Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" березня 2023 р. Дніпровський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Гаврилової О.В.

за участю секретарів - Зілінської М.В., Івіної М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про скасування арештів, накладених в межах виконавчих проваджень, -

В С Т А Н О В И В:

До Дніпровського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про скасування арештів, накладених в межах виконавчих проваджень.

Згідно заявлених вимог представник позивача просить суд: скасувати арешт №10252987, зареєстрований 16 вересня 2010 року, накладений в межах виконавчого провадження, відповідно до постанови ВП №3022/10 ВДВС Дніпровського РУЮ м.Києва від 15 вересня 2010 року, щодо арешту нерухомого майна - квартири, загальною площею 45,20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис №10252987 від 16 вересня 2010 року, щодо арешту на квартиру, загальною площею

45,20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; скасувати арешт №10253339, зареєстрований 16 вересня 2010 року, накладений в межах виконавчого провадження, відповідно до постанови ВП №3023/10 ВДВС Дніпровського РУЮ м.Києва від 15 вересня 2010 року, щодо арешту нерухомого майна - квартири, загальною площею 45,20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис №10253339 від 16 вересня 2010 року, щодо арешту на квартиру, загальною площею 45,20 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Вимоги позову обґрунтовані тим, що згідно з договором про надання споживчого кредиту №0 від 01 квітня 2008 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , останньому було надано кредит у сумі 92 700,00 доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки №81710

від 01 квітня 2008 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Прокудіною Л.Д. за реєстровим номером 1049, яким передано в іпотеку квартиру, загальною площею 45,20 кв.м„ що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 17 жовтня 2009 року АКІБ «УкрСиббанк» змінив назву на ПАТ «УкрСиббанк», яке є правонаступником всіх прав та зобов`язань АКІБ «УкрСиббанк». 08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором ПАТ «УкрСиббанк» передало (відступило) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінило ПАТ «УкрСиббанк» як кредитора (стало новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях та набуло право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. За договором № 2260/К про відступлення прав вимоги від 17 червня 2020 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк», який є правонаступником АКІБ «УкрСиббанк», та ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал», до ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» (Іпотекодержатель) перейшло право вимоги за кредитним договором та право вимоги іпотекодержателя за договором іпотеки, разом з правом звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення вимог за кредитним договором. Представник позивача зазначає, що позивач на підставі вказаного договору відступлення прав вимоги та відповідно до ст. 512, 514 ЦК України став кредитором у зобов`язанні за кредитним договором; до нього перейшло, зокрема, право вимагати від боржника належного виконання своїх зобов`язань за кредитним договором та іпотечним договором. 17 червня 2020 року до державного реєстру речових прав на нерухоме майно було внесено відомості про зміну іпотекодержателя на ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал». Боржник своєчасно заборгованість за кредитним договором не сплачував, у зв`язку з чим у ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» з`явилось право на звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо предмету іпотеки іпотекодержателю стало відомо про: арешт

№ 10252987, зареєстрований 16 вересня 2010 року, накладений на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві № 3022/10 від 15 вересня 2010 року; арешт № 10253339, зареєстрований 16 вересня 2010 року, накладений на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у міст і Києві № 3023/10 від 15 вересня

2010 року. Представник позивача зазначає, що накладені арешти № 10252987 від 16 вересня 2010 року та №10253339 від 16 вересня 2010 року перешкоджають реалізації ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» своїх прав як іпотекодержателя на звернення стягнення па предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань іпотекодавця за іпотечним та кредитним договорами та підлягають скасуванню, оскільки виникли після зареєстрованої в установленому законом порядку іпотеки.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 19 листопада 2021 року відкрито провадження в даній справі та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання. (а.с.77-79)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 03 серпня 2022 року витребувано у Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м.Київ) належним чином засвідчені копії: постанови Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві №3022/10 від 15 вересня 2010 року та постанови Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві №3023/10 від 15 вересня 2010 року. (а.с.162-163)

08 листопада 2022 року та 17 листопада 2022 року від Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіональному управлінні Міністерства юстиції (м.Київ) надійшли відповіді на ухвалу суду, в яких зазначено, що перевіркою АСВП встановити виконавче провадження з метою надання належним чином завірених копій постанов не виявляється можливим. Додатково повідомлено, що відповідно до пунктів 3.19, 3.20 Інструкції ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 07 червня 2017 року №1829/5, строк зберігання переданих до архіву виконавчих проваджень становить 3 роки від дати відмови у відкритті виконавчого провадження або дати завершення виконавчого провадження. Виконавчі провадження після закінчення терміну їх зберігання підлягають знищенню, у зв`язку з чим неможливо надати суду належним чином засвідчені копії постанов. (а.с.182, 184)

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 08 грудня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. (а.с.187-188)

Учасники справи в судове засідання не з`явились, були повідомлені про день, час та місце розгляду справи належним чином.

