Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22.03.2023 Справа №607/15491/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді - Л.М. Сливки

за участі секретаря судового засідання - М.В. Кілик,

представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Вербицького Олега Романовича, представника відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - адвоката Парійчук Юлії Дмитрівни

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Тернополі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів; визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернуласся до суду із позоом до відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів у якому просить суд: визнати недійсним з моменту укладення Основний Договір № 21 від 06.12.2021 про надання послуг обслуговування банкету в залі Класік; стягнути з відповідача кошти у розмірі 10500,00 грн., що сплачені ОСОБА_1 на виконання Договору № 21 від 06.12.2021, втрати від інфляції у розмірі 1281,00 грн. та 254,58 грн. - 3 % річних за користування коштами позивача, а також 5000,00 грн. моральної шкоди; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що між сторонами 06 грудня 2021 року укладено Основний Договір №21 про надання послуг обслуговування банкету в залі Класік ресторану-готелю «Палада» за адресою: вул. С.Будного, 1, м. Тернополі. Позивач вважає умови Договору №21 від 06 грудня 2021 року такими, що відповідно до вимог статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» є несправедливими: істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача; встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості виконавцю не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від виконавця у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору; встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором; надання виконавцю права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд; установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права визначати відповідність продукції умовам договору або надання йому виключного права щодо тлумачення договору. Також, умови Договору №21 від 06 грудня 2021 року відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є агресивними, а підприємницька практика такою, що вводить в оману: під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору; умови договору містять елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливають на свободу вибору або поведінку споживача; встановлено обтяжливі та непропорційні позадоговірні перешкоди для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір.

Таким чином, умови Договору №21 від 06 грудня 2021 року в силу вимог Закону України «Про захист прав споживачів» є такими, що значною мірою порушують права споживача послуг, є несправедливими, містять в собі елементи примусу, докучання, обману та є агресивними по відношенню до споживача послуг, а отже, суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», що у свою чергу вказує про невідповідність правочину вимогам частини 1 статті 203 ЦК України, а тому, згідно з вимогами статті 216 ЦК України такий договір підлягає визнанню судом недійсним з моменту його укладення, оскільки, у даному випадку, зміна окремих умов цього договору - призведе до зміни його в цілому.

Також, позивач вважає, що відповідач має обов`язок сплатити борг у розмірі 10500,00 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, про що надав відповідні розрахунки.

Крім того, вказує, що внаслідок неправомірних дій відповідача їй була заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює у 5000,00 грн. та яка полягає у втраті душевного спокою та здорового сну, переживаннях за долю своїх коштів, позивач вважала себе приниженою та пригніченою і була змушена звернутись за допомогою адвоката.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 28 листопада 2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі та призначено її до розгляду у порядку загального позовного провадження.

10.02.2023 від представника відповідача надійшло клопотання про поновлення строку для подання відзиву та відзив на позовну заяву у якому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі посилаючись на те, що позовна заява необґрунтована та безпідставна. Так, 26.12.2021 між сторонами був укладений Договір № 21 про надання послуг обслуговування банкету в залі Класік та отримано завдаток у сумі 10500,00 грн. Передаючи завдаток та укладаючи Договір, позивач добровільно прийняла умови зазначеного договору та погодилась з ними. Грошові кошти у зазначеній сумі були надані як забезпечення резервування приміщення ресторану, необхідного для проведення весілля. Тому вказана сума була завдатком, який згідно з укладеним договором поверненню не підлягають. У зв`язку із військовою агресією Росії проти України та введенням воєнного стану на території України відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» (з наступним продовженням) 28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. Настання форс-мажорних обставин не звільняє сторони від виконання взятих на себе зобов`язань. Якщо такі обставини унеможливлюють виконання зобов`язання належним чином, то зобов`язання повинні бути виконані тоді, як тільки дія форс-мажорних обставин припиниться.

