Єдиний унікальний номер справи 753/3253/22
Провадження №22-ц/824/142/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2023 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 жовтня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дарницького району м. Києва» про укладення окремого договору найму житлового приміщення,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 в особі законного представника ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про укладення окремого договору найму житлового приміщення.

В обґрунтування позову зазначив, що мешканці квартири не можуть дійти згоди щодо її приватизації, у зв`язку з чим та з метою уникнення суперечок та конфліктів є необхідність в укладенні з позивачем окремого договору найму.

З урахуванням подальших змін, просив укласти з ним окремий договір найму житлового приміщення - квартири АДРЕСА_1 , на кімнату площею 20,7 кв.м.

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 18 жовтня 2022 року відмовлено у задоволені позову.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, щооскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

Станом на початок розгляду справи по суті відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 3 ст.. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

23.01.2023 року до Київського апеляційного суду від законного представника позивача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. В обґрунтування клопотання заявник зазначала, що їх представник - адвокат Кобилянський В.А. не може прибути у судове засідання у зв`язку із зайнятістю в іншому судовому процесі. В той же час належних та допустимих доказів неможливості адвоката прибути у судове засідання чи підтвердження його участі у іншому судовому засіданні до суду надано не було. Окрім того, сама ОСОБА_2 також у судове засідання не з`явилась, причини своєї неявки не повідомила. За таких умов підстави для визнання поважності неявки сторони позивача у судове засідання у апеляційного суду відсутні.

У судове засідання 26.01.2023 року відповідачі не з`явились, про розгляд справи належним чином повідомлялись, про причини неявки суд не повідомляли, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не подавали.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що підстави для зміни чи скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Під час розгляду справи судом встановлено, що спірним житловим приміщенням є двокімнатна квартира АДРЕСА_1 загальною площею 94,5 кв.м., житловою площею 51,3 кв.м., яка згідно ордеру на житлове приміщення № 000159 від 04.04.2011 була надана ОСОБА_5 на сім`ю з чотирьох осіб - вона, дочка ОСОБА_4 , чоловік дочки ОСОБА_3 , брат ОСОБА_1 .

Квартира не приватизована і відноситься до державного житлового фонду.

Власником особового рахунку на спірну квартиру досі рахується ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час у квартирі проживають та перебувають на реєстраційному обліку позивач ОСОБА_1 та відповідачі ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , які вселилися у вказане жиле приміщення на правах членів сім`ї наймача.

20.10.2020 шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 розірваний, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 .

Згідно даних технічного паспорту на квартиру вона складається із двох ізольованих кімнат площею 20,7 кв.м. та 30,6 кв.м., холу площею 13,7 кв.м., комори площею 1,0 кв.м., кухні площею 18,5 кв.м., та санвузлів площею 5,8 кв.м. та 2,3 кв.м.

Жила площа спірної квартири складає 51,3 кв.м., а отже на долю кожного з мешканців квартири припадає по 17,1 кв.м. жилої площі.

Ст. 12 ЦПК України встановлено принцип змагальності сторін в цивільному процесі, який полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, прямо встановлених Законом. При цьому сторона самостійно несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Обов`язок доведення своєї позиції за допомогою належних та допустимих доказів міститься і в ст. 81 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких умов суд може приймати та покладати в основу рішення по справі лише ті обставини, які були доведені сторонами. При цьому сторона сама визначає обсяг та достатність доказів, що надає до суду, а витребування таких доказів судом самостійно без наявності передбачених законом підстав у чітко визначених випадках було б порушення принципу змагальності сторін в судовому процесі, що є неприпустимим.

Відповідно до ст.. 104 Житлового кодексу України член сім`ї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам статті 63 цього Кодексу.

У разі відмовлення членів сім`ї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку.

Відповідно до ст.. 63 Житлового кодексу України предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Не можуть бути самостійним предметом договору найму: жиле приміщення, яке хоч і є ізольованим, проте за розміром менше від встановленого для надання одній особі (частина перша статті 48), частина кімнати або кімната, зв`язана з іншою кімнатою спільним входом, а також підсобні приміщення (кухня, коридор, комора тощо).

Зважаючи на наведені норми, окремий договір найму може бути укладений виключно за умови можливості виділення житлової площі, що займає особа, в окреме приміщення.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони по справі проживають в квартирі, що складається з двох кімнат, а також холу, коридору, кухні та санвузлів. Жодного належного підтвердження можливості фактичного виділення однієї кімнати в даному приміщенні в окреме приміщення до матеріалів справи представлено не було. За таких умов правові підстави для задоволення позову відсутні.

Належним чином звернув суд першої інстанції увагу і на те, що житлова площа квартири складає 51, 3 кв.м., а отже на долю кожного мешканця квартири припадає по 17,1 кв.м. В той же час обидві кімнати в квартирі є більшими за площею від тієї площі, яка припадає на позивача, що унеможливлює застосування положень ст.. 104 Житлового кодексу України у даному випадку. Жодного належного правового обґрунтування для зменшення житлової площі, яка припадає на інших мешканців вищевказаної квартири, позивач не навів.

З огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції про безпідставність і необґрунтованість вимог позивача.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом. За таких умов підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє законний представник ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 18 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько