Справа № 453/119/21 Головуючий у 1 інстанції: Брона А.Л.
Провадження № 22-ц/811/2660/22 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.,

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до сектору дізнання Сколівського відділення поліції Стрийського віділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

29 січня 2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовною заявою до ОСОБА_2 , сектору дізнання Сколівського відділення поліції Стрийського віділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, в якій просить суд стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., визнати незаконними дії, рішення та бездіяльність сектору дізнання Сколівського відділення поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області, стягнути на її користь моральну шкоду на власний розсуд.

Позовні вимоги позивачка обгрунтовує тим, що 26.10.2020 року приблизно о 18.00 год. в АДРЕСА_1 на спільному проході на подвір`ї ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, здійснила замах на її життя, як особи з інвалідністю з онкологічним діагнозом, неодноразово застосовувала до неї рукоприкладство і фізичну силу, нанесла їй травми грудної клітки та лівої ключиці, спричинивши забій грудної клітки та лівої ключиці, травми шийних лімфовузлів зліва. Внаслідок нанесення таких травм у ділянці грудної клітки, лівого передпліччя та лівої ключиці, а також шийних лімфовузлів були наявні синці, опухлість, гострий різкий біль та різкий біль при піднятті лівої руки з неможливістю підняти її вверх, а також спостерігалися болючі ділянки тіла зліва і справа.

Про факт побиття нею повідомлено швидку допомогу, здійснено виклик поліції на місце злочину та подано 27.10.2020 року до органу поліції заяву про факт замаху на життя інвалідів з боку ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Крім цього, зазначає, що 27.10.2020 року вона звернулася в амбулаторію смт. Верхнє Синьовидне Стрийського району Львівської області, де її було оглянуто черговим сімейним лікарем та зафіксовано факт побиття із спричиненням забою грудної клітки та лівої ключиці з опухлістю, різкими болями, опухлістю лівих шийних лімфовузлів.

Позивачка вказує, що до судово-медичного експерта вона звернулася 21.12.2020 року, оскільки дізнавач сектору дізнання Сколівського СД Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Дребот М.М. скерував постанову на проведення судово-медичної експертизи несвоєчасно, а саме після подання на нього скарги та заяви про відкриття кримінального провадження за зловживання службовим становищем в ДБР у м. Львові.

Таким чином, на переконання позивачки, вона, внаслідок бездіяльності дізнавача, була позбавлена права на своєчасне проведення судової експертизи.

Крім цього позивачка стверджує, що дізнавач сектору дізнання Сколівського СД Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Дребот М.М. відкрив кримінальне провадження № 0000084 від 28.10.2020 року та сфальсифікував фабулу про побиття ОСОБА_4 ОСОБА_2 і ОСОБА_5 , жодним чином не згадавши про замах такими на її життя із спричиненням забою грудної клітки та лівої ключиці, покриваючи в такий спосіб рецидивістку ОСОБА_2 . На заявлені клопотання про встановлення достовірної інформації у фабулі вказаного вище кримінального провадження та надіслання витягу із законно встановленою фабулою згідно заяви від 27.10.2020 року жодної відповіді ним надано не було. Таким чином, на думку позивачки, дізнавач ОСОБА_6 , шляхом шахрайської змови з ОСОБА_2 , відкинув факт забою їй грудної клітки та лівої ключиці, чим грубо порушив її права, позбавив права на проведення своєчасної судової експертизи та завдав великої моральної шкоди, у зв`язку з чим вона змушена звернутися в суд із даною позовною заявою.

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до сектору дізнання Сколівського відділення поліції Стрийського відділу поліції Головного управління Національної поліції у Львівській області про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_1 .

Вважає рішення суду незаконним та необгрунтованим. Вважає, що рішення суду грунтується лише на відзиві начальника сектору дізнання Сколівського відділення поліції Стрийського віділу поліції Дребота М.М., докази позивачки до уваги не взято, позов розглянуто в односторонньому порядку на користь відповідачів.

Звертає увагу, що судді Броні А.Л. неодноразово заявлялися відводи від розгляду даної справи, проте в захисті порушених прав позивача було безпідставно відмовлено.

Звертає уваги, що суд не взяв до уваги заключення лікаря про факт побиття та нанесення травм грудної клітки та лівої ключиці позивачці, спричинення фізичної та моральної шкоди, не взято до уваги, що проведення судової експертизи було призначено через півтора місяці з часу відкриття кримінального провадження, відкинуто факт не проведення розслідування у кримінальному провадженні, а також перекрученої фабули кримінального провадження.

