, від 13.11.2019 року у справі №922/3095/18, від 18.03.2020 року у справі № 902/417/18 сформульовано висновки про те, що нарахування 3% річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання і ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми.

Таким чином, з ухваленням судом у 2010 році рішення про стягнення з відповідачів заборгованості не припинилося та триває до моменту фактичного виконання ним грошового зобов`язання. Відтак, позивач має право на стягнення з відповідача сум, передбачених статтею 625 ЦК України, за час прострочення.

Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст.625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення 3 % річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 року у справі № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

У відповідності до вимог ч.2 ст.141 ЦПК України слід стягнути на користь позивача з відповідачів судовий збір у розмірі 8248,98 грн. в рівних частинах, тобто по 4124,49 грн з кожного.

Керуючись ст. 10, 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 274-279, 280-282,354-355 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та 3 % річних за користування кредитом.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_2 ) на користь товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» (місцезнаходження: вул. Пушкінська, 36, оф. 308, м. Одеса, 65048, ) заборгованість у розмірі 549931,99, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 8248,98 грн. в рівних частинах.

Рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом тридцяти днів з дня складення рішення.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його складення.

Рішення складено 10 березня 2023 року.

Суддя