ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2023 року м.Суми

Справа №591/2665/21

Номер провадження 22-ц/816/118/23

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Кононенко О. Ю. (суддя-доповідач),

суддів - Криворотенка В. І. , Собини О. І.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

сторони :

позивач ОСОБА_1 ;

відповідачі: Головне управління Національної поліції в Сумській області, Державна казначейська служба України, Сумська обласна прокуратура,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Сумській області, Сумської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 листопада 2022 року, в складі судді Клименко А.Я., ухвалене у м. Суми, повний текст якого складений 09 листопада 2022 року, -

в с т а н о в и в:

20 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в Сумській області, Державної казначейської служби України, Сумської обласної прокуратури про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконних дій органу досудового розслідування.

Свої вимоги мотивував тим, що відповідно до вироку Білопільського районного суду Сумської області від 23.07.2018 року по справі № 574/1376/16-к, який залишений в силі ухвалою Сумського апеляційного суду від 22.05.2019 року його визнали невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 1 ст. 286 КК України та виправдали у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні зазначеного злочину. У зв`язку з незаконними діями працівників органів досудового розслідування він був позбавлений права на оплату своєї праці на підприємстві, де працював на той час, поніс витрати на оплату правової допомоги, на поїздки до місця проведення досудового розслідування та суду, отримав відповідну моральну шкоду. Крім того, вважав, що притягнення його до кримінальної відповідальності сталося внаслідок підроблення доказів його винуватості, оскільки слідча Толстенко Ю.М., яка повідомляла йому про підозру, притягується до кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 366 КК України, кримінальне провадження № 0000122. Зазначав, що загальний строк його перебування під слідством складає 30 місяців. За цей час йому завдано матеріальну шкоду у розмірі 2195 грн 58 коп втраченого заробітку. Також на пересування загальним транспортом між місцем його проживання в м. Суми та його адвоката, проїзд якого оплачував також позивач, та м. Білопілля в період з 2016 по 2018 роки, ним витрачено 2040 грн. Під час досудового розслідування він також користувався послугами захисника, з яким розрахувався власними коштами на суму 16600 грн. Моральну шкоду, пов`язану з незаконним оголошенням підозри та незаконним притягненням до кримінальної відповідальності як обвинуваченого, він оцінює в 720000 грн. Підставами для відшкодування моральної шкоди вважав погіршення стану здоров`я, зміну звичного укладу життя, тривалу нервову напругу.

Посилаючись на викладене, просив визнати дії ГУНПУ в Сумській області в особі працівників Буринського ВП Конотопського ВП та працівників Сумської обласної прокуратури в особі Буринської місцевої прокуратури щодо притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності по кримінальному провадженню, внесеному в реєстр досудових розслідувань за № 0000147 від 04.05.2016 року незаконними. Стягнути з Держави Україна в особі Державної казначейської служби України шляхом списання у безспірному порядку з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури та суду, в загальному розмірі 740835 грн 58 коп.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 340000 грн, та 18640 грн в рахунок відшкодування судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено у зв`язку з необгрунтованістю.

В апеляційній скарзі Головне управління Національної поліції в Сумській області, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що матеріали справи не містять доказів завдання позивачу моральної шкоди, а рішення суду першої інстанції не містить мотивів для стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі більшому від мінімального. Крім того, матеріали справи не містять копії договору про надання правової допомоги адвокатом, переліку правничих послуг та їх вартості, копії звіту про виконану роботу адвокатом, тобто, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг, реальності, необхідності та розумності витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі Сумська обласна прокуратура, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, неправильне застосування норм матеріального права, порушення судом норм процесуального права, просить рішення суду змінити та зменшити розмір стягнутої моральної шкоди до 197725,80 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що враховуючи період перебування позивача під слідством та судом, а також розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи судом, сума відшкодування моральної шкоди має становити 197725,80 грн (6500 грн х 30 міс 13 днів), а не 340000 грн, як визначено місцевим судом. Разом з тим, наявність підстав для відшкодування моральної шкоди у більшому розмірі, ніж визначено положеннями ст.13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», ОСОБА_1 належними та допустимими доказами не доведено. Висновки суду першої інстанції в частині збільшення позивачу розміру відшкодування моральної шкоди не відповідають засадам розумності, виваженості та справедливості.

Вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу та змісту наданих адвокатом послуг, реальності, необхідності та розумності витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України вважає вказане рішення необґрунтованим у зв`язку з неправильною оцінкою доказів, а висновки суду першої інстанції такими, що не відповідають обставинам справи. Вказує, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, а присуджена сума відшкодування моральної шкоди та судових витрат, є завищеною. Просить скасувати рішення суду першої інстанції у частині задоволених вимог та прийняти нове, яким відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову в повному обсязі.

