КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2023 року

м. Київ

справа №758/27/22

провадження №22-ц/824/5963/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - акціонерне товариство «Сенс Банк»

треті особи - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кісельова Віталіна Володимирівна

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника відповідача акціонерного товариства «Сенс Банк» - Панченка Дмитра Вікторовича

на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 грудня 2022 року у складі судді Ольшевської І.О.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кісельова Віталіна Володимирівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до АТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є АТ «Сенс Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кісельова Віталіна Володимирівна, в якому просила визнати виконавчі написи №8047 та №8048 від 21 вересня 2021 року, вчинені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М., такими, що не підлягають виконанню.

Позов мотивовано тим, що між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» укладено кредитні договори №491040001 від 16 листопада 2020 року та №491041588 від 09 грудня 2020 року.

21 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. було вчинено виконавчий напис №8048, у зв`язку із боргом за кредитним договором, який було укладено між позивачем та відповідачем, у розмірі 24 275,19 грн, та виконавчий напис №8047, у зв`язку із боргом за кредитним договором, укладеним між позивачем та відповідачем, і запропоновано задовольнити вимоги кредитора у розмірі 32 473,21 грн.

Уважала, що вказані виконавчі написи вчинені приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. з порушенням норм діючого законодавства, зокрема, нотаріусом не були перевірні документи, що підтверджують розмір заборгованості як, безспірної.

На підставі викладеного, позовні вимоги просила задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 28 грудня 2022 року позов задоволено.

Визнано виконавчий напис №8047 від 21 вересня 2021 року, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, таким, що не підлягає виконанню.

Визнати виконавчий напис №8048 від 21 вересня 2021 року, який вчинено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою Оленою Миколаївною, таким, що не підлягає виконанню.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь ОСОБА_1 понесені останньою судові витрати у розмірі 908 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» у дохід держави судовий збір у розмірі 908 грн.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 27 січня 2023 року представник відповідача АТ «Сенс Банк» (правонаступник АТ «Альфа Банк» - Панченко Д.В. звернувся до Київського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Вважає оскаржуване рішення неправомірним з огляду на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність окремих фактів, які суд визнав встановленими, не застосування судом закону, який мав бути застосований до спірних правовідносин, а також порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції дійдено необґрунтованого висновку, що заборгованість є спірною і відповідачем порушено порядок вчинення виконавчих написів, оскільки у матеріалах справи відсутні документи, на підставі яких було вчинено виконавчі написи та які була зобов`язана надати позивач.

Зауважує, що з огляду на те, що в матеріалах даної цивільної справи відсутні докази вчинення виконавчих написів та відповідні документи щодо такого вчинення, тому суд першої інстанції мав би витребувати такі документи за клопотанням позивача у випадку подання такого або за заявою про забезпечення доказів, або відмовити у задоволення позову, оскільки саме позивач має підтвердити свої вимоги доданими до позовної заяви доказами, які ним могли бути витребувані ще до подачі позовної заяви у приватного нотаріуса або нотаріального архіву. Проте таких доказів позивач не долучив.

Позивач не скористалася своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу, заперечень щодо змісту та вимог апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції не направила.

07 березня 2023 року на електронну адресу суду надійшло клопотання про долучення до справи копій квитанцій про оплату від 24 вересня 2021 року за кредитними договорами; виписки щодо відрахувань 20% із заробітної плати; звернення до АТ «Альфа-Банк» від 18 жовтня 2021 року №184432; скріншотів історії платежів з онлайн-кабінету у АТ «Сенс-Банк» та листування з представником банку, а також клопотання про розгляд справи за відсутності позивача.

Інші учасники справи у судове засідання не з`явилися, своїх представників не направили, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки суд не сповістили, клопотання про відкладення розгляду справи до апеляційного суду не надходили.

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності всіх учасників справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав до суду належних письмових доказів, укладених із позивачем кредитних договорів, розміру заборгованості позивача та її складових по кожному окремому кредитному договору, що має ґрунтуватись на поданих суду розрахунках суми кожної складової боргу (період нарахування, ставка відсотків та розмір комісії), відомостях про суми коштів внесених позичальником у рахунок виконання кредитних зобов`язань, що має підтверджуватись випискою про рух коштів по рахунку боржника.

Отже, указана у виконавчому написі загальна сума кредитної заборгованості є спірною.

