Справа № 367/1265/20
Провадження №2/367/867/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

01 березня 2023 року Ірпінський міський суд Київської області у складі:

головуючого судді Карабаза Н.Ф.,

при секретарі Шемігон В.А.,

розглянувши у підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності,

в с т а н о в и в:

До Ірпінського міського суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності. В позовній заяві позивач зазначила, що між ОСОБА_2 та нею 20.05.1995 року було укладено шлюб. Спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. З вини обох сторін сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими, у зв`язку з чим шлюб між ОСОБА_2 та нею 09.03.2019 року було розірвано. У зв`язку з об`єктивними обставинами, між ними виник спір щодо поділу майна. Так предметом спору стало майно, яке було придбано на спільні кошти за час існування шлюбу, що належить ним на праві спільної сумісної власності, а саме: однокімнатна квартира загальною площею 36,1кв.м., житловою площею 8,5кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яка належить на праві власності відповідачу, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25.06.2015, індексний номер 39694914. Загальна вартість вказаної квартири відповідно до довідки про надання інформаційно-консультативних послуг від 03.02.2020 становить 599966,00 грн. Згоди про добровільний поділ майна між нами не досягнуто. Просить суд визнати за нею право власності на 1/2 однокімнатну квартиру загальною площею 36,1кв.м., житловою площею 8,5кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та стягнути з відповідача на користь позивачки понесені судові витрати в розмірі 2999,83 грн. по сплаті судового збору.

В підготовче засідання позивач не з`явилась, представник позивача подав заяву про розгляд справи у його відсутності, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

В підготовче засідання відповідач не з`явився. Через канцелярію суду подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить справу розглядати без його участі.

Суд, дослідивши письмові докази, зібрані у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані та підлягають до задоволення.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 20.05.1995 року виконкомом Вороньківської сільської Ради Бобровицького району було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія НОМЕР_2 , виданого Ірпінським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 09 березня 2019 року.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за номером інформаційної довідки 199627648 від 10.02.2020 року, свідоцтва про право власності на нерухоме майно серія НОМЕР_3 квартира загальною площею 36,кв.м., житловою площею 18,5 кв. м. за № 65, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 09 перебуває на праві приватної власності у ОСОБА_2 .

Статтею 60 Сімейного кодексу України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

За змістом ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь - яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, у т. ч. зарплата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За змістом ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суд зазначає, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто, статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідний висновок зробив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 24 березня 2020 року по справі № 367/3800/14-ц ( провадження № 61-15939св19).

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 є складовою частиною придбаного майна за час шлюбу, за кошти подружжя в інтересах сім`ї. Даний факт підтверджено і поясненнями відповідача. Належних та допустимих доказів на спростування вказаних обставин суду не надано та судом не здобуто.

Таким чином, судом встановлено, що вказана квартира набута сторонами за час шлюбу є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Враховуючи встановлені судом обставини про те, що спірна квартира була придбана подружжям в період шлюбу, право власності на яке зареєстроване за відповідачем, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині визнання майна об`єктом спільної сумісної власності подружжя є обґрунтованими та доведеними, а тому їх слід задовольнити, та визнати право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_4 загальною площею 36,1кв.м., житловою площею 18,5кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 09.

Щодо позовної вимоги про визнання права власності на майно, суд зазначає наступне.

Згідно статті 68 СК України передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до частини першої статті 65 СК України дружина і чоловік розпоряджаються спільним майном за взаємною згодою.

Статтею 69 цього ж Кодексу встановлено право кожного з подружжя ініціювати питання про поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу, дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

Відповідно до пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді спорів про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Частиною другою статті 372 ЦК України, передбачено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

Оскільки спірна квартира придбана під час перебування сторін у шлюбі, відповідно до ч. 1 та 2 ст. 60 СК України, належать їм на праві спільної сумісної власності, тому слід визнати право власності на 1/2 частки зазначеної квартири за позивачем та залишити вказане майно у спільній частковій власності.

Також, при задоволенні позову у відповідності до ст.141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір.

Судом встановлено, що позивачем згідно квитанцій сплачено судовий збір у розмірі 2999,83грн. за подання позовної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. 69, 70, 71 СК України, ст. 206, 247, 258-259, 263-265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, що перебуває у спільній сумісній власності - задовільнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер: НОМЕР_4 .

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_5 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 судовий збір на користь держави в розмірі 2 992, 83 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо даної справи в мережі Інтернет за веб-адресою сторінки на офіційному веб-порталі судової влади України - https://court.gov.ua/sud1013/ та в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням - http://reyestr.court.gov.ua.

Суддя: Н.Ф. Карабаза