ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Гапонової А.В.,

представник відповідача Панченко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Фастів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в:

У листопаді 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі позивач) звернулося до Фастівського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 (далі відповідач), у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором № KIF0GI від 31.03.2008 року за період з 30.09.2012 року по 20.02.2021 року у сумі 5 727,97 доларів США, що еквівалентно 159 466,68 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 31 березня 2008 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №KIF0GI, згідно якого банк зобов`язався надати ОСОБА_1 кредит у розмірі 110 000,00 гривень на термін до 31 березня 2018 року, а останній зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами.

06 серпня 2008 року укладено додаткову угоду до кредитного договору №KIF0GI від 31 березня 2008 року, згідно якої кредитний договір було переведено з гривні у валюту - долар США.

АТ КБ «Приватбанк» свої зобов`язання за договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме видав кредит відповідачу кредит у передбаченому договорі розмірі, а відповідач порушив умови договору.

06.09.2012 року АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки. 07.07.2016 року Апеляційним судом Київської області винесено рішення про часткове задоволення позовних вимог.

На думку сторони позивача, винесення даного рішення не свідчить про припинення договірних відносин та не звільняє боржника від відповідності згідно ст. 625 ЦПК України.

Так, сума заборгованості за тілом кредиту станом на 30.09.2012 року (після подання позовної заяви) становить 22 892,46 доларів США, а станом на 20.02.2021 року 22 885,67 доларів США.

За наданим позивачем розрахунком, 3% річних від простроченої суми становить 5 727,97 доларів США.

У відзиві на позовну заяву відповідач просив суд на підставі ст. 267 ЦК України відмовити у задоволенні позову у повному обсязі у зв`язку зі спливом строку позовної давності, а також стягнути з позивача на користь відповідача витрати на правову допомогу у сумі 3 500,00 грн.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, але у позовній заяві просив у разі неявки до суду провести розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що підтримує позов та просить його задовольнити, не заперечує проти ухвалення заочного рішення.

Представник відповідача у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.

Розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності (ч.ч. 1, 3 ст. 211 ЦК України).

Ухвалою Фастівського міськрайонного суду Київської області від 11.11.2022 року відкрито провадження у цивільній справі, ухвалено її розгляд здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання.

Протокольною ухвалою суду від 30.01.2023 року до матеріалів справи долучено відзив на позовну заяву.

Суд, заслухавши пояснення представника відповідача, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що 31 березня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 було укладено договір про іпотечний кредит № KIF0GI, за яким останній, отримав кредит в розмірі 110 000 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15.00 % на рік, на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 31 березня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, 1 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого остання надала в іпотеку банку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1 .

6 серпня 2008 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до договору про іпотечний кредит від 31 березня 2008 року № KIF0GI, відповідно до умов якої станом на 6 серпня 2008 року залишок заборгованості за договором складає 23 441,05 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення коштів до 31 березня 2018 року.

Проте з моменту отримання позики, позичальник постійно порушував умови кредитного договору, внаслідок чого утворилася заборгованість у загальній сумі 49 680,26 доларів США, що еквівалентно 396 945 грн. 24 коп.

Вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Київської області від 07.07.2016 року у справі №381/1826/13-ц, з яким позивач звернувся до суду у квітні 2013 року, яким в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № КІF0GI від 31 березня 2008 року, укладеним між публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 , в розмірі 49680, 26 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 396945, 24 грн., що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 22892, 46 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 182910, 75 грн., заборгованості за користування кредитом в розмірі 10266, 03 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 82025, 58 грн., заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 2200, 84 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 17584, 71 грн., штрафу (фіксована частина) в розмірі 31, 29 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 250, 00 грн., штрафу (процентна складова) в розмірі 2364, 24 дол. США, що еквівалентно по курсу НБУ 18890, 28 грн. та пені за несвоєчасне виконання зобов`язань в розмірі 15383, 95 грн., звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , заставна вартість якої на день укладення договору іпотеки від 01 квітня 2008 року за згодою сторін становить 157434, 00 грн., яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 , шляхом продажу предмета іпотеки публічним акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем за ціною, встановленою незалежним суб`єктом оціночної діяльності, не нижчою за ціну на час продажу (а.с. 6-8).

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Згідно рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою № 48553 / 99 «Совтрансавто Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342 / 95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Крім того, як встановлено під час розгляду справи №381/846/20 про стягнення боргу з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за вказаним кредитним договором, сплату кредиту відповідач припинив у 2009 році.

Відповідно до Вимоги АТ КБ «Приватбанк» за №30.1.0.0/2-R89 від 10 липня 2012, підтверджено, що у 2012 році банком в односторонньому порядку змінено кінцевий строк повернення кредиту на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України.

В зв`язку з тим, що вимога позивача про дострокове повернення кредиту не була виконана ОСОБА_1 , АТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За таких обставин, позивач вважав свої права за договором про іпотечний кредит №KIF0GI від 31 березня 2008 року на повернення повної суми тіла кредиту та відсотків порушеними ще у серпні 2012 року.

Враховуючи викладене, на підставі положень ст.1048, 1050 ЦК України, позивач втратив право нараховувати відповідачу відсотки за користування кредитними коштами.

