11.01.2023 Провадження по справі № 2/940/37/23
Справа № 940/676/22
РІШЕННЯ

Іменем України

11 січня 2023 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

з участю секретаря судових засідань Романовської Л.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить стягувати щомісячно з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 10000,00 гривень, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, із застосуванням індексації відповідно до закону. Також просить стягнути з відповідача витрати, понесені нею на професійну правову допомогу у розмірі 4000,00 гривень.

В обґрунтування позову зазначено, що у позивачки з відповідачем ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась дочка ОСОБА_3 . Сторони у справі з 05 травня 2017 року зареєстрували шлюб. Із березня місяця 2019 року позивачка з відповідачем не проживають спільним подружнім життям, не ведуть спільного господарства. Наразі дитина проживає з позивачкою. Відповідач, за відсутності будь-яких обмежень у спілкуванні з дитиною, жодної матеріальної допомоги на її утримання не надає.

Доходи позивачки є недостатніми для утримання дитини, її щомісячний дохід становить 6500,00 гривень.

Позивачка зауважила, що відповідач є здоровою людиною, працює, а саме займається вирощуванням сільськогосподарської продукції, зареєстрований як фізична особа-підприємець, тому має достатній дохід, щоб утримувати свою дитину. Інших осіб на його утриманні не має, аліменти нікому не сплачує.

Враховуючи, що відповідач зобов`язаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, але добровільно матеріальної допомоги на утримання не надає, позивач вважає свої позовні вимоги обґрунтованими.

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 19.08.2022 року відкрито провадження в справі, яку призначено до підготовчого засідання.

11.10.2022 року відповідач ОСОБА_2 надав суду заперечення на позовну заяву, в якому зазначив, що не погоджується із заявленою позивачкою сумою 10000,00 гривень, оскільки не є приватним підприємцем, живе в селі та допомагає батькам вирощувати сільськогосподарську продукцію на земельних ділянках батьків. Тому, просить ухвалити рішення про стягнення з нього на користь позивачки ОСОБА_1 на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у твердій грошовій сумі - 3000,00 гривень. Разом з тим, просить відмовити у стягненні з нього витрат на правову допомогу у розмірі 4000,00 гривень, оскільки касовий ордер не є грошовим документом, тому не може бути доказом оплати за послуги адвоката (а. с. 45).

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 20.10.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Водночас, частково задоволено клопотання позивачки ОСОБА_1 про витребування доказів та постановлено витребувати у Головного управління ДПС у Київській області відомості про суми виплачених доходів та утриманих податків за період з 01 липня 2021 року по 01 липня 2022 року щодо ОСОБА_2

24.11.2022 року Головне управління ДПС у Київській області на виконання ухвали Тетіївського районного суду Київської області від 20.10.2022 року надіслало відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми/джерела виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_2 за період з 01.07.2021 року по 30.06.2022 року (а. с. 68-70).

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 не з`явилась. Представник позивачки адвокат Індюкова Т.В. надіслала до суду заяву, в якій просить розгляд справи проводити без позивачки та її представника.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідач не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву у встановлений строк, а також доказів, які могли бути враховані при визначенні розміру аліментів.

Враховуючи подані учасниками справи заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а. с. 10).

Сторони в справі є батьками дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а. с. 9).

Наразі малолітня дитина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає з позивачкою ОСОБА_1 , що підтверджується актом, виданим 18.07.2022 року головою правління ЖБК «Автомобіль» (а. с. 8).

На підтвердження витрат на утримання дитини позивачка надала суду: копії квитанцій про оплату харчування у дошкільному навчальному закладі (ясла-садок) № 531; копію договору оренди квартири від 18.05.2022 року; копії квитанцій за оплату оренди квартири; копії квитанцій про оплату комунальних послуг (а. с. 82-102).

Домовленостей щодо розміру аліментів на час подання позову між сторонами не досягнуто.

Положеннями частини другої статті 51 Конституції України передбачено обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частини восьмої статті 7 Сімейного кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття встановлений і статтею 180 Сімейного кодексу України.

Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Положеннями Закону України«Про Державний бюджет України на 2023 рік» з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум становить:для дітей віком до 6 років - 2272 грн; для дітей віком від 6 до 18 років - 2833 грн.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У частині першій статті 81 ЦПК України закріплене загальне правило розподілу обов`язків з доказування, а саме кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків наявності підстав звільнення від доказування.

У статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частинами 1 та 2 статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

У цій справі суд встановив, що малолітня дитина сторін проживає разом з матір`ю, перебуває на її утриманні. Позивачка та відповідач є особами працездатного віку, доказів про наявність медичних протипоказань, встановлених щодо працевлаштування та заняття певними видами діяльності, суду не надано.

Позивачка просить суд стягнути на її користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 10000,00 гривень, зазначивши, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, працює, а саме займається вирощуванням сільськогосподарської продукції, тому має достатній дохід, щоб утримувати свою дитину.

