Єдиний унікальний номер 341/295/23
Номер провадження 2/341/193/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

06 березня 2023 року місто Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області у складі головуючого судді Мергеля М. Р. розглянув заочно у порядку спрощеного позовного провадження без участі сторін справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

ВСТАНОВИВ:

Представник ОСОБА_3 в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів.

У позові представник позивачки просить:

- розірвати шлюб, укладений між сторонами, який зареєстрований 06 жовтня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1788;

- стягувати з відповідача аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення старшою дитиною повноліття;

- стягнути з відповідача на користь позивачки судові витрати.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначив, що 06 жовтня 2007 року між позивачкою та відповідачем зареєстровано шлюб. Від шлюбу народилась троє дітей: син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Підставою для розірвання шлюбу є відсутність спільних інтересів, різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Зі слів позивачки, відповідач систематично зраджує дружині, про що сам неодноразово розповідає їй. Відповідач часто не буває вдома. Не проявляє інтересу до шлюбних відносин. Недостатньо приділяє уваги вихованню дітей, а обов`язок щодо утримання сім`ї фактично покладений на позивачку, хоча відповідач є здоровий та матеріально забезпечений, оскільки офіційно працевлаштований та працює ВП № 3 (м. Галич) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області. Така поведінка відповідача негативно впливає на позивачку та їхніх спільних дітей. Позивачка не бачить майбутнього у стосунках з відповідачем. Шлюб носить формальний характер. Примирення між сторонами неможливе. Подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та є недоцільним, тому просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем. Також, просить стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання трьох дітей у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття.

Ухвалою суду від 16 лютого 2023 року відкрито спрощене позовне провадження, у якій роз`яснено відповідачу право подати заяву із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.

Копію ухвали надіслано сторонам. У наданий в ухвалі термін від сторін не надійшло заперечення проти розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження. Судове засідання призначено на 06 березня 2023 року.

У судове засідання 06 березня 2023 року сторони не з`явились.

06 березня 2023 року представник позивачки надіслав до суду клопотання, у якому просить розгляд справи здійснювати без участі позивачки та її представника, позовні вимоги підтримує, просить суд їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи (а. с. 33).

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи. На адресу місця проживання відповідача надсилалась поштова кореспонденція із суду, яку відповідач отримав 25 лютого 2023 року, що підтверджується трекінгом відправлень Укрпошти (а. с. 32).

Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомленим. Проте, своїм правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався, жодних заяв чи клопотань до суду не надсилав.

Положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки ( п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України).

Таким чином, суд вважає за можливе здійснити розгляд справи за відсутності сторін, оскільки такі повідомлені про розгляд справи, причини неявки суду не повідомили, заяв чи клопотань про відкладення судового засідання не подавали.

Ухвалою суду від 06 березня 2023 року постановлено здійснити розгляд справи у заочному порядку.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

З огляду на викладені обставини та строки розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи та ухвалення рішення без участі сторін на підставі наявних матеріалів.

Надавши належну правову оцінку наявним у справі письмовим доказам, суд установив наступні фактичні обставини у справі.

Сторони зареєстрували шлюб 06 жовтня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1788, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 (а. с. 8).

Згідно зі змістом наявних у матеріалах справи копій свідоцтв про народження ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , їхнім батьком є ОСОБА_2 - відповідач у справі, а позивачка - матір`ю (а. с. 10-12).

Відповідно до змісту позову сімейне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на життя, відсутність взаєморозуміння. Відповідач часто не буває вдома, систематично зраджує дружині. Не проявляє інтересу до шлюбних відносин. Недостатньо приділяє уваги вихованню дітей, а обов`язок щодо утримання сім`ї фактично покладений на позивачку, хоча відповідач є здоровий та матеріально забезпечений, оскільки офіційно працевлаштований та працює ВП № 3 (м. Галич) Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області. Шлюб носить формальний характер. Примирення між сторонами неможливе. Подальше спільне проживання з відповідачем та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки та є недоцільним. Позивачка позовні вимоги підтримує та наполягає на розірванні шлюбу.

Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та спірним правовідносинам, суд виходить з такого.

Згідно з приписами ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України (далі -СК України) шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків.

Оскільки позивачка наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Згідно з ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Будь-яких доказів, які б спростовували позовні вимоги, відповідач суду не надав.

Розглядаючи спір, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу є обгрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню.

Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини. Пасивна поведінка відповідача також свідчить про відсутність бажання зберегти шлюб. Після розірвання шлюбу не будуть порушені особисті та майнові права сторін, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Що стосується вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення старшою дитиною повноліття, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2023 рік» установлено з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років у розмірі 2833,0 грн.

Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 ст. 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

З огляду на викладене правове регулювання та встановлені обставини справи, а саме те, що у позивачки не достатньо коштів для належного забезпечення трьох спільних дітей, які проживають разом з нею, і так чи інакше, обов`язок щодо утримання та виховання дітей переважно лежить на позивачці, доказів протилежного відповідач суду не надав, суд дійшов висновку про задоволення позову в частині стягнення аліментів на утримання дітей.

Відповідач не спростував позовні вимоги та не надав суду відповідні докази.

З урахуванням наведеного вище, враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо виховання та утримання дітей, матеріальне становище сторін, виходячи з закріплених ч. 9 ст. 7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення аліментів обґрунтовані та підлягають задоволенню повністю шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання трьох неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення старшою дитиною повноліття.

За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути судові витрати у розмірі 1073,60 гривень судового збору за вимогу щодо розірвання шлюбу.

Позивачка звільнена від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення аліментів, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VІ.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд стягує судовий збір з відповідача.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд, з дотриманням положень ч. 6 ст. 259, ч. 4, 5 ст. 268 ЦПК України, відклав складення повного рішення суду на строк не більше п`яти днів та зазначив датою ухвалення рішення дату його складання. На виконання вимог ч. 4 статті 268 ЦПК України підписав судове рішення без його проголошення.

На підставі викладеного, керуючись статтями 24,105,112,114 СК України, статтями 12, 13, 76-81, 89, 141, 223, 178, 247, 263, 265, 274, 279, 280, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів задовольнити повністю.

Розірвати шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який зареєстрований 06 жовтня 2007 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис № 1788.

Стягувати з ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_1 на утримання трьох неповнолітніх дітей:

- сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,

- дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,

- дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,

у розмірі 1/2 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, до досягнення старшою дитиною повноліття.

Стягнення розпочати з 14 лютого 2023 року.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 1073,60 гривень судового збору за вимогу щодо розірвання шлюбу.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у розмірі 1073,60 гривень судового збору за вимогу щодо стягнення аліментів.

Апеляційна скарга подається учасниками справи до Івано-Франківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення суду.

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його скасування.

Повний текст рішення складено 06 березня 2023 року.

Учасники справи:

позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ІПН: НОМЕР_2 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_1 .

відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ІПН: НОМЕР_3 , місце реєстрації та проживання за адресою: АДРЕСА_2 .

СуддяМикола МЕРГЕЛЬ