Житомирський апеляційний суд
Справа №283/1676/22 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія 70 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження (без повідомлення учасників справи) у м. Житомирі

цивільну справу №283/1676/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , поданою через представника ОСОБА_3 ,

на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2022 року, яке ухвалене під головуванням судді Ярмоленка В.В. у м.Малині,

в с т а н о в и в:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 . Просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 40 509,98 грн.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2017 року її позов до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задоволений у повному обсязі та вирішено, зокрема, стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) батька дитини, але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 лютого 2017 року до досягнення дитиною повноліття. На підставі рішення суду в жовтні 2018 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження. Водночас, станом на момент звернення її до суду із цим позовом відповідач не сплачує аліменти вчасно та у повному обсязі, у зв`язку із чим у боржника наявна заборгованість у сумі 40 509,98 грн. Сума боргу визначена державним виконавцем та у судовому порядку не оскаржена. Відтак, з відповідача у порядку ст.196 СК України підлягає до стягнення пеня за порушення строків сплати аліментів у розмірі 100 відсотків заборгованості по аліментах, тобто у розмірі 40 509,98 грн.

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2022 року позов задоволений. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 40 509,98 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 через представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити за безпідставністю (за відсутності вини боржника).

Доводи апеляційної скарги аргументовані тим, що дійсно між сторонами на підставі рішення суду розірваний шлюб. Цим рішенням також вирішено провадити стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 лютого 2017 року до досягнення дитиною повноліття. З метою виконання зазначеного рішення у жовтні 2018 року відкрито виконавче провадження і ОСОБА_2 щомісячно здійснював сплату аліментів переважно у розмірі 2 000 грн, але в окремі періоди перераховував аліменти у розмірі 1 500 грн та 1 800 грн. Такі суми перевищували мінімальний розмір аліментів, визначений судом, а отже, на переконання відповідача, він діяв добросовісно та вважав, що заборгованості зі сплати аліментів у нього немає. Також згідно з розрахунком державного виконавця заборгованість виникла не на підставі судового рішення, а шляхом самостійного визначення виконавцем суми аліментів, виходячи з середньої заробітної плати для працівників даної місцевості з посиланням на частину другу ст.195 СК України. Норма права застосовувалася виконавцем в усі місяці, навіть коли така заборгованість була відсутня через самостійну сплату боржником аліментів. Окрім того, державним виконавцем зарахована заборгованість за місяці, в яких відповідач здійснював оплату в останні дні календарного місяця, а саме: за березень 2020 року в сумі 1 500 грн; за травень 2020 року в сумі 1 200 грн; за квітень 2022 року в сумі 2 000 грн; за червень 2022 в сумі 2 000 грн. Зазначені обставини, на переконання сторони відповідача, свідчать про те, що у ОСОБА_2 був відсутній умисел на ухилення від сплати аліментів, а не зарахування державним виконавцем оплати в окремі місяці мало місце з причин незалежних від платника аліментів. Відтак, вина відповідача відсутня та відсутні підстави для стягнення неустойки. Відповідач про існування заборгованості дізнався лише 26 серпня 2022 року. Протиправні дії виконавця щодо нарахування заборгованості у період офіційного працевлаштування не оскаржував, оскільки вважає, що такі дії є його правом, а не обов`язком. Натомість 30 серпня 2022 року здійснив добровільне погашення заборгованості шляхом перерахування її суми на депозитний рахунок відділу ДВС Малинського району. Факт добровільної сплати сум, визначених державним виконавцем, не свідчить про правомірність проведення розрахунку. При ухваленні рішення суд не застосував положення частини другої ст.196 СК України щодо можливості зменшення розміру пені з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів з 40 509,98 грн до 15 985,24 грн із огляду на наступні фактичні обставини. Так, ОСОБА_2 проживає у м. Хуст Закарпатської області з сім`єю у складі 4-х чоловік, а саме: дружиною ОСОБА_7 , донькою ОСОБА_8 та падчеркою ОСОБА_9 , що підтверджено відповідною довідкою органу місцевого самоврядування. Від шлюбу з ОСОБА_7 у відповідача ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася дитина - донька ОСОБА_8 . Після отримання розрахунку заборгованості з виплати аліментів 26 серпня 2022 року ОСОБА_2 у найкоротший строк 30 серпня 2022 року погасив усю суму боргу. Відповідач офіційно не працевлаштований, що підтверджується записами трудової книжки, а тому стабільного заробітку не має. Стягнення пені призведе до дисбалансу законних інтересів та негативно позначиться на майновому стані інших членів сім`ї ОСОБА_2 , зокрема його малолітньої дитини ОСОБА_10 , а також дружини ОСОБА_7 , яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення донькою трирічного віку. Виходячи із розрахунку заборгованості зі сплати аліментів за період із листопада 2019 року по 26 серпня 2022 року сума аліментів, яка підлягає стягненню, складає 102 667,98 грн, боржником сплачено - 62 158 грн, заборгованість складає - 40 509,98 грн. Отже, у відсотковому співвідношенні від загальної суми нарахованої заборгованості відповідач сплатив 60,54%, а сума заборгованості складає 39,46%. Також представником відповідача ОСОБА_3 до апеляційного суду спрямовано клопотання про долучення до матеріалів справи доказів. У клопотанні представник скаржника просить визнати причини неподання дублікатів платіжних чеків за 31 березня 2020 року, 29 травня 2020 року, 30 квітня 2022 року, 30 червня 2022 року та розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, наданого державним виконавцем із супровідним листом від 04 листопада 2022 року поважними та долучити ці документи до матеріалів справи як додаткові докази. Причини неподання до суду цих доказів обґрунтовує неможливістю їх самостійного отримання без участі відповідача ОСОБА_2 .

