РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023р. Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді - Мурашової Н.А.

за участю секретаря - Бойко Л.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», третя особа - Хортицький відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про зняття арешту з майна,

ВСТАНОВИВ:

05.08.2022р. позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Хортицького відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), в якому просила зняти арешт та заборону здійснювати відчуження всього майна, що належало спадкодавцю ОСОБА_2 , який був накладений постановою державного виконавця Хортицького ВДВС Запорізького міського управління юстиції від 11.02.2013р. у виконавчому провадженні ВП №36469030.

Позов мотивує тим, що у Хортицькому ВДВС Запорізького міського управління юстиції перебувало виконавче провадження ВП №36469030 з виконання виконавчого листа №2-4241/2011, виданого 11.02.2013р. Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 358 453,17грн. 11.02.2016р. державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо було звернути стягнення. Повторно виконавчий лист до виконання не пред`являвся. На даний час виконавче провадження ВП №36469030 знищено у зв`язку з закінченням строків його зберігання. Боржник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вона як його дружина є спадкоємцем першої черги після його смерті та 21.09.2021р. звернулась з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка до приватного нотаріуса ЗМНО Гури М.Г., останнім заведено спадкову справу №112/2021р.. Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом їй було відмовлено у зв`язку з тим, що спадкове майно знаходиться під арештом, який було накладено постановою державного виконавця Хортицького ВДВС Запорізького міського управління юстиції від 11.02.2013р. в межах виконавчого провадження №36469030. Наявність арешту нерухомого майна спадкодавця ОСОБА_2 за відсутності відкритого виконавчого провадження позбавляє її можливості прийняти та оформити спадщину і відповідно є перешкодою для здійснення нею права власності на спадкове майно, яке вона набула в порядку спадкування відповідно до законодавства. У зв`язку з цим вона вимушена звернутися до суду з цим позовом.

Ухвалою суду від 08.08.2022р. відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено підготовче засідання.

Ухвалою суду від 28.09.2022р. за клопотанням представника позивачки ОСОБА_3 до участі у справі було залучено АТ КБ «Приватбанк» як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

24.10.2022р. до суду надійшли письмові пояснення представника третьої особи АТ КБ «Приватбанк», в якому він зазначив, що позовні вимоги є незаконними та не можуть бути задоволені. Оскільки арешт майна було накладено державним виконавцем з метою забезпечення виконання рішення суду, ухваленого на користь АТ КБ «Приватбанк», останній повинен мати статус відповідача, а не третьої особи, як зазначила позивачка. Відділ ДВС не може бути відповідачем, а може бути залучений третьою особою. Крім того, згідно з діючим законодавством повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» не є правовою підставою для зняття арешту з майна боржника державним виконавцем. Виконавче провадження не вважається закінченим. Стягувач має право повторно пред`явити виконавчий документ до примусового виконання. Судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими для виконання. Зняття арешту з майна боржника пов`язано із закінченням виконавчого провадження у зв`язку з повним виконанням судового рішення, а не з поверненням виконавчого документу стягувачу. На даний час рішення суду про стягнення боргу з ОСОБА_2 не виконано, позивачка є спадкоємицею останнього за законом і зобов`язана відповідно до ст.1282 ЦК України задовольнити вимоги кредитора спадкодавця повністю, але в межах вартості спадкового майна. Банк як кредитор дізнався про смерть ОСОБА_2 06.10.2022р., отримавши копію позовної заяви, і строк пред`явлення ним як кредитором вимоги до спадкодавця боржника (шість місяців) ще не сплинув, тому зняття арешту з майна є передчасним. Також зазначив, що позовні вимоги не містять конкретизованої інформації щодо майна, з якого позивачка просить зняти арешт. Просить в позові відмовити повністю.

Ухвалою суду від 16.11.2022р. за клопотанням представника позивачки ОСОБА_3 замінено первісного відповідача Хортицький відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) на АТ КБ «Приватбанк»; залучено до участі у справі Хортицький ВДВС у м.Запоріжжі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача; уточнена позовна заява ОСОБА_1 до АТ КБ «Приватбанк», третя особа - Хортицький відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), про зняття арешту з майна прийнята до судового розгляду.

