У Х В А Л А

13.02.2023 Справа №607/2478/23

Суддя Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області Сливка Л.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Дружба сервіс-житло 1» про визнання порушеним права на інформацію та зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 09 лютого 2023 року за допомогою системи «Електронний суд» подав до суду позов до відповідача Приватного підприємства «Дружба сервіс-житло 1», у якому просить визнати порушеним його право споживача на належну якість та потрібний асортимент продукції, на інформацію та продукцію, зобов`язати відповідача припинити неналежне виконання зобов`язань, усунути порушення і передати йому підтвердження цьому звірену інформацію, що підлягає до оприлюднення, також на веб-сайті відповідача ОСОБА_3 .

При цьому, судом встановлено, що ОСОБА_1 з подібним позовом до того ж відповідача вже звертався до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області, зокрема у справі № №607/9061/22, позовна заява повернута позивачу

При цьому відносини, що виникають у процесі надання споживачам послуг з утримання будинку та прибудинкової території, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та відповідно до ч.1 ст.12 зазначеного Закону такі послуги здійснюється виключно на договірних засадах.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

При цьому учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг (ч. 1 ст. 6 Закону).

Згідно з п. 6, 13 ч. 1 ст. 1 Закону індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

Проте, позивач не зазначає та не подає докази, які підтверджували б наявність будь-яких договірних відносин між ним та відповідачами, зокрема, щодо укладення сторонами договору з надання послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території, наявність між сторонами фактичних договірних відносин, здійснення позивачем оплати за надані відповідачем послуги тощо, що позбавляє суд можливості встановити, чи є позивач споживачем послуг, що надаються відповідачем (відповідачами).

Водночас позивачем не подано доказів того, що він є власником нерухомого майна або іншою особою, яка отримує відповідну житлово-комунальну послугу за адресою: АДРЕСА_1 .

Кожна людина має право на судовий захист.

Однак, право на судовий захист не є абсолютним. Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що «право на суд» та «право на доступ до суду» може бути обмежене. Обмеження можуть бути введені, оскільки це право «за своєю природою потребує з боку держави регулювання, яке може варіюватися у часі та просторі в залежності від потреб та ресурсів суспільства та громадян» (Golder проти Сполученого Королівства). При накладені обмежень державі дозволяються певні межі розсуду, але будь-яке обмеження не може бути таким, щоб воно зменшувало саму сутність цього права людини. Однією з підстав для обмеження права на звернення до суду за захистом є використання цього права в цілях, які явно суперечать цілям звернення до судового органу, тобто не для захисту та відновлення прав та свобод, а для негативного впливу на іншу сторону судового процесу, для перешкоджання належній роботі суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення справ, необґрунтованого перевантаження роботи суду. Така поведінка має ознаки зловживання.

Зловживання правом на звернення до суду становить собою такий вид зловживань процесуальним правом, за якого вся процедура розгляду спору є невиправданою та неефективною. Вичерпного переліку випадків, які вважають зловживанням правом на судовий захист, не встановлено ані процесуальними кодексами, ані Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.

Судова практика, серед іншого, визначає такі випадки як зловживання правом на звернення до суду: заява до суду є вочевидь сутяжницька, має місце чергове звернення з завідомо безпідставною, явно необґрунтованою заявою, звернення з аналогічними, тотожними заявами, які вже подавалися раніше і були визнані неприйнятними (M. проти Сполученого Королівства); подання декількох позовів до одного й того самого відповідача з тим самим предметом та з тих самих підстав (постанова Верховного Суду у справі № 367/5934/17-ц від 02 вересня 2019 р.), подання заяви, що явно позбавлена реальної мети або яка взагалі не стосується законних об`єктивних інтересів заявника (Bock проти Німеччини), подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер (постанова Верховного Суду у справі № 757/64933/17-ц від 11 вересня 2019 р.).

Правова система має бути спроможною захистити себе від сутяжників, і саме національні органи мають запровадити ефективний судовий механізм захисту щодо позовів таких осіб, без обов`язкового використання заходів, що впливають на обсяг їх дієздатності (рішення ЄСПЛ у справі SalontajiDrobnjak проти Сербії від 13 жовтня 2009 року).

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Згідно із частиною другої статті44 ЦПК України, залежно від конкретних обставин суд може визнати зловживанням процесуальними правами дії, що суперечать завданню цивільного судочинства, зокрема: подання декількох позовів до одного й того самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, або подання декількох позовів з аналогічним предметом і з аналогічних підстав, або вчинення інших дій, метою яких є маніпуляція автоматизованим розподілом справ між суддями, подання завідомо безпідставного позову, позову за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер. Вказаний перелік не є вичерпним.

Враховуючи вищевикладене, а саме подання ОСОБА_1 позовної заяви без будь-яких додатків, без квитанції про сплату судового збору, без надіслання позовної заяви іншим учасникам, поданню позивачем до суду до одних і тих самих відповідачів великої кількості позовів, за відсутності предмета спору або у спорі, який має очевидно штучний характер, з тих самих підстав, вказані дії судом визнаються зловживанням процесуальними правами.

Згідно з частини третьої статті 44 ЦПК України, якщо подання скарги, заяви, клопотання визнається зловживанням процесуальними правами, суд з урахуванням обставин справи має право залишити без розгляду або повернути скаргу, заяву, клопотання.

За таких обставин, позовну заяву ОСОБА_1 необхідно повернути позивачу на підставі частини третьої статті 44 ЦПК України.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 44, 148, 185, 353-355 ЦПК України, суддя,

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Дружба сервіс-житло 1» про визнання порушеним права на інформацію та зобов`язання вчинити дії повернути позивачу.

Роз`яснити позивачу, що повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Головуючий суддяЛ. М. Сливка