ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/254/23Головуючий по 1 інстанції
Справа № 711/7688/21 Категорія: 305030000 Скляренко В.М.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року

м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів :

Сіренка Ю.В., Гончар Н.І., Новікова О.М.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Акціонерне товариство «Акцент-Банк;

особа, яка подала апеляційну скаргу ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк про стягнення безпідставно набутих коштів,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до АТ «Акцент-Банк» про стягнення безпідставно набутих коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 , з її банківського рахунку в АТ «Акцент-Банк» було несанкціоновано переведено грошові кошти в розмірі 14000 грн на картковий рахунок ОСОБА_2 . На вимогу банку позивачка сплатила існуючу за нею кредитну заборгованість, виниклу внаслідок незаконних дій ОСОБА_2 , в розмірі 14694,50 грн. Позивачка вважає, що відповідач безпідставно отримав від неї зазначені кошти і відмовляється їх повернути, що обумовило звернення до суду з даним позовом.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23.12.2022 в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Акцент-Банк» про стягнення безпідставно набутих коштів, відмовлено.

Мотивуючи прийняте рішення, суд першої інстанції зазначив, що відповідачем було надано позивачці право скористатись кредитними коштами, задля чого їй було відкрито кредитний ліміт по її картковому рахунку. Доступ до таких коштів забезпечувався шляхом введення ПІН-коду, який мав бути відомий тільки позивачці. Натомість, позивачкою було допущено розголошення коду доступу сторонній особі, внаслідок чого така особа заволоділа кредитними коштами позивачки. Отже, в даному випадку відсутність волевиявлення позивачки на використання кредитних коштів не звільняє її від обов`язку повернути такі кошти на користь банку. Та обставина, що кредитними коштами скористалась інша особа свідчить про завдання шкоди позивачці саме такою особою, а не банком.

Сплачені позивачкою на користь банку кошти в сумі 14694,50 грн не є безпідставно набутим майном для відповідача, оскільки є поверненням кредитних коштів, виданих банком на підставі відповідного договору та є фактичним належним виконанням зобов`язання позичальника, а відтак і не можуть бути витребувані в нього позивачкою.

При цьому, суд зауважив, що за умови встановлення особи, з вини якої, поза волею позивачки, з її карткового рахунку були переведені кредитні кошти, то саме така особа має відповідати за збитки, завдані, внаслідок таких дій, позивачці.

Не погоджуючись з рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2022 року, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення скасувати та увалите нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, вказує, що несанкціонований доступ ОСОБА_2 до її банківського рахунку був здійснений шляхом введення довільного коду доступу, який виявився відповідним з кодом доступу до банківського рахунку з кредитними коштами позивачки, проте нею нікому не розголошувався та й взагалі про існування такого банківського рахунку ОСОБА_2 дізнався несанкціоновано, втрутившись в роботу автоматизованої системи АТ «А-Банк», скориставшись, без відома позивачки, її мобільним телефоном. Вказане підтверджується обставинами, встановленими правоохоронними органами та відображено в обвинувальному акті про обвинувачення ОСОБА_2 за ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361 КК України та не спростовано відповідачем.

Посилання суду на те, що операції зі зняття з платіжної картки позивачки спірної суми кредиту супроводжувались правильним вводом ПІНу, самі по собі не свідчать з достовірністю, що остання своїми діями чи бездіяльністю сприяла втраті, незаконному використанню інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, оскільки з достовірністю не підтверджено відсутність, з технічної точки зору, доступу ОСОБА_2 до визначених банком паролів.

Таким чином, оскільки кредитні кошти відповідача позивачкою не отримувались та не замовлялись, фактично незаконне заволодіння цими кредитними коштами позивача було здійснено встановленою особою ОСОБА_2 , відтак банк повинен повернути безпідставно сплачені позивачкою грошові кошти в якості погашення кредитної заборгованості, як такі, що були перераховані з її рахунку особою, встановленою в ході досудового слідства, без відповідного на те дозволу та відому позивачки.