Ухвалою суду від 19.12.2022р. підготовче провадження закрито, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні.

В судове засідання представник позивачки ОСОБА_3 не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, просить їх задовольнити.

Представник відповідача АТ КБ «Приватбанк» в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просить в позові відмовити.

Представник третьої особи - Хортицького ВДВС у м.Запоріжжі в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність вказаних осіб за наявними у справі доказами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу звукозаписувальними технічними засобами не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ ст.1 Першого протоколу до Конвенції закріплює три окремі норми: 1) виражається у першому реченні першого абзацу, закладає принцип мирного володіння майном і має загальний характер; 2) викладена у другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності й обумовлює його певними критеріями; 3) закріплена у другому абзаці та визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна у загальних інтересах. Другу та третю норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, треба тлумачити у світлі загального принципу, закладеного першою нормою (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року).

Критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право.

Втручання держави у право власності повинне мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування передбачуваними.

Якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів.

Втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа добросовісний набувач унаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення ЄСПЛ у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року, «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року).

Ст.41 Конституції України гарантує, що кожен громадянин має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, яка набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Аналогічні положення закріплені в ст.319,321 ЦК України.

Крім того, відповідно до ст.319,321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

На підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Також суд виходить з того, що відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті, в т.ч. право власності на майно.

Згідно з ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ч.1 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є майно та/або майнові права, які обтяжені, та/або нерухоме майно та інше майно, щодо якого здійснюється державна реєстрація, зобов`язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на таке майно.

Відповідно до пп.4.16-4.18 п.4 гл.10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012р. №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. У разі наявності заборони нотаріус письмово повідомляє кредитора про те, що спадкоємцям боржника видано свідоцтво про право на спадщину. Якщо на спадкове майно накладено арешт судовим чи слідчими органами, видача свідоцтва про право на спадщину затримується до зняття арешту.

Відповідно до ст.11,57 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р., в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, державний виконавець для забезпечення реального виконання рішення може накладати арешт на майно боржника.

Відповідно до ст.60 цього ж Закону особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Арешт з майна боржника може також бути знятий за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом.

У разі наявності письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зносу, пошкодженням або в разі якщо

витрати, пов`язані із зверненням на таке майно стягнення, перевищують грошову суму, за яку воно може бути реалізовано, арешт з майна боржника може бути знято за постановою державного виконавця, що затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований.

У всіх інших випадках незавершеного виконавчого провадження арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду.

Крім того, відповідно до ст.50 зазначеного Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу

державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або

витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження.

Суд встановив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 (арк.57).

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частини квартири АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві спільної часткової власності на підставі Свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 , виданого Хортицькою районною адміністрацією 16.07.2007р. Право власності зареєстровано в установленому законом порядку (арк.69).

Також до спадкової маси входить 1/2 частина нежитлового приміщення - корпус №10 (літ.Х) за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 1284,1кв.м., яка належала ОСОБА_2 на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 30.05.2007р. приватним нотаріусом ЗМНО Карташовою Т.М., реєстровий № 3519, з урахуванням договору купівлі-продажу, посвідченого 04.12.2007р. приватним нотаріусом ЗМНО Карташовою Т.М., реєстровий № 9070 (арк.72-75).

Позивачка ОСОБА_1 є дружиною померлого ОСОБА_2 , яка проживала разом із спадкодавцем на день його смерті (арк..63звор.,76звор.).

21.09.2021р. ОСОБА_1 як спадкоємець за законом першої черги звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_2 і приватним нотаріусом ЗМНО Гура М.Г. відкрита спадкова справа №112/2021, в Спадковому реєстрі № 68336363 (арк..55-77).

Крім того, спадкоємцями за законом першої черги після смерті ОСОБА_2 є його мати ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5 , які 21.09.2021р. звернулись до нотаріуса із заявами про відмову від прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_2 (арк.56).

Згідно з довідкою приватного нотаріуса ЗМНО Гури М.Г. від 09.12.2021р. свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_2 не видавались (арк.5).

09.06.2022р. позивачка ОСОБА_1 звернулась до Хортицького ВДВС у м.Запоріжжі з заявою про зняття арешту з нерухомого майна померлого ОСОБА_2 , який було накладено постановою державного виконавця Хортицького ВДВС Запорізького міського управління юстиції від 19.02.2013р. в межах виконавчого провадження №36469030 (арк.6).

Відповідно до листа Хортицького ВДВС у м.Запоріжжі №12384/5 від 30.06.2022р. згідно бази даних АСВП встановлено, що на виконанні Хортицького ВДВС у м.Запоріжжі перебувало виконавче провадження №36469030 з примусового виконання виконавчого листа №2-4241/2011, виданого 06.12.2011р. Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 358453,17грн. Виконавче провадження було відкрито 11.02.2013р. 11.02.2016р. державним виконавцем була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження» (у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними). У зв`язку з закінченням строків зберігання вказане виконавче провадження знищено. Оскільки сума боргу, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження за вказаним виконавчим провадження станом на 11.02.2016р. не стягнуто, підстави для зняття арешту з майна ОСОБА_2 відсутні (арк.7).

Відповідна інформація міститься в АСВП (спецрозділ) станом на 30.06.2022р. Крім того, в цій базі даних міститься інформація про винесення державним виконавцем Хортицького ВДВС Запорізького міського управління юстиції Кулініч Д.Ю. в межах вказаного виконавчого провадження 12.02.2013р. та 19.02.2013р. постанов про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (арк.8-11).

Відомості про повторне пред`явлення до примусового виконання виконавчого листа №2-4241/2011, виданого 06.12.2011р. Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості в розмірі 358453,17грн. в матеріалах справи відсутні.

Згідно з копією цього виконавчого листа, доданою представником АТ КБ «Приватбанк» до письмових пояснень на позов ОСОБА_1 , на ньому мається відмітка державного виконавця від 11.02.2016р. по повернення виконавчого листа на підставі п.2 ч.1 ст.47 ЗУ «Про виконавче провадження», відмітка про повторне пред`явлення виконавчого листа до примусового виконання відсутня (арк.46-47).

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №322254194 від 08.02.2023р. в спеціальному розділі державного реєстру речових прав мається запис за №635303 від 11.04.2013р. про реєстрацію обтяження - арешту усього нерухомого майна ОСОБА_2 на підставі постанови державного виконавця Хортицького ВДВС Запорізького МУЮ №36469030 від 19.02.2013р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Вказаний запис вчинено державним реєстратором Запорізького міського управління юстиції Михайлишиною І.І. (арк..100).

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані сторонами докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що підлягають повному задоволенню.

Так, аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» дає підстави стверджувати, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що підлягає примусовому виконанню.

В цій справі судом достовірно встановлено, що арешт нерухомого майна боржника ОСОБА_2 було накладено постановою державного виконавця Хортицького ВДВС у м.Запоріжжі від 19.02.2013р. в межах виконавчого провадження №36469030 з примусового виконання виконавчого листа №2-4241/2011, виданого 06.12.2011р. Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 358453,17грн.

На підставі цієї постанови до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Михайлишиною І.І. 11.04.2013р. було внесено запис №635303 про обтяження у вигляді арешту усього нерухомого майна боржника ОСОБА_2 , який є чинним до теперішнього часу.

В подальшому 11.02.2016р. виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі ст.47 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р. у зв`язку з відсутністю у боржника майна, на яке можливо звернути стягнення, а матеріали виконавчого провадження знищено у зв`язку з закінченням строків його зберігання.

За змістом ст.47,50 Закону України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р. в редакції, чинній на момент повернення виконавчого документа стягувачу, таке повернення дійсно не передбачало самостійного зняття державним виконавцем арешту майна боржника.

Однак, суд вважає, що арешт нерухомого майна боржника за відсутності виконавчого провадження та майнових претензій стягувача є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння майном, за захистом якого вона може звернутися до суду.

Як встановлено судом і не заперечується відповідачем, виконавчий лист №2-4241/2011, виданий 06.12.2011р. Індустріальним районним судом м.Дніпропетровська про стягнення з боржника ОСОБА_2 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором в загальному розмірі 358453,17грн., до примусового виконання в межах встановленого для цього строку повторно не пред`являвся.

Заперечуючи проти позову, представник АТ КБ «Приватбанк» посилається на те, що виконавчий лист було видано на підставі судового рішення, яке підлягає обов`язковому виконанню, арешт майна боржника діє до повного виконання судового рішення і не залежить від наявності виконавчого провадження. Оскільки боржником ОСОБА_2 судове рішення не виконано і борг переходить до його спадкоємця, підстав для скасування арешту немає.

Разом з тим, доказів на підтвердження того, що вказане судове рішення боржником ОСОБА_2 в дійсності не було виконано та заборгованість за кредитним договором не була погашена, представник відповідача суду не подав.

Причин непред`явлення повторно до примусового виконання вказаного виконавчого листа майже протягом шести років представник відповідача суду також не повідомив та не обґрунтував. При цьому, саме стягувач мав з особливою ретельністю ставитися до реалізації та захисту власних прав і, отримавши виконавчий документ на підставі рішення суду про стягнення боргу з боржника, вжити передбачені законом заходи для того, щоб це рішення було виконано. Відомості про вжиття стягувачем таких заходів в матеріалах справи відсутні.

Крім того, судом встановлено, що боржник ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто його правоздатність припинена. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді нерухомого майна, яку за законом спадкувала як дружина - позивачка ОСОБА_1 .. Остання в установлений законом строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини і нотаріусом заведена спадкова справа, яка на час ухвалення цього рішення є чинною.

В той же час, наявність арешту нерухомого майна спадкодавця ОСОБА_2 наразі перешкоджає позивачці отримати свідоцтво про право на спадщину, в складі якої є нерухоме майно, і реалізувати своє право власності на нього, враховуючи, що відповідно до вимог ст.1268 ЦК України воно належить їй з часу відкриття спадщини.

Суд критично ставиться до доводів представника відповідача про те, що позивачкою не виконані вимоги ст.1281 ЦК України та своєчасно не повідомлено про смерть боржника його кредитора АТ КБ «Приватбанк», останній на цей час не втратив право вимоги до спадкоємців та має право задовольнити свої вимоги за рахунок спадкового майна, у зв`язку з чим підстав для скасування арешту з майна боржника ОСОБА_2 немає.

Так, дійсно зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються ст.1281,1282 ЦК України.

Зокрема, згідно з ч.1,2 ст.1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину, тобто, задоволення вимог кредитора спадкодавця можливе лише в межах вартості майна одержаного у спадщину, для чого спадкоємцю слід отримати свідоцтво про право власності на спадкове майно, що неможливо за наявності арешту на нерухоме майно, яке за життя належало спадкодавцю.

Крім того, кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі ж відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора звертає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

Тобто, у ст.1282 ЦК України передбачається спеціальний, додатковий за своєю правовою природою, спосіб захисту цивільних прав та інтересів кредитора спадкодавця в разі, якщо спадкоємці не виконають його вимог.

Аналогічна правова позиція була викладена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року по справі № 645/6151/15-ц.

За вищевикладених обставин, враховуючи загальні засади цивільного судочинства та практику ЄСПЛ, суд вважає, що порушене право власності позивачки ОСОБА_1 на спадкове майно підлягає захисту шляхом зняття арешту з усього нерухомого майна, яке належало померлому чоловіку ОСОБА_2 , накладеного постановою державного виконавця Хортицького ВДВС Запорізького міського управління юстиції від 19.02.2013р. в межах виконавчого провадження №36469030.

Таким чином, позов ОСОБА_1 слід задовольнити повністю.

Керуючись ст.41 Конституції України, ст.15,16,317,319,321,391,1216,1218,1223,1297 ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження» №606-XIV від 21.04.1999р., ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,259,263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Зняти арешт з усього нерухомого майна ОСОБА_2 , який накладений постановою державного виконавця Хортицького ВДВС Запорізького міського управління юстиції від 19.02.2013р. в межах виконавчого провадження №36469030, запис про обтяження в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 635303 від 11.04.2013р.

Рішення суду може бути оскаржено до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м.Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.А.Мурашова

13.02.2023