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_1 просить у задоволенні клопотання сторони відповідачів про долучення доказів до матеріалів справи відмовити, рішення Малинського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2022 року залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Свою позицію ґрунтує на тому, що нею при зверненні до суду надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів від 26 серпня 2022 року згідно з яким, за боржником ОСОБА_2 наявна заборгованість зі сплати аліментів в сумі 40 509,98 грн. Розмір такої заборгованості відповідачем не оскаржений та останній такий розмір заборгованості визнав (зокрема, розмір та порядок нарахування) та заборгованість погасив у подальшому. Крім цього, на час виникнення заборгованості по аліментам (весь період розрахунку) боржник офіційно не працював, у зв`язку із чим державним виконавцем правильно проводився розрахунок аліментів, виходячи з положень ст.195 СК України, тобто із середньої заробітної плати працівника для Малинського району Житомирської області, як це передбачено законом. Посилання відповідача на неможливість сплати аліментів не відповідає дійсності, оскільки перерахування відповідачем аліментів проходило з порушеннями. Крім цього, відсутність оплати аліментів за грудень 2019 року, жовтень 2020 року та квітень 2022 року свідчить про ухилення ОСОБА_2 від виконання покладених на нього рішенням суду обов`язків та підтверджує його вину. Заборгованість зі сплати аліментів у період із 2019 року по червень 2022 року утворилася до зміни сімейних обставин ОСОБА_2 . Також, хоча останній офіційно не працевлаштований, але заборгованість зі сплати аліментів погасив у повному обсязі. Під час судового розгляду в суді першої інстанції представник відповідача не змогла пояснити джерело походження коштів на оплату боргу. Позивач переконана, що твердження про погіршення матеріального стану ОСОБА_2 є штучно створеним та не відповідає дійсності. Відносно подання додаткових доказів ОСОБА_1 зауважила, що ОСОБА_2 належним чином не обґрунтував неможливість подання таких доказів до суду першої інстанції. Більше того, зі змісту поданих доказів (квитанцій із терміналу самообслуговування) вбачається, що відповідні оплати (їх частини) сплачені за виконавчий збір, у той час коли ОСОБА_2 зазначає, що такі кошти сплачувалися саме в рахунок сплати аліментів.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що у справі №283/345/17 рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 21 квітня 2017 року розірваний шлюб року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який був зареєстрований 24 вересня 2011 року. Цим же рішенням стягнуті щомісячно з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 30% встановленого законом прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 27 лютого 2017 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.3 зворот).

02 жовтня 2018 року на виконання вказаного рішення Малинським районним судом Житомирської області виданий виконавчий лист про стягнення аліментів (а.с.4-5).

05 жовтня 2018 року Черняхівським районним відділом ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області відкрито виконавче провадження НОМЕР_2 (а.с.6).