Також вказує, що у своїй відповіді на претензію позивача відповідач повідомила, що не відмовляється від виконання взятих на себе зобов`язань і готова їх виконати як тільки це стане можливим. Надані кошти, призначені для забезпечення резервування приміщення ресторану, зберігаються так як і саме приміщення та може бути використано будь-коли як тільки сторони дійдуть згоди щодо дати резервування. Дані кошти й досі зберігаються як завдаток та можуть бути використані позивачем. Крім того, з метою врегулювання даного спору відповідач пропонувала різні шляхи вирішення ситуації, зокрема й використання даних грошових коштів в якості оплати за надання будь-яких послуг комплексу. Однак, дійти згоди не вдалось, так як позивач була налаштована агресивно та категорично.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.02.2023, постановленою у судовому засіданні та занесеною до протоколу судового засідання, підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Вербицький О.Р. у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві, додаткових обґрунтуваннях позовної заяви та заяві про збільшення позовних вимог.

Представник відповідача фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - адвокат Парійчук Ю.Д. у судовому засіданні заперечила щодо задоволення позовних вимог з підстав, які наведені у відзиві на позовну заяву.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини:

06 грудня 2021 року між ОСОБА_1 та СПД ОСОБА_2 , в особі ОСОБА_2 укладено Основний Договір №21 про надання послуг обслуговування банкету в залі Класік на території готельно-ресторанного комплексу «Pallada Hotel», що знаходиться за адресою: вул. С. Будного, 1, м. Тернопіль.

Згідно п. 1.4 вказаного Договору №21 дата та година обслуговування: 05 червня 2022 року до 24:00 години.

Відповідно до вимог статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, установлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Згідно із вимогами статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів).У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

За даним договором виконавець зобов`язується надати замовнику передбачені п. 1.2 Договору послуги, а замовник зобов`язується прийняти та оплатити вказані послуги в передбачені Договором строки та порядку. Виконавець за даним договором надає замовнику на території готельно-ресторанного комплексу «Pallada Hotel», що знаходиться за адресою: м. Тернопіль, вул. С.Будного, 1, послуги з організації і проведення для замовника комплексного заходу, а замовник зобов`язується прийняти і своєчасно оплатити надані послуги. Максимальна вмістимість залу - 120 осіб. До складу послуг з проведення культурного заходу входить: організація обслуговування заходу (сервіровка, обслуговування офіціантами, приготування страв); надання приміщення ресторану для проведення культурного заходу; дата і година обслуговування: 05 червня 2022 року до 24:00 години (якщо це не суперечить карантинним нормам). Подальше продовження здійснюється максимум на 2 години часу з доплатою в розмірі 3000 (три тисячі гривень 00 копійок) за кожну годину за (п. 1.1., 1.2., 1.4. Договору № 21).

Згідно п. 2.1. оспорюваного Договору замовник вносить завдаток за оренду в розмірі 10500 грн.

Мінімальна сума замовлення становить 950 грн. на одну особу, яке включає замовлення по кухні, без алкоголю. Ціна станом на 2021 рік, заклад залишає за собою право на зміну вартості, але не більше ніж на 10 % від загальної вартості (п. 2.2. Договору № 21).

Пунктом 2.6. Договору №21 визначено, що оренда ресторану становить 10500,00 грн. (десять тисяч п`ятсот гривень 00 копійок). Дані кошти передаються одночасно з підписанням цього Договору та вважаються завдатком для забезпечення резервування приміщення ресторану, необхідного для проведення весілля. Завдаток в будь-якому випадку не повертається.

За частиною першою статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Частиною ж другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

Згідно п. 5.1. та п. 5.2. Договору №21 про надання послуг обслуговування банкету в залі Класік від 05 червня 2021 року, якщо замовник відмовляється виконувати умови даного договору, має сплатити штраф в розмірі внесених коштів за оренду залу в сумі 10500 (десять тисяч п`ятсот грн.. 00 коп.). За порушення умов цього договору сторони несуть відповідальність відповідно до чинного законодавства та умов цього договору.

Даний Договір вступає в силу з моменту підписання його сторонами і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань. Сторони не мають права розірвати цей договір в односторонньому порядку, крім випадків, передбачених цим Договором (п. 7.1 Договору № 21).

Згідно із частиною першою статті 627 ЦК України і відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (частина перша статті 638 ЦК України).

Таким чином, на момент укладення спірного Договору, а саме 06.12.2021, сторони дійшли згоди з усіх істотних умов договору, позивач сплатила необхідну суму коштів та сторони підписали Договір у добровільному порядку.