Просить скасувати рішення Сколівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2022 року та ухвалити нове.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча про час та дату розгляду справи були повідомлені належним чином.

01 лютого 2023 року на електронну адресу суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, підписане від імені ОСОБА_1 . В той же час, із складеного Львівським апеляційним судом акту про відсутність кваліфікованого електронного підпису (без ЄЦП), лист не скріплено кваліфікованим електронним підписом, як це передбачено ч.8 ст.43 ЦПК України, в зв`язку з чим, згадане клопотання до уваги судом не береться.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

У частині п`ятій статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду на 02 лютого 2023 року, є дата складення повного судового рішення 13 лютого 2023 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд виходив з тих обставин, що відсутні з боку органу дізнання дії, які б давали правові підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування їй моральної шкоди на підставі ст..ст. 1173,1174,1176 ЦК України.

З такими висновками колегія суддів погоджується з наступних обставин.

Як вбачається з позовної заяви, позивачка ОСОБА_1 обґрунтовує спричинення їй моральної шкоди незаконними, протиправними діями посадової особи сектору дізнання Сколівського відділення поліції Дребота М.М., які полягають у тому, що такий з умисною, з корисливою метою відкинув факт забою їй грудної клітки та лівої ключиці, спричинених ОСОБА_2 , що в подальшому позбавило її нормального функціонування організму та сну впродовж двох місяців.

На підтвердження викладених фактів позивачкою надано до суду фотознімок, на якому відображена певна частина тіла із синюшним кольором шкіри та виписку з її медичної карти, в якій лікарем ОСОБА_7 зазначено діагноз: забій лівої половини грудної клітки в ділянці ключиці, та надано скерування на огляд до лікаря хірурга.

Як встановлено судом, 28 жовтня 2020 року органом досудового розслідування до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості № 0000084 за ознаками злочину, передбаченого ч.2 ст.129 КК України, за фактом побиття ОСОБА_4 гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_8 .

Для здійснення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні визначено дізнавача сектору дізнання Сколівського відділення поліції Стрийського відділу поліції головного управління Національної поліції у Львівській області Дребота М.М.

23.11.2020 року ОСОБА_1 звернулася із клопотання до Сколівського відділення поліції про наявність факту нанесення їй тілесних ушкоджень гр. ОСОБА_2 , яке згідно листа № П-43 62/08-2020 начальника сектору дізнання Дребота М.М. від 09.12.2020 року було приєднано до матеріалів кримінального провадження, відомості про яке 28.10.2020 року внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084 на підставі аналогічного клопотання її чоловіка ОСОБА_4 .

Згідно постанови начальника СД Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Дребота М.М. від 25.11.2020 року по даному кримінальному провадженні було призначено судово-медичну експертизу гр. ОСОБА_1 , на вирішення якої поставлено наступні питання:

-які тілесні ушкодження наявні на тілі гр. ОСОБА_1 , їх характер, локалізація та механізм утворення?

-до якого терміну давності і ступеня тяжкості дані тілесні ушкодження відносяться?

Як вбачається з висновку судово-медичного експерта Комунального некомерційного підприємства «Сколівська центральна районна лікарня» Цюк І.І. № 153 від 25.11.2020 року, згідно вивчених медичних документів та при огляді лікарем судово-медичним експертом у гр. ОСОБА_1 , 1966 року народження, тілесних ушкоджень не виявлено. Виявлена лікарем «синюшність шкіри» не є тілесним ушкодженням. Діагноз «забій лівої половини грудної клітки у ділянці ключиці» - не підтверджений об`єктивними відомостями, тому при встановленні ступеню тяжкості тілесного ушкодження не врахований.

В подальшому органом досудового розслідування вчинялися певні процесуальні дії з приводу розслідування злочину, вчиненого, на думку позивачки, гр. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , і неодноразово було здійснено її виклик у сектор дізнання для проведення слідчих дій, а саме вручення пам`ятки про процесуальні права потерпілого та допиту як потерпілої.