08 листопада 2019 року постановою старшого державного виконавця Черняхівського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області Ковальчук Т.В. матеріали виконавчого провадження НОМЕР_2 передані до Малинського районного відділу ДВС Головного територіального управління юстиції у Житомирській області та прийняті вказаним відділом до свого провадження на підставі постанови державного виконавця Марковської Л.О. від 13 листопада 2019 року (а.с.8-9).

04 січня 2019 року позивач ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_12 , внаслідок чого її прізвище змінилося на « ОСОБА_1 » (а.с.17).

Приписами ст.195 СК України визначено, що заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном. Заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. У разі встановлення джерела і розміру заробітку (доходу) платника аліментів, який він одержав за кордоном, за заявою одержувача аліментів державний виконавець, приватний виконавець здійснює перерахунок заборгованості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом.

26 серпня 2022 року начальником Малинського відділу ДВС у Коростенському районі Житомирської області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Грищенко М. здійснений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні НОМЕР_2 за виконавчим листом згідно з яким, у період із листопада 2019 року по серпень 2022 року у ОСОБА_2 утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 40 509,98 грн (а.с.10-12).

Із скріншоту квитанції банківської операції від 30 серпня 2022 року вбачається, що ОСОБА_2 на рахунок відділу ДВС Малинського району перераховані грошові кошти у розмірі 40 601 грн на погашення заборгованості у рамках виконавчого провадження НОМЕР_2 (а.с.30).

Враховуючи наведене, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги відносно того, що розрахунок заборгованості, виконаний державною виконавчою службою, є некоректним, оскільки ОСОБА_2 дії державного виконавця в порядку частини третьої ст.195 СК України в суді не оскаржувалися, заборгованість відповідачем визнана, що підтверджується діями ОСОБА_2 спрямованими на її негайне погашення. З огляду на викладене, колегія суддів вважає вище зазначений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, що здійснений державним виконавцем, належним, допустимим, достатнім та достовірним доказом.

Окрім цього, посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідач щомісячно здійснював сплату аліментів у самостійно визначеному ним розмірі та вважав, що не має боргу зі сплати аліментів не змінюють висновків суду першої інстанції, оскільки дії відповідача прямо суперечать положенням частини третьої ст.195 СК України.

Такого висновку колегія суддів доходить з огляду на те, що вказаною нормою права чітко визначено суб`єктів, які мають право обчислювати заборгованість по аліментах, а саме: державний виконавець, приватний виконавець, а в разі виникнення спору - суд. Відтак, дії відповідача жодним чином не свідчать про добросовісність його діянь, а лише вказують на його нехтування приписами законодавства України.

Положення частини першої та другої ст.196 СК України передбачають, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Частиною шостою ст.81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_8 , батьком якої є ОСОБА_2 , а матір`ю - ОСОБА_7 (а.с.27).

Довідкою виконавчого комітету Хустської міської ради №1558/02-22 від 06 вересня 2022 року підтверджується факт того, що ОСОБА_2 проживає разом із своєю сім`єю за адресою АДРЕСА_1 . До складу сім`ї ОСОБА_2 входять: ОСОБА_7 1982 року народження, ОСОБА_8 2022 року народження та ОСОБА_9 2005 року народження (а.с.26).

Колегією суддів відхиляються доводи скаржника стосовно не врахування судом першої інстанції сімейних обставин ОСОБА_2 задля вирішення питання про можливе зменшення пені, яка підлягає до стягнення з відповідача. Такого висновку суд дійшов з огляду на такі мотиви.

Із наданих скаржником доказів прослідковується, що зміна сімейних обставин ОСОБА_2 , зокрема у зв`язку з народженням доньки ОСОБА_8 , відбулася значно пізніше ніж утворилася заборгованість зі сплати аліментів, а тому народження дочки у 2022 році жодним чином не вплинуло на появу заборгованості зі сплати аліментів до 2022 року

Стосовно посилань у апеляційній скарзі на скрутне матеріальне становище відповідача через його непрацевлаштованість, колегія суддів зауважує наступне. Із копії трудової книжки ОСОБА_2 неможливо встановити наявність або відсутність у нього трудової діяльності після 30 квітня 2021 року (день звільнення відповідача з посади у ТзОВ «СТРУКТУМ»). Дана неможливість зумовлена тим, що запис у трудовій книжці за № 34 щодо звільнення проведено в кінці аркушів книжки з номерами 34-35. Однак ОСОБА_2 не надано суду копій подальших сторінок трудової книжки, зокрема з номерами 36-37.

