КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/5662/22 Головуючий 1 інстанція - Комаревцева Л.В.
Провадження №22-ц/824/5268/2023 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сушко Л.П., Олійника В.І.,

за участю секретаря: Лободи Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представникав - адвоката Вуйцік Ольги Богданівни на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власносіті, стягнення компенсації вартості відчуженого майна,-

ВСТАНОВИЛА:

Представник ОСОБА_3 , 22.02.2022 року звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовною заявою до ОСОБА_2 , та просив визнати квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 83,3 кв. м, житловою площею 43.9 кв. м об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, стягнути з ОСОБА_2 , користь ОСОБА_1 , вартості квартири АДРЕСА_1 в розмірі 853500 (вісімсот п`ятдесят три тисячі п`ятсот) грн. 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що зазначене майно придбане за час шлюбу та відчужене відповідачем за згодою позивача, відтак одержані від продажу майна кошти є спільною сумісною власністю подружжя, відтак підлягають поділу.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19 грудня 2022 року позов Київської області від 01 вересня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна об`єктом спільної сумісної власносіті, стягнення компенсації вартості відчуженого майна - залишено без задоволення.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 в особі представникав - адвоката Вуйцік Ольги Богданівни звернувся з апеляційною скаргою. Вважає, що рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.12.2022 року ухвалене при неповному з`ясуванні обставин справи; за відсутності доведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, що призвело до невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матерального права. Апелянт зазначає, що оскільки спірна квартира відчужена та перебуває у власності третіх осіб, тому до складу спільної сумісної власності входять кошти одержавні від її відчуження, а отже позивач має право на грошову компенсацію частини квартири АДРЕСА_1 .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено 13.11.2020року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бердесом М.О. зареєстровано в реєстрі за №1986 договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_2 , продавцем, з однієї сторони та ОСОБА_4 , покупцем, з другої сторони, укладено договір купівлі-продажу відповідно до якого продавець передав, а покупець прийняв у власність належну продавцю на праві власності квартиру АДРЕСА_1 ( а.с. 13-14).

10.09.2021 року Бориславським міським судом Львівської області розірвано шлюб між ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , який було між ними зареєстровано 14 серпня 1992 року відділом реєстрації актів цивільного стану Бориславського міського управління юстиції у Львівській обл., актовий запис №157 ( а.с. 10-1).

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб. За загальним правилом власник самостійно розпоряджається своїм майном. Розпорядження об`єктом спільної власності (часткової чи сумісної) має свої особливості.

Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі N 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі N 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі N 404/1515/16-ц.

Відповідно до положень ч.4. ст. 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з частиною третьою статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

В матеріалах справи міститься нотаріально засвідчена згода Позивача щодо продажу спірної квартири за ціною, яка буде визначена Відповідачем самостійно.

У статті 68 СК України закріплено, що розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до ЦК України.

Розірвання шлюбу не тягне за собою зміну правового статусу майна подружжя. Таке майно залишається їх спільною сумісною власністю. Тобто лише після вирішення питання про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю, виділення конкретних часток кожному зі співвласників, таке майно набуває статусу спільної часткової власності чи особистої приватної власності.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позивачем не було доведено факт використання коштів від продажу квартири Відповідачем не в інтересах сім`ї.

Згідно із ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що позовні вимоги щодо визнання квартири АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню, оскільки квартиру було продано сторонами за взаємною згодою. Окрім того, не підлягають задоволенню вимоги щодо стягнення вартості квартири, оскільки позивач не заперечував щодо відчуження відповідачем квартири самостійно, правочин відповідав волевиявленню сторін.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Вуйцік Ольги Богданівни залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 03 березня 2023 року

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Л.П. Сушко

В.І. Олійник