Крім того, сторонами погоджено форс-мажорні обставини які викладені за змістом договору у розділі 6.

Так, згідно п. 6.1. та п. 6.2. спірного Договору жодна із сторін не нестиме відповідальність за повне або часткове невиконання зобов`язання за даним договором, якщо невиконання викликане обставинами форс-мажору, а саме: повінь, пожежа, землетрус, інші стихійні лиха, війна або військові дії, а також інші обставини, що виникли після укладення договору і виникнення яких сторони не могли передбачити і запобігти, у тому числі - прийняття законодавчих і інших нормативних актів дії і бездіяльності державних органів, що перешкоджають виконанню зобов`язань. Сторони договору дійшли згоди про те, що обставиною що виключає відповідальність виконавця є неможливість надання послуг у зв`язку з прийняттям, по відношенню виконавця, будь-яким органом/установою рішень, що обмежують роботу ресторану та/або перебоїв в постачанні виконавцю товарів/послуг, що надаються постачальниками - монополістами. Настання форс-мажорних обставин може викликати збільшення строку виконання цього договору на період їх дії, якщо сторони не домовились про інше.

Поняття форс-мажорних обставин визначено у ч.2 ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні з 24.02.2022 введений воєнний стан строком на 30 діб. Також Указами Президента України № 133/2022 від 14.03.2022, № 259/2022 від 18.04.2022, № 341/2022 від 17.05.2022, № 573/2022 від 12.08.2022 та № 757/2022 від 18.11.2022 строк дії воєнного стану в Україні продовжено. Крім цього, Указом Президента України №58/2023 від 06.02.2023 строк дії воєнного стану в Україні продовжено з 19.02.2023 строком на 90 діб.

Також, 26.02.2022 наказом начальника Тернопільської обласної військової адміністрації на території Тернопільської області встановлена комендантська година з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. При цьому 14.04.2022 тривалість комендантської години була змінена та встановлена з 23 год. 00 хв. до 05 год. 00 хв.

Згідно з п. 8 Порядку здійснення заходів під час запровадження комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування в окремих місцевостях, де введено воєнний стан, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.07.2020 № 573, під час дії комендантської години та встановлення спеціального режиму світломаскування Збройні Сили, Держспецтрансслужба, Національна гвардія, Держприкордонслужба, Національна поліція, СБУ, ДФС, ДМС, ДСНС продовжують виконання своїх завдань відповідно до призначення та специфіки діяльності.

На території, де запроваджено комендантську годину, забороняється перебування у визначений період доби на вулицях та в інших громадських місцях осіб без виданих перепусток, а також рух транспортних засобів.

Надалі, 20 травня 2022 року позивач ОСОБА_1 направила відповідачу СПД ОСОБА_2 претензію у якій поставила до відповідача вимогу про повернення сплачених нею 06.12.2021 при підписанні договору коштів у розмірі 10500,00 грн.

Також, 20.05.2022 ОСОБА_1 скерувала скаргу начальнику Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області Рогальському І.О. у якій зазначила про укладення спірного Договору та наступні дії відповідача після запровадження в Україні воєнного стану, просила провести перевірку та захистити її права споживача послуг у відповідності до вимог Закону України «Про захист прав споживачів».

27 травня 2022 року начальник Головного управління Держпродспоживслужби в Тернопільській області Рогальський І.О. надав відповідь № В-36-20/20/08.1/05/35/пл. у якій послався на Постанову КМУ № 303 від 13.03.2022 та повідомив, що у Головного управління відсутні підстави для здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) з питань зазначених у зверненні позивача.

Окрім цього, 01 червня 2022 року відповідач надала відповідь на претензію позивача у якій звернула увагу на настання форс-мажорних обставин і те, що дані обставини не звільняють від виконання зобов`язання, а лише відтерміновують його виконання про що зазначено у Договорі № 21 від 06.12.2021. Також вказала, що не відмовляється від виконання взятих на себе зобов`язань і готові їх виконати. Надані кошти призначені для забезпечення резервування приміщення ресторану, зберігаються так як саме приміщення та може бути використане як тільки сторони дійдуть згоди щодо дати резервування.