20 лютого 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від АТ «Акцент-Банк» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідач проти задоволення апеляційної скарги заперечує, вказуючи, що при розслідуванні кримінальної справи було встановлено, що позивачка своєю бездіяльністю допустила вільний доступ ОСОБА_2 до її мобільного телефону, та введення відомого останньому від позивачки паролю. Тобто, саме позивачка допустила втрату конфіденційних даних, що дали змогу ініціювати проведення платежів, відтак, саме ОСОБА_1 несе дані фінансові ризики.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, з огляду на таке.

З матеріалів справи судом апеляційної інстанції встановлено, що 19.08.2017 між сторонами було укладено кредитний договір № б/н, на підставі особистої заяви ОСОБА_1 (а.с. 54, 61).

Позивачці на банківській картці встановлено кредитний ліміт в сумі 14400,00 грн (а.с. 9).

Відповідно до виписки про рух коштів АТ «Акцент-Банк» від 08.07.2021, у період з 23.02.2021 по 20.03.2021 з банківського рахунку позивачки по картці № НОМЕР_1 було перераховано на банківський картковий рахунок № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , за рахунок кредитного ліміту, кошти в розмірі 13000,00 грн, внаслідок чого станом на 25.03.2021 на картковому рахунку позивачки утворився негативний залишковий баланс коштів в розмірі 14139,14 грн, що підтверджується випискою про рух коштів від 08.07.2021 (а.с. 9).

З метою погашення існуючої кредитної заборгованості перед банком, 20.04.2021 позивачкою було сплачено на користь відповідача кошти в розмірі 14694,50 грн, на підтвердження чого в матеріалах справи міститься копія відповідного платіжного доручення (а.с. 10).

За даними подіями слідчим відділом Черкаського районного управління поліції ГУ НП в Черкаській області проводилось досудове розслідування в рамках кримінального провадження № 0000593 від 16.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 361 КК України, в якому позивачка є потерпілою, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 07.05.2021 (а.с. 18).

За наслідками досудового розслідування 30.06.2021 було складено обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000593 від 16.04.2021 відносно ОСОБА_2 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361 КК України (а.с. 11-17).

Згідно з інформацією, зазначеною в матеріалах досудового розслідування, зокрема, в обвинувальному акті, ОСОБА_2 за допомогою мобільного телефону ОСОБА_1 , неодноразово здійснював перерахування коштів з банківської картки ОСОБА_1 на свою картку, вводивши при цьому раніше відомий йому пароль.

Відповідно до відомостей з інтернет-ресурсів «Судова влада» та «Єдиний державний реєстр судових рішень», Придніпровським районним судом м. Черкаси від 31.01.2023 у справі № 711/4187/21 (провадження 1-кп/711/69/23) постановлено вирок, яким ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 185, ч. 2 ст. 185, ч. 1 ст. 361, ч. 2 ст. 361 КК України.

Крім того, як вбачається з тексту вироку, потерпіла ОСОБА_1 , у межах кримінального провадження, подала цивільний позов про стягнення за завдану шкоду внаслідок кримінального правопорушення, а саме матеріальної шкоди в сумі 14694,50 грн та моральної шкоди на суму 10000,00 грн. Під час судового розгляду потерпіла зменшила позовні вимоги в частині матеріальної шкоди на 5200 грн, у зв`язку з частковим добровільним відшкодуванням обвинуваченим. Обвинувачений під час судового розгляду позов визнав в повному обсязі.

Вказаним вище вироком цивільний позов ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за завдану матеріальну шкоду 9494 грн 50 коп. та за завдану моральну шкоду 10000 грн.

Станом на день ухвалення даної постанови, вирок Придніпровського районного суду м. Черкаси від 31.01.2023 у справі № 711/4187/21 не набрав законної сили, оскільки, як вбачається з інтернет-ресурсів «Судова влада» та «Єдиний державний реєстр судових рішень», потерпіла ОСОБА_1 оскаржила вирок від 31.01.2023 до суду апеляційної інстанції, на підставі чого Черкаським апеляційним судом, в межах вказаної кримінальної справи, ухвалою від 16.03.2023 відкрито апеляційне провадження.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з частиною першою статті 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Стаття 1073 ЦК України визначає, що у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п. 1.27 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» платіжна картка електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, отримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Держателем такого платіжного засобу є фізична особа, яка на законних підставах використовує спеціальний платіжний засіб для ініціювання переказу коштів з відповідного рахунку в банку або здійснює інші операції із застосуванням зазначеного спеціального платіжного засобу.