Із огляду на вказане, беззаперечно ствердити про відсутність у ОСОБА_2 офіційної роботи станом на момент розгляду справи неможливо. Крім того, скаржником не надано будь-яких інших доказів, з яких би суд мав можливість встановити його реальне (дійсне) матеріальне становище.

Відносно доводів про перебування дружини ОСОБА_7 у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку колегія суддів зауважує, що перебування останньої у зазначеній відпустці не підтверджено жодними доказами.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що у даному випадку суд першої інстанції діяв у межах визначених законодавством України, оскільки із наданих ОСОБА_2 доказів не вбачається скрутного матеріального становища або важких сімейних обставин. Сам по собі повторний шлюб ще не свідчить про наявність підстав для зменшення розміру неустойки, а несвоєчасне та неповне погашення заборгованості зі сплати аліментів жодним чином не може бути підставою для зменшення неустойки (пені).

У постанові Верховного Суду від 14 грудня 2020 року в справі №661/905/19 зроблений правовий висновок згідно з яким, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів. Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Тлумачення ст.196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Перелік причин з яких утворилася заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів.

Постанова Верховного Суду від 19 січня 2022 року в справі №711/679/21 містить правовий висновок щодо того, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти сімейного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії; положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин; в СК України не передбачено як відбувається погашення вимог за грошовим зобов`язанням. Тому в такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства, а саме ст.534 ЦК України; при здійсненні часткових платежів аліментів такі кошти спочатку зараховуються на погашення заборгованості за аліментами, яка виникла у попередньому місяці (попередніх місяцях), починаючи з першого місяця її виникнення, а тільки згодом, у разі відсутності заборгованості, на погашення платежу за поточний місяць.

Аналогічний правовий висновок міститься також у постанові Верховного Суду від 27 квітня 2022 року в справі №496/2457/18.

Окрім того, згідно з правової позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 08 березня 2023 року в справі №461/7406/18, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Відповідно до постанови Верховного Суду від 03 квітня 2019 року в справі №333/6020/16-ц за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів). У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Згідно з частиною першою ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %. За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання. У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості. У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду, що відображена у постанові від 10 лютого 2021 року в справі №461/7406/18, суди повинні здійснити перевірку розрахунку пені та відобразити у судових рішеннях його алгоритм.

Колегія суддів зауважує, що судом першої інстанції при ухваленні рішення правильно застосовано правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 03 квітня 2019 року у справі №333/6020/16-ц.

У даному випадку період прострочених днів визначається з 01 грудня 2019 року (перший день місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу) по 29 серпня 2022 року (день, який передує дню погашення заборгованості) та в загальному становить 1 003 дні.