Проте, колегія не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 21 вересня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. було вчинено виконавчий напис нотаріуса, зареєстрований в реєстрі за №8048, яким запропоновано звернути стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором, укладеним між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк» 16 листопада 2020 року №491040001, у зв`язку із простроченням боржником платежів за період з 20 червня 2021 року по 04 серпня 2021 року у загальній сумі 24 275,19 грн.

З постанови приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кісельової В.В. про відкриття виконавчого провадження №67006562 від 04 жовтня 2021 року вбачається, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Сазоновою О.М. також видано виконавчий напис нотаріуса, зареєстрований в реєстрі за №8047 від 21 вересня 2021 року про звернення стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором №491041588 від 09 грудня 2020 року, укладеним ОСОБА_1 з АТ «Альфа-Банк», у зв`язку із простроченням боржником платежів, де стягнення проводиться за період з 13 червня 2021 року по 04 серпня 2021 року у загальному розмірі заборгованості у сумі 32 473,21 грн.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першої статті 1 Закону України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат» (далі - Закон «Про нотаріат») нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов`язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований за №282/20595, з урахуванням змін до деяких нормативно-правових актів Міністерства юстиції України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 13 січня 2020 року №109/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій, Порядок).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону «Про нотаріат»). Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону «Про нотаріат» та Глава 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Окрім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому, стаття 50 Закону «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17, постановах Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16, від 31 жовтня 2018 року у справі № 308/11193/16-ц та від 10 квітня 2019 року у справі №201/11696/16-ц.

Відповідно до частин другої, третьої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом вимог статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 76, частиною першою статті 77 та статтею 80 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 як на підставу для задоволення вимог посилалася на те, що приватний нотаріус не перевірив безспірність вимог стягувача та наявність доказів належного направлення та отримання позивачем (боржником) письмової вимоги про усунення порушень, що призвело до порушення процедури вчинення виконавчого напису.

На підтвердження своєї позиції долучає до матеріалів справи копії квитанцій про оплату від 24 вересня 2021 року за кредитними договорами; виписок щодо відрахувань 20% із заробітної плати; звернення до АТ «Альфа-Банк» від 18 жовтня 2021 року №184432; скріншотів історії платежів з онлайн-кабінету у АТ «Сенс-Банк» та листування з представником банку.

Разом з тим, зі змісту вказаних документів не можливо достеменно встановити яких саме кредитних договорів вони стосуються.

Згідно вимог частини п`ятої статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

За змістом частини першої статті 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

Разом з тим, як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 , заперечуючи законність вчинених нотаріусом виконавчих написів, не надає суду жодних доказів на підтвердження порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису та спірності суми заборгованості, а також не зазначає про неможливість отримати такі докази самостійно і, при цьому, не звертається до суду з клопотанням про витребування вказаних доказів у приватного нотаріуса.

У відповідності до положень цивільного процесуального кодексу суд не наділений правом самостійно збирати докази, окрім виключних випадків.

Таким чином, за обставин, коли стороною позивача при зверненні до суду з позовом та під час розгляду справи не надано суду жодних доказів на підтвердження своїх доводів щодо незаконності вчинення виконавчих написів приватним нотаріусом та не заявлено відповідне клопотання про витребування необхідних для розгляду цієї справи документів від нотаріуса, колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції, встановивши відсутність у матеріалах справи, зокрема, оригіналу кредитного договору, первинної бухгалтерської документації щодо видачі кредиту та здійснення його часткового погашення (квитанції, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо) правильно зазначив, що суд позбавлений можливості перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та вказати в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Проте, помилково поклав тягар доказування виключно на відповідача, в той час, як саме позивач має доводити обґрунтованість своїх вимог та за відсутності відповідних доказів позовна заява підлягає залишенню без руху.

Отже, доводи апеляційної скарги є обґрунтованими.

Відповідно до статті 374 ЦК України суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення місцевого суду - скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної або касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, з ОСОБА_1 на користь АТ «Сенс Банк» підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 грн.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника відповідача акціонерного товариства «Сенс Банк» - Панченка Дмитра Вікторовича - задовольнити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 28 грудня 2022 року - скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Альфа-Банк», правонаступником якого є акціонерне товариство «Сенс Банк», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова Олена Миколаївна, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Кісельова Віталіна Володимирівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства «Сенс Банк» (, адреса: 03150, місто Київ, вул. Велика Васильківська, будинок 100) судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено «07» березня 2023 року

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.Ф. Мазурик

О.В. Желепа