Неналежним переказом для цілей цього Закону вважається рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі. Неналежним платником є особа, з рахунка якої помилково або неправомірно переказана сума коштів, а неналежним отримувачем - особа, якій без законних підстав зарахована сума переказу на її рахунок або видана їй у готівковій формі.

Відповідно до статті 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач спеціального платіжного засобу зобов`язаний використовувати його відповідно до вимог законодавства України і умов договору, укладеного з емітентом, та не допускати використання спеціального платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Згідно з пунктом 2 розділу 6 Положення про порядок емісії електронних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05.11.2014 № 705 (далі - Положення) (тут і надалі чинного, на момент виникнення спірних правовідносин), емітент зобов`язаний не розкривати іншим особам, крім користувача, ПІН або іншу інформацію, яка дає змогу виконувати платіжні операції з використанням електронного платіжного засобу.

Відповідно до пункту 3 розділу 6 Положення, банк зобов`язаний у спосіб, передбачений договором, повідомляти користувача про здійснення операцій з використанням електронного платіжного засобу. Банк у разі невиконання обов`язку з інформування користувача про здійснені операції з використанням електронного платіжного засобу несе ризик збитків від здійснення таких операцій.

Згідно з пунктом 5 розділу 6 Положення користувач зобов`язаний контролювати рух коштів за своїм рахунком та повідомляти емітента про операції, які ним не виконувалися.

Пунктами 7, 8 розділу 6 Положення визначено, що емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу. Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Відповідно до пункту 9 розділу 6 Положення користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого Законом України «Про звернення громадян» (пункт 10 розділу 6 Положення).

Враховуючи зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що позивачкою було допущено розголошення коду доступу сторонній особі, внаслідок чого така особа заволоділа кредитними коштами останньої. Відтак, у даному випадку, відсутність волевиявлення позивачки на використання кредитних коштів не звільняє її від обов`язку повернути такі кошти на користь банку.

Крім того, матеріали справи не містять відомостей про звернення позивачки до банку з заявою про здійснення платіжних операцій, які нею не виконувались, невідкладно з моменту як останній стало про це відомо.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 1212 ЦК особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зазначені положення застосовуються й до вимог про повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні (п. 3 ч. 3 ст. 1212 ЦК).

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна; б) набуття або збереження майна за рахунок іншої особи; в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину або інших підстав, передбачених ст. 11 ЦК).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

З урахуванням викладеного колегія суддів висновує, що сплачені позивачкою на користь банку кошти в сумі 14694,50 грн не є безпідставно набутим майном для відповідача, про що правильно зазначено судом першої інстанції, оскільки така дія є поверненням кредитних коштів, виданих банком на підставі відповідного договору та є фактичним належним виконанням зобов`язання позичальника, а відтак і не можуть бути витребувані в нього позивачкою.

Та обставина, що кредитними коштами скористалась інша особа свідчить про завдання шкоди позивачці саме такою особою, а не банком.

При цьому, як вбачається з матеріалів кримінальної справи № 711/4187/21, потерпіла ОСОБА_1 в межах кримінального провадження подала цивільний позов про стягнення з ОСОБА_2 за завдану шкоду внаслідок кримінального правопорушення, а саме матеріальної шкоди в сумі 14694,5 грн, та моральної шкоди на суму 10000 грн. Під час судового розгляду потерпіла зменшила позовні вимоги в частині матеріальної шкоди на 5200 грн, у зв`язку з частковим добровільним відшкодуванням обвинуваченим.

За викладених обставин, апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування скаржником не доведено та колегія суддів не вбачає.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а скаржник звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», відтак витрати зі сплати судового збору слід віднести на рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 23 грудня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Акцент-Банк про стягнення безпідставно набутих коштів, залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Судді: Ю.В. Сіренко

Н.І. Гончар

О.М. Новіков