Відповідно до рапотру о/у СКП Сколівського ВП Стрийського ВП ГУ НП у Львівській області Сливки Р. від 08.12.2020 року, в ході виконання доручення про проведення слідчих (розшукових) дій у порядку ст. ст. 40, 41 КПК України, допитати ОСОБА_4 , ОСОБА_9 та ОСОБА_1 не виявилось можливим, оскільки останні відмовились від дачі будь-яких показів відповідно до ст. 63 Конституції України.

Як вбачається з актового запису про смерть № 217 від 17 грудня 2021 року, зареєстрованого Самбірським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Самбірському районі Львівської області Західного міжрегіонального управління юстиції (м. Львів), ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Крім цього встановлено, що позивачка разом зі своїм чоловіком ОСОБА_4 неодноразово зверталася до слідчого судді Сколівського районного суду Львівської області зі скаргами на бездіяльність сектору дізнання Сколівського ВП Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області, які полягали у нездійсненні процесуальних дій в кримінальному провадженні, відомості про яке 28.10.2020 року було внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000084, за результатами розгляду яких постановлені ухвали про відмову у задоволенні таких.

Ухвалою слідчого судді Сколівського районного суду Львівської області від 16.07.2021 року дізнавача сектору дізнання відділення поліції №3 Стрийського РУП ГУ НП у Львівській області Дребота М.М. відведено від проведення досудового розслідування у вказаному вище кримінальному провадженні.

Для здійснення досудового розслідування в даному кримінальному провадженні визначено іншого дізнавача сектору дізнання Сколівського відділення поліції Стрийського відділу поліції головного управління Національної поліції у Львівській області Сіверського Р.Б.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами 1, 2 ст. 1176 Цивільного кодексу України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду виникає у випадках, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Для настання відповідальності за вказаними нормами, необхідно, щоб дії або бездіяльності правоохоронних органів були незаконними.

Незаконними ж діяннями вважають діяння, які суперечать приписам законів та інших нормативних актів або здійснені поза межами компетенції вищезазначених органів. Незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Статтями 1 та 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», передбачено вичерпний перелік підстав та умов при яких особа набуває права на відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів звертає увагу на те, що позивачкою не подано жодних доказів як на підтвердження протиправних дій чи бездіяльності службової особи органу державної влади, так і докази спричинення їй моральної шкоди, а також наявності причинного зв`язку між діями, бездіяльністю заподіювача та спричиненою шкодою.

Таких доказів позивачка по справі не надала і суду апеляційної інстанції.

Поряд з цим, п. 6 ст. 1176 ЦК України передбачено що, шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 Постанови 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з наступними змінами та доповненнями) обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Оскільки в матеріалах справи відсутні будь - які докази того, що дії чи бездіяльність органу дізнання визнано в судовому порядку протиправними чи такими, що завдали шкоди позивачу, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те що відсутні правові підстави для відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 81 ЦПК України).

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Позивачкою не надано жодних належних доказів, які б підтверджували наявність моральної шкоди, наявність незаконної дії чи бездіяльності відповідача, в чому саме полягають незаконні дії відповідача, не підтверджується факт заподіяння їй моральних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору, наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою відповідача і шкодою.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачкою не доведено підставності позовних вимог, зокрема, не надано доказів на підтвердження вказаних нею обставин, не доведено наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням чи бездіяльністю заподіювача та вини останнього в її заподіянні, у зв`язку з чим вимоги позивачки вважав такими, що не підлягають до задоволення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, оскільки суд першої інстанції ухвалив правильне по суті і справедливе рішення, дійшовши його на підставі повно з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами. Всупереч обов`язку доказування позивач не довів обставин, на які посилався як на підставу своїх вимог.

Колегія суддів вважає, що ні під час розгляду справи в суд першої інстанції, ні під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції скаржником не доведено належними і допустимими доказами факт завдання їй моральної шкоди в розумінні ст.1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» та ст.1176 ЦК України.

Належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених ст..ст. 76, 77, 78 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування рішення, відповідно до ст. 376 ЦПК України, скаржником не представлено.

Враховуючи, що апеляційна скарга не містить нових доказів чи посилань на нові обставин, а її доводи зводяться до незгоди скаржника з рішенням суду першої інстанції та здійсненої ним оцінкою доказів, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення, як постановленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно норм ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З урахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення Сколівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2022 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 13 вересня 2022 року- залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2023 року.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: О.М. Ванівський

Р.П. Цяцяк