Таким чином, на момент звернення позивача до суду (31 березня 2020 року) з позовом про стягнення заборгованості за Договором про іпотечний кредит №KIF0GI від 31 березня 2008 року, сплинув строк позовної давності, в межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а саме - три роки з моменту коли позивач дізнався про свої порушені права в серпні 2012 року.

Так, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області у справі №381/846/20 від 10.09.2020 року у задоволенні позову АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості було відмовлено. Вказане рішення залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 15.12.2020 року.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

За ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Разом з тим, згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч.ч.3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як зазначалось вище, на момент звернення АТ КБ «Приватбанк» до суду (31 березня 2020 року) з позовом про стягнення заборгованості за Договором про іпотечний кредит №KIF0GI від 31 березня 2008 року, сплинув строк позовної давності, в межах якого позивач може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, а саме - три роки з моменту коли позивач дізнався про свої порушені права в серпні 2012 року

У даній справі банком порушено питання стягнення 3% річних від простроченої суми заборгованості за кредитним договором № KIF0GI від 31.03.2008 року за період з 30.09.2012 року по 20.02.2021 року.

Частиною другою статті 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

При розгляді справ про передбачену статтею 625 ЦК України відповідальність за порушення грошового зобов`язання слід з`ясувати: чи існує зобов`язання між сторонами, чи це зобов`язання є грошовим, чи доведено наявність прострочення у виконанні зобов`язання, чи існують спеціальні норми, що регулюють ці правовідносини та виключають застосування цієї статті.

Як зазначено у постанові Верховного суду від 06.03.2019 року у справі № 757/44680/15-ц, тлумачення частини першої статті 509, частини першої статті 267, статті 625 ЦК України свідчить, що:

(1) натуральним є зобов`язання вимога в якому, не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном;

(2) конструкція статті 625 ЦК України щодо нарахування 3 % річних та інфляційних втрат розрахована на її застосування до такого грошового зобов`язання, вимога в якому може бути захищена в судовому (примусовому) порядку;

(3) кредитор в натуральному зобов`язанні не має права на нарахування 3 % річних та інфляційних втрат, оскільки вимога в такому зобов`язанні не може бути захищена в судовому (примусовому) порядку.

У даній справі, рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області у справі №381/846/20 від 10.09.2020 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 15.12.2020 року, відмовлено у задоволенні позову про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит № КІF0GI від 31 березня 2008 року у зв`язку з пропуском позовної давності. Таким чином, 3 % річних були нараховані до вимоги, яка існує в натуральному зобов`язанні.

Таким чином, враховуючи вказане, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов АТ КБ «Приватбанк» про стягнення 3% річних не підлягає задоволенню у зв`язку встановленими обставинами у іншій справі, а саме, пропуску строків позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит № KIF0GI від 31.03.2008 року.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд керується наступним.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).

П. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача (ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).

Відповідно до ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову судові витрати по сплаті судового збору покладаються на позивача.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В той же час, ч. 3 ст. 141 ЦПК України визначено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, за умовами ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

З метою отримання професійної правничої допомоги ОСОБА_1 уклав з ТОВ «1 Правова компанія» в особі директора Мудрак Т.В. Договір №02/01 про надання правової допомоги від 02 січня 2023 року.

За п. 2.3.6. вказаного договору, обов`язком замовника закріплено своєчасно та в повному обсязі сплачувати послуги виконавця.

Як вбачається із Заяви №1 до Договору №02/01 від 02 січня 2023 року, виконавець взяв на себе зобов`язання ознайомлення з матеріалами, наданими замовником, формування стратегії захисту, розробка тексту відзиву на отриману позовну заяву. Вартість робіт становить 3 500,00 грн. Заява підписана ОСОБА_3 як директором, ОСОБА_1 як замовником та ОСОБА_4 як виконавцем.

Фактична сплата коштів ОСОБА_1 на користь товариства підтверджено платіжною інструкцією №400805432 від 02 січня 2023 року.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

У судовому засіданні інтереси відповідача представляла адвокат Панченко А.В.

У той же час, у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що адвокат Панченко А.В. працює у ТОВ «1 Правова компанія», з яким в особі директора Мудрак Т.В. та відповідачем укладено відповідний договір.

Більш того, за наданим ордером про надання правової допомоги №1032695, адвокат Панченко А.В. здійснює діяльність індивідуально.

Між тим, вказана обставина, не впливає на необхідність стягнення з банку на користь позивача витрат на правову допомогу у сумі 3 500,00 грн., згідно переліку виконаних робіт, перелічених у переліку заяви №1 до укладеного договору.

На думку суду, такий розмір витрат є обґрунтованим, враховуючи поведінку сторони відповідача під час розгляду справи та значення даної справи для відповідача.

Керуючись ст. ст. 12,76,77,78,79,80,81, 141, 211, 223, 263,265,280,285,289 ЦПК України, ст.ст. 509, 526, 625, 638, 1054 ЦК України, суд,

у х в а л и в :

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - залишити без задоволення.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у сумі 3 500,00 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити сторін:

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», , адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д;

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя Н.А. Осаулова

Повний текст рішення суду виготовлено 30.01.2023 року