Представник позивача ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» - Поляков В.Г. направив на електронну адресу суду клопотання про розгляд справи без участі представника позивача на підставі наявних в матеріалах справі доказів (а.с.152-153).

Представник третьої особи Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) - начальник відділу І. Андрющенко неодноразово подавала до суду заяви про розгляд справи без участі представника відділу.

Відповідачі заяв чи клопотань до суду не подали, правом на подання відзиву не скористались.

Суд, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи та прийняті судом, всебічно перевіривши обставини на яких вони ґрунтуються, у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов наступних висновків.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.

Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.

Як убачається з матеріалів справи, 01 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, згідно умов якого банк зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 92 700,00 доларів США зі строком кредитування

до 02 квітня 2018 року та сплатою процентів ануїтетними платежами в розмірі 1 415,00 доларів США (а.с. 11-15)

Також 01 квітня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № 81710, згідно якого остання передала в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_2 , як забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 01 квітня 2008 року, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом КМНО Прокудіною Л.Д., зареєстровано в реєстрі за № 1049. (а.с.9-10)

08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, за умовами якого продавець цим погоджується продати (відступити) права вимоги за кредитами та передати їх покупцеві, а покупець цим погоджується придбати права вимоги за кредитами та прийняти їх та сплатити ціну купівлі. (а.с.42-60)

Також в матеріалах справи наявний перелік первісних прав вимоги за кредитами, в якому наявна інформація про кредитний договір № 0 від 01 квітня 2008 року, укладений між

АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 (а.с.61-62).

Доказів переходу права вимоги від ПАТ «УкрСиббанк» до ПАТ «Дельта Банк» за договором іпотеки, укладеним з ОСОБА_2 матеріали справи не містять.

Зі змісту наявної в матеріалах справи ухвали Дніпровського районного суду міста Києва

від 19 травня 2017 року (справа №755/4343/17) вбачається, «що між ПАТ «УкрСиббанк» та

ПАТ «Дельта Банк» 08 грудня 2011 року укладено договір купівлі-продажу прав вимоги. Відповідно до вказаного договору, заявник отримав право вимоги до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ».

Цією ухвалою суду замінено сторону стягувача з ПАТ «УкрСиббанк» на ПАТ «Дельта Банк» у цивільній справі № 2-4316/1-10 за позовом АКІБ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Даних про те, стягнення заборгованості за яким саме кредитним договором було предметом судового розгляду, в ухвалі суду не відображено, як і не встановлено обставин щодо переходу права вимоги за договором іпотеки, укладеним з ОСОБА_2 , враховуючи також, що предметом спору у справі № 2-4316/1-10 було стягнення заборгованості, отже перехід прав вимоги за договором іпотеки не був предметом судового розгляду.

Також з матеріалів справи вбачається, що 17 червня 2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та

ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал» укладено договір № 2260/К про відступлення прав вимоги, за умовами якого банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права вимоги банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та /або поручителів, зазначених у додатку №1 до цього договору. (а.с.16-17)

В наявних в матеріалах справи додатках №1 та №2 до договору № 2260/К від 17 червня

2020 року, міститься інформація про кредитний договір № 0 від 01 квітня 2008 року, укладений з ОСОБА_1 та про договір поруки (фінансова порука фізичної особи), укладений з ОСОБА_2 . (а.с.18-21)

Також стороною позивача подано до суду копію акту приймання-передачі оригіналів договорів, переданих новому кредитору відповідно до договору № 2260/К від 17 червня 2020 року, в якому відображені: договір про надання споживчого кредиту № 0 від 01 квітня 2008 року, укладений з ОСОБА_1 та договір іпотеки №81710 від 01 квітня 2008 року. (а.с.63)

Проте в матеріалах справи відсутній додаток №1 до договору № 2260/К від 17 червня 2020 року, в якому було б відображено про перехід права вимоги за договором іпотеки №81710 від 01 квітня

2008 року, укладеним з ОСОБА_2 , що згідно умов договору № 2260/К про відступлення прав вимоги від 17 червня 2020 року і є підтвердженням переходу права вимоги за відповідними договорами.