Однак на підтвердження вказаних обставин позивачкою до справи не долучено жодного доказу.

При цьому, згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми/джерела виплачених доходів та утриманих податків ОСОБА_2 за період з 01.07.2021 року по 30.06.2022 року, відсутня інформація про доходи відповідача.

У письмовому запереченні відповідач ОСОБА_2 зазначив, що він не є приватним підприємцем, лише допомагає батькам вирощувати сільськогосподарську продукцію. Разом з тим, погоджується забезпечити дитині прожитковий мінімум, а саме сплачувати на утримання дочки аліменти у твердій грошовій сумі - 3000,00 гривень.

Однак суд критично оцінює заперечення відповідача, виходячи з такого.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2019 року у справі № 344/10971/16-ц дійшов висновку, що факт відсутності у батька чи матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не фігурує в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.

Тобто, відсутність відомостей про доходи, працевлаштування відповідача, який за віком є працездатним, не звільняє його від обов`язку по утриманню своєї дитини.

Більш того, відповідач ОСОБА_2 не довів неможливість офіційно працювати та заробляти достатньо коштів для утримання дитини та забезпечення такого майнового рівня, який дозволить виконати зобов`язання щодо забезпечення достатнього та гармонійного розвитку дитини. Більш того, судом не встановлено медичних протипоказань або застережень щодо працевлаштування відповідача, наявність на його утриманні інших осіб.

Поряд з цим, розмір утримання має залежати не лише від доходів, які отримує його платник та який він об`єктивно міг би і може сплачувати, а й від вимог розумності та необхідного достатку.

Водночас, розмір аліментів, визначений позивачкою, суд вважає завищеним та таким, що не відповідає принципам розумності, співмірності та справедливості.

Отже, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дійшов висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивачки ОСОБА_1 слід стягнути на утримання дитини щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. На переконання суду такий розмір аліментів буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, відповідатиме інтересам дитини, її правам і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечуватиме реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та не порушуватиме правила щодо рівності батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини.

Також, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до статті 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 статті 79 Сімейного Кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відтак, враховуючи наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, оцінюючи надані докази, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Крім того, відповідно до ст. 264 ЦПК України суд під час ухвалення рішення вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Відповідно до п. 3 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 1073 грн. 60 коп.

Також, у позовній заяві позивачка ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача понесені нею на професійну правову допомогу витрати у розмірі 4000,00 гривень, на підтвердження яких надала суду копії: договору № 02 про надання правової допомоги від 18 липня 2022 року; свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЗП №002969; квитанції до прибуткового ордера № 02 від 20 липня 2022 року; акту прийому-передачі виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 21.07.2022 року. (а. с. 19-25).

Натомість, відповідач заперечував зазначений розмір витрат на правову допомогу, оскільки, на його думку, позов про стягнення аліментів є не складним, зразки позовної заяви є у приміщенні кожного суду, тому позивачка могла сама написати позовну заяву. Крім того зазначив, що касовий ордер не може бути доказом оплати за послуги адвоката. За таких обставин, просив відмовити у стягненні з нього на користь позивачки витрат, понесених нею на правову допомогу у розмірі 4000,00 гривень.

Верховний Суд у постанові від 16.04.2020 року у справі № 727/4597/19 зробив висновок, що законодавством України не встановлено відповідних вимог до розрахункового документа, який повинен надати адвокат при сплаті клієнтом послуг, а також не встановлено форму такого документа.

Згідно з позицією Верховного Суду адвокат може видати клієнту на його вимогу складений в довільній формі документ (квитанція, довідка тощо), який буде підтверджувати факт отримання коштів від клієнта.

Враховуючи наведену правову позицію, суд вважає належним доказом підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надану позивачкою квитанцію до прибуткового касового ордера № 02 від 20 липня 2022 року про сплату 4000,00 гривень.

Відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, суд бере до уваги, що у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08.04.2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Отже, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи обставини цієї справи, складність та категорію справи, часткове задоволення позову, суд дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки 2000,00 гривень витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Європейський суд з прав людини зазначав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», від 18 липня 2006 року № 63566/00, § 23).

У контексті вищенаведеного, суд вважає наведене обґрунтування цього рішення достатнім.

Керуючись статтею 51 Конституції України, статтями 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», статтями 79, 84, 180-184 СК України, статтями 10, 12, 80, 81, 89, 141, 264, 276, 354, 430 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , щомісячно аліменти на утримання малолітньої дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 (чотири тисячі) гривень, починаючи з 26.07.2022 року та до досягнення дитиною повноліття, із застосуванням індексації відповідно до закону.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , понесені судові витрати у виді витрат на професійну правничу допомогу в сумі 2000 (дві тисячі) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь держави судовий збір в сумі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 копійок на рахунок UA0026001, отримувач коштів: ГУК у м. Києві / м. Київ / 22030106, код за , банк отримувача: Казначейство України (ЕАП).

У решті позову - відмовити.

Рішення у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя С.В.МАНДЗЮК