Так, позивач вважає, що Договір №21 про надання послуг обслуговування банкету в залі Класік від 06 грудня 2021 року є несправедливим відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», тобто нав`язування виконавцем замовнику послуги оренди, яку замовник не замовляв, і сам договір оренди та його умови замовнику не доводились виконавцем, у той час як замовника цікавила послуга проведення банкету з приготуванням страв та розміщенням гостей у ресторанному комплексі. Крім того, непропорційно велика сума компенсації (100% вартості оренди ресторану) в разі невиконання замовником умов договору. Надання виконавцю права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд. Надання виконавцю можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору. Встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (в даному випадку це зобов`язання замовника придбати у виконавця алкоголь, сплатити компенсацію за музикантів, право виконавця на власний розсуд відмовити замовнику викладати на столи свої продукти та відсутність відповідальності за продукти замовника).

Також, на думку позивача, умови Договору №21 від 06 грудня 2021 року відповідно до вимог статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» є агресивними, а підприємницька практика такою, що вводить в оману, зокрема введення виконавцем в оману замовника шляхом включення у договорі умов, в яких є розбіжність між їх змістом та суттю - так у пункті 2.1. вказується про завдаток за оренду, а в пункті 2.6. вказується про завдаток за резервування приміщення ресторану, що створює враження про необхідність сплати двох завдатків за послугу, яка не замовлялася. Установлення обов`язкових для споживача умов, з якими виконавець не ознайомлював замовника і з якими замовник не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, зокрема щодо цін додаткових послуг та розміру збитків. Встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця (в даному випадку це зобов`язання замовника придбати у виконавця алкоголь, сплатити компенсацію за музикантів, право виконавця на власний розсуд відмовити замовнику викладати на столи свої продукти та відсутність відповідальності за продукти замовника). Примус замовника до виконання договору за будь-яких умов, а також неналежний вплив на замовника, що істотно впливає на свободу вибору замовника, зокрема, щодо необхідності замовлення музикантів саме у виконавця, або ж потрібно буде сплатити штраф; необхідність замовляти солодкий стіл та весільний торт у виконавця, або ж ризикувати тим, що такі страви прийдуть у непридатність внаслідок недотримання температурного режиму у літню пору року через відмову виконавця прийняти таку продукцію на зберігання в холодильну камеру, а також право відмови виконавця на власний розсуд у викладці на столи власної продукції, відсутність відповідальності за зберігання продукції замовника, що вказує на прихований примус виконавцем замовника до придбання таких товарів лише у виконавця, хоча у договорі прямої заборони на це не має).

Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Стаття 18 Закону № 1023-ХІІ містить самостійні підстави визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.

Перелік несправедливих умов у договорах із споживача зазначений у ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та не є вичерпним.

Згідно положень ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» Нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції.

У постанові від 08.06.2016 у справі №6-330цс16 Верховний Суд України, проаналізувавши норму ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», дійшов висновку, що умови договору кваліфікуються як несправедливі, якщо вони одночасно, по-перше, порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, завдають шкоди споживачеві.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» агресивною вважається підприємницька практика, яка фактично містить елементи примусу, докучання або неналежного впливу та істотно впливає чи може вплинути на свободу вибору або поведінку споживача стосовно придбання продукції. При встановленні того, чи містить підприємницька практика елементи примусу, докучання або неналежного впливу, до уваги береться: 1) час, характер та повторюваність пропозицій щодо придбання продукції; 2) вживання образливих або загрозливих висловів; 3) використання тяжкої для споживача обставини, про яку продавцю або виконавцю було відомо, для впливу на рішення споживача; 4) встановлення обтяжливих або непропорційних позадоговірних перешкод для здійснення споживачем своїх прав за договором, включаючи положення про право споживача розірвати договір або замінити продукцію чи укласти договір з іншим суб`єктом господарювання; 5) загроза здійснити незаконні або неправомірні дії.

Як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: 1) створення враження, що споживач не може залишити приміщення продавця (виконавця) без укладення договору або здійснення оплати; 2) здійснення тривалих та/або періодичних візитів до житла споживача, незважаючи на вимогу споживача про припинення таких дій або залишення житла; 3) здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; 4) вимога оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. Перелік форм агресивної підприємницької практики не є вичерпним.

Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про: 1) основні характеристики продукції, такі як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; 2) гарантійний строк та гарантійне обслуговування продукції; 3) будь-які застереження щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; 4) спосіб продажу, ціну або спосіб розрахунку ціни, наявність знижок або інших цінових переваг; 5) умови оплати, доставки, виконання договору купівлі-продажу; 6) потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; 7) місце розташування і повну назву продавця, а в разі потреби - місце розташування і повну назву особи, від імені якої виступає продавець; 8) характер, атрибути та права продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; 9) небезпеку, що загрожує споживачу у зв`язку з покупкою та/або використанням продукції; 10) права споживача, у тому числі право відмовитися від продукції (для відповідних видів товарів, робіт і послуг), право на заміну продукції або відшкодування збитків (ч. 2 ст. 19 «Про захист прав споживачів»).

Дослідивши зміст спірного Договору, суд не встановив умов, які є агресивними, несправедливими та могли позивача ввести в оману. Тим не менше, відповідач запропонувала позивачу свої умови договору про надання послуг, які остання добровільно прийняла та погодилась з ними, про що свідчить власноручний підпис у спірному Договорі.

Зміст спірного договору не свідчить про будь-який дисбаланс договірних прав та обов`язків сторін. Також не вбачається будь-яких умов, що завдавали б шкоди позивачу, як споживачу.

Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні з 24.02.2022 введений воєнний стан строком на 30 діб, який у подальшому був продовжений і триває по даний час. Також, 26.02.2022 наказом начальника Тернопільської обласної військової адміністрації на території Тернопільської області встановлена комендантська година з 22 год. 00 хв. до 06 год. 00 хв. При цьому 14.04.2022 тривалість комендантської години була змінена та встановлена з 23 год. 00 хв. до 05 год. 00 хв.

Проте, вищевказані форс-мажорні обставини погоджено сторонами при укладанні Договору №21 про надання послуг обслуговування банкету в залі Класік, а саме у п. 6.1. та п. 6.2. вказаного Договору.

Сторони договору дійшли згоди про те, що жодна із сторін не нестиме відповідальність за повне або часткове невиконання зобов`язання за даним договором, якщо невиконання викликане обставинами форс-мажору, а саме: повінь, пожежа, землетрус, інші стихійні лиха, війна або військові дії, а також інші обставини, що виникли після укладення договору і виникнення яких сторони не могли передбачити і запобігти, у тому числі - прийняття законодавчих і інших нормативних актів дії і бездіяльності державних органів, що перешкоджають виконанню зобов`язань. Сторони договору дійшли згоди про те, що обставиною що виключає відповідальність виконавця є неможливість надання послуг у зв`язку з прийняттям, по відношенню виконавця, будь-яким органом/установою рішень, що обмежують роботу ресторану та/або перебоїв в постачанні виконавцю товарів/послуг, що надаються постачальниками - монополістами. Настання форс-мажорних обставин може викликати збільшення строку виконання цього договору на період їх дії, якщо сторони не домовились про інше.

Слід зазначити, що ФОП ОСОБА_2 не відмовилась від виконання своїх зобов`язань і готова їх виконати як тільки це стане можливим.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Враховуючи викладене, а також з огляду на те, що в ході розгляду справи стороною позивача не доведено, а судом не встановлено підстави з якими закон пов`язує можливість визнання недійсним Основного Договору №21 про надання послуг обслуговування банкету в залі Класік від 12 грудня 2021 року, та те, що укладенням оспорюваного договору були порушені права ОСОБА_1 , а відтак у задоволенні позову слід відмовити.

Крім того, з огляду на те, що суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про визнання договору недійсним, а відтак відсутні підстави для задоволення решти похідних позовних вимог.

Керуючись ст. 7, 12, 13, 76, 77, 81, 89, 259, 263-265, 268, Цивільного процесуального кодексуУкраїни, ст. 11, 202, 203, 205, 207, 215, 627 Цивільного кодексу України, Законом України «Про захист прав споживачів», суд,

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів; визнання договору недійсним та стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду .

Повний текст рішення суду складено 24 березня 2023 року.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Відповідач: Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Головуючий суддяЛ. М. Сливка