Відтак, алгоритм розрахунку неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів у даній справі виглядає наступним чином: листопад 2019 року по 30 серпня 2022 року - 483,74*1 003*1%= 4 851,91 грн; грудень 2019 по 30 серпня 2022 року - 2 493,74*972*1%=24 239,15 грн; січень 2020 по 30 серпня 2022 року - 2 259,25*941*1%=21 257,19 грн; лютий 2020 по 30 серпня 2022 року - 41,25*912*1%=376,20 грн; березень 2020 по 30 серпня 2022 року - 2 259,25*881*1%=19 903,99 грн; травень 2020 по 30 серпня 2022 року - 2 548,5*820*1%=20 897,70 грн; червень 2020 по 30 серпня 2022 року - 1 048,5*790*1%=8 283,15 грн; липень 2020 по 30 серпня 2022 року - 1 642,75*759*1%=12 468,47 грн; серпень 2020 по 30 серпня 2022 року - 1 142,75*728*1%=8 319,22 грн; вересень 2020 по 30 серпня 2022 року - 1 142,75*698*1%=7 976,40 грн; жовтень 2020 по 30 серпня 2022 року - 3 174,75*667*1%=20995,49 грн; грудень 2020 по 30 серпня 2022 року - 1 174,75*606*1%=7 118,99 грн; січень 2021 по 30 серпня 2022 року - 2 644,50*575*1%=15 205,88 грн; лютий 2021 по 30 серпня 2022 року - 644,50*547*1%=3 525,42 грн; квітень 2021 по 30 серпня 2022 року - 1 034,5*486*1%=5 027,67 грн; травень 2021 по 30 серпня 2022 року -1 034,5*455*1%=4 706,98 грн; червень 2021 по 30 серпня 2022 року - 1 034,5*425*1%=4 396,63 грн; липень 2021 по 30 серпня 2022 року - 1 239,75*394*1%=4 884,62 грн; серпень 2021 по 30 серпня 2022 року - 1 239,75*363*1%=4 500,29 грн; вересень 2021 по 30 серпня 2022 року -1 239,75*333*1%=4 128,38 грн; жовтень 2021 по 30 серпня 2022 року -1 413,5*302*1%=4 268,77 грн; листопад 2021 по 30 серпня 2022 року -1 413*272*1%=3 843,36 грн; грудень 2021 по 30 серпня 2022 року - 1 413,5*241*1%=3 406,54 грн; січень 2022 по 30 серпня 2022 року - 1 613,5*210*1%=3 388,35 грн; лютий 2022 по 30 серпня 2022 року - 1 913,5*182*1%=3 482,57 грн; березень 2022 по 30 серпня 2022 року - 1 613,5*151*1%=2 436,39 грн; квітень 2022 року по 30 серпня 2022 року - 3 413,5*121*1%=4 130,34 грн; червень 2022 по 30 серпня 2022 року - 3 413,5*60*1%=2 048,10 грн. Загальна сума пені за даним розрахунком становить 230 068,15 грн.

Суд першої інстанції правильно застосував положення частини першої ст.196 СК України та обмежив неустойку 100% заборгованості ОСОБА_2 зі сплати аліментів.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що державним виконавцем у розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вказано нульову оплату в місяці, в яких відповідач здійснював сплату аліментів в останні дні календарного місяця, спростовуються наступним.

Із розрахунку державного виконавця вбачається, що до появи заборгованості призвела несплата аліментів у повному обсязі. Тобто, питання часу зарахування таких коштів жодним чином не вплинуло на наявність заборгованості.

Стосовно клопотання про визнання поважними причин неподання та долучення до матеріалів справи нових доказів колегія суду зауважує, що відповідачем у такому клопотанні не наведено жодних поважних причин неподання таких доказів до суду першої інстанції, а тому зазначене клопотання задоволеним бути не може, а докази - прийнятими до уваги при перегляді справи.

Представник ОСОБА_2 у клопотанні наголосила, що задля отримання доказів (дублікатів банківських квитанцій) відповідачу необхідно було прибути до м. Малин Житомирської області. Проте, із наданих матеріалів вбачається, що такі квитанції видані АТ КБ «ПриватБанк», яке, зокрема, має відділення по всій території України. Відтак, стороною відповідача жодним чином не обґрунтовано зволікання з отриманням вище згаданих письмових доказів та їх подальшим не поданням до суду першої інстанції.

Отже, із огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства України та судову практику в подібних правовідносинах, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції стосовно стягнення з ОСОБА_2 неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів є обґрунтованим та законним, оскільки у діях ОСОБА_2 вбачається наявність вини з виникнення заборгованості зі сплати аліментів.

Зазначеного висновку колегія суддів доходить, оскільки відповідач повідомляє, що розмір аліментів, які підлягали до сплати визначався ним самостійно за його внутрішнім переконанням, а не відповідно до законодавства. Крім цього, із наданих суду доказів не вбачається скрутне матеріальне та важке сімейне становище відповідача.

Водночас, дії ОСОБА_2 стосовно самостійного визначення ним розміру аліментів та сплата їх у меншому розмірі, на переконання суду, призводили до появи заборгованості зі сплати аліментів та порушення прав малолітнього сина ОСОБА_14 на утримання і на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що передбачено положеннями частини першої ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року. Презумпція вини платника аліментів ОСОБА_2 беззаперечними доказами не спростована, а тому застосування до останнього неустойки (пені) за неповну сплату аліментів є належною санкцією за невиконання обов`язку.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив його з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Відповідно до п.2 частини третьої ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) (п.3 частини шостої ст.19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.ст.259,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , подану через представника ОСОБА_3 , залишити без задоволення.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 10 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуюча Судді: