КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/4948/2023 Доповідач: Шебуєва В.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Шебуєвої В.А.,

суддів Гуля В.В., Мельника Я.С.,

секретар Шевченко Т.В.,

розглянувши апеляційну скаргу адвоката Войтенко Надії Юріївни, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 17 жовтня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

в с т а н о в и в:

В серпні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Зазначає, що з 11 грудня 2001 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. До реєстрацію шлюбу вони проживали у цивільному шлюбі понад п`ять років. Проживаючи однією сім`єю, вони з відповідачем мали спільний бюджет, вели спільне господарства і збудували разом одноповерховий будинок за адресою: АДРЕСА_1 . З 26 вересня 2003 року вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 . Ще за вісім років до реєстрації за даною адресою та протягом тривалого часу вони разом з ОСОБА_2 вкладали спільні кошти за зусилля для перепланування та будівництва спільного буднику. На час звернення до суду загальна площа будинку складає понад 170 кв.м. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 12 листопада 2018 року шлюб між нею та відповідачем розірваний. Позивачка ОСОБА_1 в порядку поділу спільної сумісної власності просила визнати за нею право власності на 1/2 частину одноквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 (попередня назва АДРЕСА_1 .

Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 17 жовтня 2022 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. Вважає, що суд першої інстанції не дав належної оцінки тому, що на момент видачі відповідачу ОСОБА_2 ордеру на право зайняття квартири АДРЕСА_3 , яка перебувала на балансі ДП "Санаторій ім.Першого травня" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця", жила площа квартири становила 16,2 кв.м. Одноквартирний будинок був побудований у 1906 році, виготовлений дерев`яним каркасом та обмазаний глиною. Відповідач ОСОБА_2 приватизував житло 14 серпня 2001 року і за час шлюбу за рахунок спільних коштів та спільних зусиль провели повну реконструкцію будинку, що доведено наявними у матеріалах справи доказами та показами допитаних свідків ОСОБА_3 і ОСОБА_4 . На даний час спірний будинок є двоповерховим і його площа значно збільшилася. Первинний об`єкт нерухомості , який належав відповідачу на праві приватної власності, розчинився, нівелювався у порівнянні з збудованим за час шлюбу двоповерховим будинком. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про недоведеність ОСОБА_1 збільшення вартості спірного майна за рахунок її трудових та грошових затрат. На час звернення до суду спірний будинок не введений в експлуатацію, але придатний для проживання. Зміни до технічного паспорту будинку не внесені, оскільки відповідач чинить цьому перешкоди.

В апеляційній інстанції ОСОБА_1 та її представник підтримали апеляційну скаргу та просять її задовольнити.

Представник ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Вислухавши пояснення ОСОБА_1 та її представника, представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 11 грудня 2001 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м.Києві між позивачкою та відповідачем зареєстрований шлюб, який розірваний рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 12 листопада 2018 року.

04 квітня 2000 року Подільською РДА у м.Києві на підставі розпорядження № 230 від 09 березня 2000 року відповідачу ОСОБА_2 був виданий ордер № 1054 серія Б на право зайняття ним жилого приміщення жилою площею 16,2 кв.м. , яке складається з одної кімнати - квартира АДРЕСА_3 . (а.с.96-97). Будинок перебував на балансі ДП "Санаторій ім.Першого Травня" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця".

ОСОБА_2 реалізував право приватизації жилої площі на підставі Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" і 14 серпня 2001 року органом приватизації виконавчого комітету Пуща-Водицької селищної ради на підставі розпорядження № 78 від 14 серпня 2001 року ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_3 . Загальна площа квартири становить 85,6 кв.м.(а.с. 38).

26 вересня 2003 року позивачка ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі АДРЕСА_3 .

Згідно технічного паспорту квартира АДРЕСА_3 посімейного, спільного заселення розташована на першому поверсі одноповерховного будинку і складається з однієї кімнати житловою площею 16,2 кв.м., кухні площею 8,7 кв.м., ванної кімнати 8,3 кв.м., вибральні 9,7 кв.м., коридору 10,3 кв.м., вбудованої шафи 14,6 кв.м., веранди 10,0; 7,8 кв.м. Загальна площа квартири 85,6 кв.м.

За даними інвентаризації жилих будівель, які належать ДП "Санаторій ім.Першого Травня" ЗАТ "Укрпрофоздоровниця" станом на 14.12.2001 р., будинок АДРЕСА_2 побудований у 1906 році з дерева і рубероїду. Загальна площа будинку 85,6 кв.м., жила площа 16,2 кв.м. (а.с.125-127).

З наявного у матеріалах справи акту обстеження будинку АДРЕСА_2 та прилеглої території, складеного комісією КП Оболоньжитлосервіс" 17 березня 2008 року, встановлено, що до будинку, власником квартири № 1 в якому є ОСОБА_2 , самовільно прибудовано фундаменту основу для будівництва нового будинку. На відстані 47 метрів від житлового будинку по АДРЕСА_5 ОСОБА_2 самовільно збудовано двоповерхову цегляну споруду, на першому поверсі якої розміщено гараж. В квартирі, відповідно до поетажного плану одна житлова кімната площею 16,2 кв.м. Під час обстеження виявлено, що столова площею 14,6 кв.м. , житлова кімната площею 16,2 кв.м. знаходяться в стані природної руйнації та не використовуються за призначенням (а.с.129).

У 2006 році КП «Оболоньжитлоексплутація» зверталося з позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання привести у попередній стан будинок та земельну ділянку розташовані по АДРЕСА_5 , посилаючись на те, що відповідач без належних дозволів проводить реконструкцію будинку та добудував гараж. ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися із зустрічним позовом, у якому просили визнати незаконними дії КП «Оболоньжитлоексплутація» у вчиненні перешкод у користуванні будинком АДРЕСА_6 , визнати частково недійсним свідоцтво про право власності на квартиру, визнати право власності на спірний будинок, зобов`язати виготовити та видати технічний паспорт та свідоцтво про право власності на будинок, визнати за ними право користування земельною ділянкою, зобов`язання видати акт про право користування земельною ділянкою.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 липня 2008 року у задоволенні позову КП «Оболоньжитлоексплутація» та зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2009 року скасовано рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 липня 2008 року в частині вирішення позовної вимоги про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло, вказану вимогу залишено без розгляду. В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 15 липня 2008 року залишено без змін.

Суд першої інстанції визнав такими, що не підлягають задоволенню позовні вимоги ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя та визнання за нею права власності на 1/2 частину одноквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Суд виходив з недоведеності факту істотного збільшення вартості спірного будинку, оскільки відсутні дані щодо ринкової вартості будинку на час укладення між сторонами шлюбу, а також з огляду на загальну площу будинку згідно технічних паспортів - 85,6 кв.м.

Колегія суддів не вбачає підстав для скасування такого рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 2 ст. 60 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Частиною 1 ст. 69 СК України визначено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України.

Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із частиною першою статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте ними до шлюбу; майно, набуте ними за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно набуте ними за час шлюбу, але за кошти, які належали їм особисто; житло, набуте ними за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Як встановлено судом та це не заперечують учасники спірних правовідносин, відповідач ОСОБА_2 14 серпня 2001 року набув право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 на підставі Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду". Загальна площа квартири становить 85,6 кв.м.

Заявляючи вимоги про визнання права власності на 1/2 частину одноквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 посилається на проведену за рахунок спільних коштів подружжя реконструкцію будинку, збільшення його площі до 170 кв.м. за рахунок добудови. ОСОБА_1 заявляє про свої права на новостворене нерухоме майно, яке побудовано за рахунок спільних коштів, та просить його поділити.

Відповідно до частини другої статті 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до положень статті 331 ЦК України,ст. ст. 177-179, 182 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, у судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц (провадження № 14-483цс19).

Відповідно до висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року в справі №307/3957/14-ц, від 22 вересня 2021 року в справі № 587/1186/18, самочинно збудоване нерухоме майно не є об`єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу між подружжям.

Як вбачається з матеріалів справи, на момент надання ОСОБА_2 жилого приміщення за адресою АДРЕСА_1 , будинок перебував у стані природної руйнації, непридатному для проживання. Після видачі ОСОБА_2 свідоцтва про право власності на житло вказаний будинок був перебудований.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 сама зазначила, що проживаючи у шлюбі, вони з ОСОБА_2 збудували новий будинок, на даний момент площа будинку значно збільшилася через перепланування і добудову. Позивачка надала фото збудованого двоповерхового будинку, який не введений в експлуатацію.

Колегія суддів враховує те, що у 2006 році ОСОБА_2 звертався з позовними вимогами до Оболонської районної у м.Києві державної адміністрації, Оболонської районної у м.Києві ради, Київського міського Бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна, Головного управління земельних ресурсів, КП "Оболоньжитлоексплуатація", Головного управління житлового забезпечення про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, визнання права власності на будинок АДРЕСА_2 , зобов`язання виготовити та видати технічний паспорт та свідоцтво про прав власності на будинок, визнання права користування земельною ділянкою, зобов`язання видати акт про право користування земельною ділянкою. Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 15 липня 2008 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 13 січня 2009 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено з тих підстав, що позивач є власником квартири АДРЕСА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 29 серпня 2001 року у зв`язку з приватизацією. ОСОБА_2 і користувачами житла у будинку проведений ремонт, а також прибудована двохповерхова будівля. Згідно довідки реєстру земельних ділянок землекористувачем земельної ділянки по АДРЕСА_5 ЗАТ лікувально-оздоровчих закладів профспілок України "Укрпрофздоровниця" (а.с.47-50).

З урахуванням встановлених обставин справи збудований двохповерховий будинок, який ОСОБА_1 визначає як об`єкт права спільної сумісної власності, є самовільною забудовою, а тому не може бути предметом поділу.

Доводи апеляційної скарги про те, що будинок побудований сторонами під час шлюбу, за спільні кошти подружжя та за рахунок спільних зусиль не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення, а рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17 жовтня 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 08 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач Шебуєва В.А.

Судді Гуль В.В.

Мельник Я.С.