Разом з тим, з наявних в матеріалах справи Інформацій з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованих 30 вересня 2021 року та 01 листопада 2021 року, вбачається, що 17 червня 2020 року, на підставі вищевказаних договорів, внесено запис про ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал», як іпотекодержателя, об`єкт обтяження - квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.6-7, 70-71).

Зі змісту вищевказаних Інформацій також убачається, що 16 вересня 2010 року Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанов 3022/10 від 15 вересня 2010 року та 3023/10 від 15 вересня 2010 року Дніпровського РУЮ у м.Києві внесено записи про обтяження - арешт нерухомого майна, реєстраційні номери: 10252987 та 10253339 відповідно, власниками вказані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , об`єкт обтяження - квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно положень ст.572 ЦК України та ч.2 ст.1 Закону України «Про заставу», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст. 575 ЦК України).

За положеннями ст. 1 Закону України «Про іпотеку», в редакції, що діяла на час укладання договору іпотеки, іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки передбачений у Розділі V Закону України «Про іпотеку».

Зокрема, ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» (у відповідній редакції), передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

При цьому, за змістом ч. 5, 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» (у відповідній редакції), у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації.

Порядок зняття арешту з майна, накладеного в межах виконавчого провадження, був встановлений ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції закону, що діяв на час накладення арешту). Так, згідно ч.2 вказаної статті, у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Аналогічна норма міститься у ч.2 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»

від 02 червня 2016 року, згідно якої, у разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є:

1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом;

2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника;

3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах;

4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням;

5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно;

6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову;

7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника;

8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Згідно з ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У пункті 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5 «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ч.1 ст. 5 ЦПК України).

Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Отже, підставою для звернення до суду є наявність порушеного права (охоронюваного законом інтересу), і таке звернення здійснюється особою, котрій це право належить, і саме з метою його захисту. При цьому для отримання судового захисту необхідно довести законність цих прав у суді.

В пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року за № 14, роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Відповідно до положень, викладених у ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів. Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову (правовий висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17 та від 15 липня 2019 року у справі №235/499/17).

Предметом спору в даній справі є захист прав позивача, як іпотекодержателя квартири за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом скасування арештів 10252987 та 10253339, зареєстрованих 16 вересня 2010 року, накладених в межах виконавчого провадження, відповідно до постанов ВП №3022/10 та №3023/10 ВДВС Дніпровського РУЮ м.Києва від 15 вересня 2010 року та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про обтяження 10252987 та 10253339.

При цьому, за змістом позовної заяви, позивач звернувся до суду з цим позовом, посилаючись на те, що вищевказані арешти (обтяження) перешкоджають реалізації прав ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал», як іпотекодержателя, на звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок виконання зобов`язань іпотекодавця за іпотечним та кредитним договорами.

Проте, як убачається з витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого 07 жовтня 2021 року (а.с.69) та Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 01 листопада 2021 року (а.с.70-71), 05 жовтня 2021 року на підставі договору іпотеки №81710, серія та номер 1049, виданого 01 квітня 2008 року, видавник: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Прокудіна Л.Д., здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за

ТОВ «ФК «Стандарт Кепітал».

Отже, наведеним спростовуються доводи позовної заяви щодо порушення прав позивача, як іпотекодержателя, на звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, адже позивач пред`явив цей позов не як власник майна, а як іпотекодержатель, не навівши в позовній заяві жодного доводу як щодо набуття ним права власності на предмет іпотеки так і правового обґрунтування щодо захисту права власності.

Також слід зазначити, що згідно сталої судової практики, відповідачами у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник та особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях (стягувач), оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Проте матеріали справи не містять жодної інформації про сторони виконавчого провадження, в межах якого виконавцем накладені арешти.

Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа - Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), про скасування арештів, накладених в межах виконавчих проваджень, оскільки позивачем не доведено порушення його прав, як іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки, адже за позивачем на підставі іпотечного договору зареєстровано право власності на предмет іпотеки.

У відповідності до положень ст.141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача, в розмірі, сплаченому при зверненні до суду з даним позовом.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 15, 16, 512, 514, 572, 575 Цивільного кодексу України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про виконавче провадження», статтями 2, 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 95, 141, 209, 247, 258, 259, 263-266, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Стандарт Кепітал» (місцезнаходження: м.Київ, вул.Михайла Грушевського, буд. 4, н/п №53,

) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 , приватний будинок), ОСОБА_2

( ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), третя особа - Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) (місцезнаходження: м.Київ, вул. Євгена Сверстюка, буд.15, ), про скасування арештів, накладених в межах виконавчих проваджень - відмовити

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Суддя: