КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 березня 2023 року

м. Київ

справа №755/12259/21

провадження №22-ц/824/5880/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Кравець В.А. (суддя-доповідач)

суддів - Желепи О.В., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання - Шевчук А.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Приватне акціонерне товариство «Акціонерна Компанія «Київводоканал»

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року у складі судді Арапіної Н.Є.

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Акціонерна Компанія «Київводоканал» про захист прав споживачів, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПрАТ «АК «Київводоканал», в якому просив визнати нарахування відповідача за холодне водопостачання та водовідведення по квартири АДРЕСА_1 без урахування встановлених в квартирі двох приладів обліку холодної води та двох приладів обліку гарячої води та фактичного споживання холодної та гарячої води за приладами обліку в квартирі незаконними; припинити бездіяльність відповідача, яка полягає в ігноруванні вимог закону та передачі послуги з водопостачання та водовідведення за приладами обліку встановлених в кількості чотирьох в квартирі позивача; зобов`язати відповідача надати позивачу договір та всі об`єми води, які він виставив після опломбування повірених приладів обліку по акту опломбування від 24 січня 2017 року, а саме, надати розгорнутий (повний) акт звірки по холодному водопостачанню квартири АДРЕСА_1 , починаючи з дати опломбування приладів від 24 січня 2017 року, де вказані прилади обліку починаються з показань 00167 м3, та другий - з 00051м3 (разом 218 м3); зобов`язати відповідача зробити перерахунок за споживання холодної води та водовідведення з урахуванням фактичного споживання холодної та гарячої води по квартири АДРЕСА_1 по чотирьом приладам обліку води, встановлених у квартирі, з дати опломбування приладів від 24 січня 2017 року; стягнути моральну шкоду у розмірі 50 000 грн.

Свої вимоги мотивував тим, що з 2005 року є власником квартири АДРЕСА_1 , в якій обліковувався особовий рахунок № НОМЕР_1 .

Зазначав, що рахунки до сплати виставляє ГІОЦ, однак не всі гроші, які він перераховував через ГІОЦ, доходили до відповідача. Двічі позивач подавав пакет документів відповідачу особисто для укладення договору про надання житло-комунальних послуг та декілька заяв було подано на електронну адресу. На заяви позивача договір відповідач не надсилав, рахунки до сплати не формував, можливості напряму платити відповідачу не надавав.

Зауважував, що ненадання відповідачем квитанцій на сплату коштів безпосередньо на рахунок відповідача, не реагування на передані покази приладів обліку води змусили позивача ходити по відділеннях Укрпошти, готувати позов, отримувати паперові відповіді, звертатися за консультаціями та правовою допомогою, внаслідок чого йому було спричинено моральні страждання.

На підставі викладеного, просив позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з указаним рішенням, 31 січня 2023 року позивач направив на електронну адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Вважає оскаржуване рішення таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи, оскільки ґрунтується на припущеннях, без посилання на докази та документи, які долучені до справи.

Наголошує на тому, що суд змінив позовні вимоги та помилково зазначив, що позивач посилався на порушення відповідачем його прав, як споживача, щодо правомірності нарахованої плати за спожите централізоване водопостачання холодної води та централізоване водовідведення, оскільки у позові йдеться про облік об`ємів води по чотирьом приладам обліку, встановленим у квартирі позивача, та про необлікове нарахування об`ємів води до сплати, тобто суми до сплати за товар (послугу) без урахування показань приладів обліку.

Зазначає, що суд безпідставно взяв до уваги як доказ текст відповідача з відзиву та із заперечення на відповідь на відзив, без оцінки та перевірки послався на них в рішенні, як на вже доведений факт.

13 лютого 2023 року апеляційним судом отримано відзив на апеляційну скаргу від представника відповідача Тараненка С.В. , в якому останній просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції - без змін.

Зокрема зазначає, що факт відсутності порушеного права позивача вбачається, в тому числі, з того, що відповідачем згідно актів КТЗ від 24 січня 2017 року та від 22 червня 2021 року у вересні 2021 року по особовому рахунку № НОМЕР_1 було проведено коригування нарахувань за фактично спожиті послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з 01 січня 2017 року по 01 червня 2021 року у розмірі 2 050,99 грн. Після проведення коригування по особовому рахунку № НОМЕР_1 обліковувалась поточна заборгованість за вересень 2021 року, що було відображено у рахунку-повідомленні про сплату за вересень 2021 року. Уважає, що предмет спору відсутній, а відповідно відсутнє і порушене право позивача.

16 лютого 2023 року на електронну адресу апеляційного суду надійшла відповідь на відзив від ОСОБА_1 , в якому останній просить задовольнити апеляційну скаргу у повному обсязі.

24 лютого 2023 року Київським апеляційним судом отримано заперечення представника відповідача ПрАТ «АК «Київводоканал» - Тараненка С.В., в яких останній зазначає, що матеріали справи містять докази, які спростовують склад цивільного правопорушення в діях відповідача, а зміст апеляційної скарги зводиться суто до переоцінки досліджених в суді першої інстанції обставин.

Безпосередньо в апеляційній скарзі позивач просив розглядати справу за його відсутності.

Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував та просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини другої статті 372 ДІЖ України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, а тому колегією суддів вирішено розглядати справу за відсутності позивача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача Кравець В.А.,обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту свого порушеного права шляхом визнання незаконними нарахування за надані та ненадані житлово-комунальні послуги, оскільки сам по собі факт нарахування за послуги не тягне за собою будь-яких правових наслідків до тих пір, поки не будуть вчинені інші дії.

Також позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення діями відповідача моральної шкоди

Висновок суду відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом установлено, що 06 травня 2005 року ОСОБА_1 придбано квартиру АДРЕСА_1 .

15 січня 2021 року позивач звернувся до Pозрахункового департаменту Приватного акціонерного товариства «Акціонерна Компанія «Київводоканал» із заявою, яка отримана через електронну пошту 23 лютого 2021 року, про невідповідність показників та надання інформації, а саме, яким чином та на які реквізити платити виконавцю послуг (у Київводоканал) напряму а не через ГІОЦ?; чи можна на відстані укласти договір з Київводоканалом з використанням електронно-цифрового підпису (ЕЦП)?; надати на електронну адресу інформацію про надходження до Київводоканалу оплати з 01 січня 2017 року по теперішній час для перевірки перерахувань (а.с.19, 37).

09 червня 2021 року позивач звернувся до Pозрахункового департаменту Приватного акціонерного товариства «Акціонерна Компанія «Київводоканал» із заявою про невідповідність показників, які позивачем передано водоканалу та виставленими для оплати ГІОЦ, не взяття на облік другого засобу обліку. Просив повідомити час прибуття інспектора для заміни приборів обліку на повірені; взяти на облік два засоби обліку та виставляти рахунки для оплати по двом засобам обліку, зазначив у квитанціях водоканалу, а не будь-які показники в квитанціях ГІОЦ (а.с.28).

20 травня 2021 року позивачеві надійшов лист-повідомлення Pозрахункового департаменту Приватного акціонерного товариства «Акціонерна Компанія «Київводоканал» від 28 квітня 2021 року вих. № 5354/8/802-21 про направлення позовної заяви про стягнення боргу - 1 481,93 грн, 3% річних - 88,9158 грн, інфляційних втрат - 444,579 грн, судових витрат 2 102 грн.

05 липня 2021 року Розрахунковий департамент Приватного акціонерного товариства «Акціонерна Компанія «Київводоканал» надав відповідь на звернення позивача від 11 червня 2021 року, в якому роз`яснено порядок передачі показів лічильника холодного та гарячого водопостачання та перелічені способи передачі (а.с.23).

26 квітня 2014 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення розрахунків за енергоносії» від 10 квітня 2014 року №1198, яким внесено зміни до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, що діяла на момент спірних правовідносин), який доповнено новими частинами.

Статтю 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» доповнено пунктом 5, яким визначено, що виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.

Частиною 7 статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначено, що договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

05 серпня 2014 року в газеті «Хрещатик» №110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання публічним акціонерним товариством «Акціонерна компанія «Київводоканал», що перейменоване на приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (далі - ПрАТ «АК «Київводоканал», Товариство або Позивач), як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) (далі - Повідомлення) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) (далі - Договір-1).

Повідомленням визначено, що фізична особа (власник/квартиронаймач житлового приміщення у багатоквартирному будинку), що користується послугами з централізованого постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води, вважається такою, що ознайомлена, погоджується та приєднується до умов Договору.

Законом України від 09 листопада 2017 року №2189-VIII викладено у новій редакції Закон України «Про житлово-комунальні послуги».

Новою редакцією Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (введеною в дію 01 травня 2019 року) змінено класифікацію комунальних послуг і єдиним видом комунальних послуг, що надаються суб`єктом господарювання в сфері питного водопостачання є централізоване водопостачання та централізоване водовідведення.

Законом України від 09 листопада 2017 року №2189-VIII передбачено прийняття співвласниками багатоквартирних будинків рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з частиною першою статті 14 цього Закону, якою визначено такі моделі організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг:

1) кожним співвласником багатоквартирного будинку самостійно (індивідуальний договір);

2) від імені та за рахунок усіх співвласників багатоквартирного будинку управителем або іншою уповноваженою співвласниками особою (колективний договір);

3) об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку або іншою юридичною особою, яка об`єднує всіх співвласників такого будинку та в їхніх інтересах укладає відповідний договір про надання комунальних послуг, як колективним споживачем.

Розділом VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 09 листопада 2017 року №2189-VIII визначено, що цей Закон набирає чинності з дня, наступного за днем його опублікування, та вводиться в дію з 01 травня 2019 року.

Пунктом 4 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII встановлено, що не пізніш як протягом одного року з дня введення в дію цього Закону співвласники багатоквартирних будинків незалежно від обраної ними форми управління багатоквартирним будинком зобов`язані прийняти рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг (крім послуг з постачання електричної енергії та природного газу) щодо кожного виду комунальної послуги згідно з частиною першою статті 14 цього Закону, а виконавці комунальних послуг - укласти із такими співвласниками договори про надання відповідних комунальних послуг відповідно до обраної співвласниками моделі організації договірних відносин.

Разом з тим, пунктом 42 Закону України від 30 березня 2020 року №540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» внесено зміни у пункти 3 та 4 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та слова «протягом одного року з дати введення в дію цього Закону» та «протягом одного року з дня введення в дію цього Закону» замінено словами і цифрами «протягом п`яти місяців з дня завершення заходів щодо запобігання виникненню та поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), передбачених карантином, встановленим Кабінетом Міністрів України».

У зв`язку з чим фактичне застосування Закону України від 09 листопада 2017 року №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» 01 травня 2020 року не розпочалося та відкладалося на невизначений термін.

Законом України від 03 грудня 2020 року №1060-ІХ «Про внесення змін до деяких законів України щодо врегулювання окремих питань у сфері надання житлово-комунальних послуг» внесено зміни до Закону України від 09 листопада 2017 року №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги» та змінено моделі організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг і запроваджено поняття індивідуального договору про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Згідно частини 5 статті 13 Закону України від 09 листопада 2017 року №2189-VIII «Про житлово-комунальні послуги», у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.

Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб- сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору співвласники багатоквартирного будинку не повідомили виконавця відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) про прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин, визначеної в частині першій статті 14 цього Закону, публічний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, укладений з таким виконавцем, вважається продовженим на наступний однорічний строк.

Отже, позивач отримує послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в квартирі АДРЕСА_1 на підставі публічних договорів.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилається на незаконне нарахування йому відповідачем за холодне водопостачання та водовідведення без урахування встановлених в квартирі приладів обліку холодної та гарячої води; бездіяльність відповідача, яка полягає в ігноруванні вимог закону та передачі послуги з водопостачання та водовідведення за приладами обліку, не надісланні позивачу договору та всіх об`ємів спожитої води після опломбування повірених приладів обліку.

Право кожної особи звернутися в порядку, встановленому ЦПК України, до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів визначено статтею 4 ЦПК України.

Відповідно до змісту положень статей 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів визначений у статті 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом (частина друга статті 16 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Особа, право якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини.

У даному спорі, що виник між сторонами, позивачем не визнається розмір нарахованої плати за спожите централізоване водопостачання холодної води та централізоване водовідведення, що рахується на особовому рахунку, однак сам по собі факт зазначення розміру плати за надані послуги не свідчить про порушення відповідачем прав позивача, як споживача послуг. Позивач не позбавлений можливості звернутися до відповідача із заявою щодо звіряння взаємних розрахунків, а у випадку пред`явлення вимог про стягнення заборгованості вправі заперечувати стосовно них з наданням відповідних доказів, про що обґрунтовано зазначено судом першої інстанції.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції, правильно встановивши, що оскарження дій щодо нарахування плати за надані послуги, що є різновидом претензії, чинним законодавством як спосіб захисту не передбачений, дійшов обґрунтованого висновку, що позивачем обрано неефективний спосіб захисту свого порушеного права шляхом визнання незаконними нарахування за надані та ненадані житлово-комунальні послуги, оскільки сам по собі факт нарахування за послуги не тягне за собою будь-яких правових наслідків до тих пір, поки не будуть вчинені інші дії.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди.

При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог статті 1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування.

Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди.

У пункті 3 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, зокрема, щодо порушення нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні відносин з оточуючими людьми, настання інших негативних наслідків. Звідси, потерпілий вважається зазнавшим моральної шкоди, якщо він перетерпів душевні страждання у виді негативних змін душевно-психологічного функціонування організму чи фізичні страждання у виді негативних змін біологічного функціонування організму.

Відповідно до роз`яснень, даних в пунктах 5, 7, 9 цієї постанови обов`язковому з`ясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача та вина останнього в її заподіянні.

Заподіяна моральна шкода відшкодовується тій фізичній чи юридичній особі, права якої були безпосередньо порушені протиправними діями (бездіяльністю) інших осіб.

Суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з характеру й обсягу фізичних, душевних і психічних страждань, що випробував позивач у зв`язку з пошкодженням автомобіля та необхідністю проведення ремонту, тяжкості вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, часу та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, інших обставин, виходячи з принципів розумності, виваженості і справедливості.

Підставою для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 зазначено, що ненадання відповідачем квитанцій на сплату коштів безпосередньо на рахунок ПрАТ «АК «Київводоканал», не реагування на передані покази приладів обліку води змусили позивача ходити по відділеннях Укрпошти, готувати позов, отримувати паперові відповіді, звертатися за консультаціями та правовою допомогою, внаслідок чого було спричинено моральні страждання.

Однак, позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення діями відповідача моральної шкоди, а тому колегія погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, яку позивач оцінив у 50 000 грн, у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та є фактично повторенням доводів позовної заяви, яким суд у своєму рішенні дав належну правову оцінку, а отже такі доводи не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду щодо встановлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції, який їх спростував.

З урахуванням наведеного, колегія дійшла висновку, що місцевий суд повно, всебічно та об`єктивно дослідив обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й ухвалив рішення, що відповідає вимогам закону.

Обставин, які б свідчили про наявність підстав для сумніву у правильності висновків суду першої інстанції, в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Викладене дає підстави для висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою, у зв`язку з чим підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено «07» березня 2023 року.

Головуючий В.А. Кравець

Судді О.В. Желепа

О.Ф. Мазурик