Справа №487/932/21
Провадження №2-о/487/5/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2023 Заводський районний суд м. Миколаєва у складі: головуючий суддя Кузьменко В.В., при секретарі Рафальській Т.В., представника заявника ОСОБА_1 , представника заінтересованої особи Долганюк Ю.Ю., розглянувши цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , зацікавлена особа Державна міграційна служба України про встановлення факту що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ:

15.02.2021 року ОСОБА_2 , звернувся до суду з заявою, в якій просив встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , якій не є громадянином Російської Федерації, постійно, безвиїзно, в період з 14.05.1998 року і по теперешній час, проживає на території України.

В обґрунтування заяви зазначиив, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Лимани Вітовського району Миколаївської області. Після народження проживав з матір`ю ОСОБА_3 в буд. АДРЕСА_1 , який належва ОСОБА_4 01.09.1997 року був зарахований до середньої загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №53, яку закінчив 18.06.2003 року. 01.09.2003 року був зарахований до денного навчання у Миколаївський будівельний коледж Київського національного університету будівництва та архітектури. По досягненню 16-ти річного віку для оформлення вперше паспорту громадянина України не звертався.

Ухвалою суду від 17.02.2021 року, заяву прийнято до провадження, відкрито провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті в порядку окремого позовного провадження.

27.04.2021 року до суду надійшли письмові заперечення від представника заінтересованої особи, просить відмовити у задоволенні заяви.

17.11.2022 року до суду надійшла заява про уточнення заявлених вимог.

Представник заявника у судовому засідаанні уточнену заяву підтримав та просив задовольнити.

Представник заінтересованої особи у судовому засіданні не заперечувала проти задоволення вимог заявлених у уточненій заяві.

Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право за захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною другою статті 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, - з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою для оформлення належності до громадянства України.

Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України особи, дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) або набрання чинності Законом України від 08 жовтня 1991 року № 1636-ХІІ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року).

Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України» і залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року.

Оскільки ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України в неповнолітньому віці в Україні, тому вказаний факт підлягає встановленню на підставі статті 293 ЦПК України та статті 3 Закону України «Про громадянство України».

Відповідно до підпункту а) пункту 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, Встановлення належності до громадянства України стосується: громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі:

осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України;

осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України.

У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що У разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Отже, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 . Його батьки: ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , актовий запис № 60, що підтверджується свідоцтвом про народження від 02.07.1991 року серії НОМЕР_1 .

Після народження, ОСОБА_2 проживав з матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки №153 від 09.02.2021 року ОСОБА_2 , 1988 року народження дійсно був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_2 з 02.07.1991 року по 15.07.2008 рік.

ОСОБА_2 у 2003 році закінчив середню загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів №53 міста Миколаєва Миколаївської області, що підтверджується свідоцтвом від 18.06.2003 року серії НОМЕР_2 та довідкою від 17.11.2020 року №116 виданою Миколаївською загальноосвітньою школою І-ІІ ступенів №53.

Відповідно до архівної довідки №01-13/456 від 24.11.2020 року виданої миколаївським будівельним коледжем Київського національного університету Будівництва і архітектури ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно навчався у Миколаївському будівельному коледжі з 2003 по 2007 роки.

На переконання суду, досліджені судом докази в сукупності, доводять факт постійного проживання ОСОБА_2 на території Українив неповнолітньому віці станом на 13 листопада 1991 року, а саме в АДРЕСА_2 , і цей факт має для заявника юридичне значення для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України».

На підставі вищевикладеного, суд приходить до переконання, що заява ОСОБА_2 підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 76, 80, 81, 263-265, 315, 354, ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно проживав в неповнолітньому віці на території України, за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 13 листопада 1991 роау.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.В.Кузьменко