У відзиві на апеляційні скарги представник ОСОБА_1 адвокат Шабатін Д.Є. просить апеляційні скарги залишити без задоволення а рішення суду без змін, як законне та обгрунтоване.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позову не оскаржується, а тому, відповідно до положень ч.1 ст. 13, ч. 1 ст. 367 ЦПК України, в апеляційному порядку не переглядається.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників ГУНП в Сумській області Давиденко О.В., Сумської обласної прокуратури Циганенка Б.М., Державної казначейської служби України Тютюнник Т.В., які підтримали доводи своїх апеляційних скарг, заперечення проти скарг ОСОБА_1 та його представника адвоката Шабатіна Д.Є., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених в суді першої інстанції, апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, зазначеним вимогам закону рішення суду в повній мірі не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що у провадженні СВ Буринського ВП Конотопського ВП ГУНП в Сумській області перебувало кримінальне провадження № 0000147 від 30.04.2016 року за фактом дорожньо-транспортної події, яка мала місце 30.04.2016 року в с. Черепівка за участю водія ОСОБА_1 , мешканця с. Бошівка Буринського району, під час якої на потерпілу ОСОБА_2 здійснено наїзд та остання отримала середньої тяжкості тілесні ушкодження.

09.11.2016 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України.

Також з матеріалів кримінального провадження встановлено, що ОСОБА_1 в порядку ст. 208 КПК України не затримувався, в ході досудового розслідування запобіжний захід йому не обирався, заходи забезпечення кримінального провадження, в тому числі відсторонення від посади, окрім виклику до слідчого, не застосовувалися.

18.11.2016 року обвинувальний акт щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 286 КК України направлено до Буринського районного суду Сумської області.

Ухвалою Апеляційного суду Сумської області від 28.11.2016 року визначено підсудність даного кримінального провадження та направлено обвинувальний акт щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 286 КК України на розгляд до Білопільського районного суду Сумської області.

Вироком Білопільського районного суду Сумської області від 23.07.2018 року у справі № 574/1376/16-к ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.1 ст. 286 КК України та виправдано на підставі ст. 373 КПК України у зв`язку з недоведеністю його винуватості у вчиненні зазначеного злочину. Ухвалою Сумського апеляційного суду від 22.05.2019 року вказаний вирок залишено без змін.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення як підозрюваного та обвинуваченого, та суми, сплаченої ним у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги в кримінальному провадженні.

При цьому, моральна шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, слідства, прокуратури, суду, оскільки незаконність перебування позивача під слідством та судом встановлено судовим рішенням, що набрало законної сили.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що позивач незаконно перебував під слідством і судом з 09 листопада 2016 року (дата повідомлення про підозру) до 22 травня 2019 року (дата постановлення ухвали Сумським апеляційним судом про залишення виправдувального вироку без змін). Вказаний період становить 2 роки 6 місяців та 13 днів.

Урахувавши період перебування ОСОБА_1 під слідством та судом (30 місяців 13 днів), розмір мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством на момент відшкодування (6000 грн), обставини, за яких позивачу було спричинено моральну шкоду, суд стягнув на користь позивача грошове відшкодування моральної шкоди в розмірі 340000 грн.

Проте, з таким висновком місцевого суду колегія суддів апеляційного суду повністю погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно з нормами статей 1, 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон № 266/94-ВР) підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході розслідування чи судового розгляду кримінальної справи обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян.

У наведених статтею першою цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; суми, сплачені громадянином у зв`язку наданням йому юридичної допомоги; моральна шкода (стаття 3 Закону № 266/94-ВР).

Статтею 4 Закону № 266/94-ВР визначено, що відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно із частинами другою, третьою статті 13 Закону № 266/94-ВР розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 серпня 2022 року в справі № 521/8508/18 (провадження № 61-8995св21) вказано, що «законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 червня 2022 року в справі № 607/11828/17 (провадження № 61-17142св19) зазначено, що «Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати. Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування».

Встановивши, що внаслідок незаконного перебування під слідством та судом позивачу заподіяно моральну шкоду, яка проявилась у порушенні психологічного комфорту та перебуванні у стані постійної напруги, стресу, інших негативних явищ морального характеру, що негативно вплинуло на звичний уклад життя ОСОБА_1 , суд дійшов обґрунтованого висновку про необхідність відшкодування позивачу моральної шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування такої шкоди, суд повинен виходити із розміру мінімальної заробітної плати на час розгляду справи, тривалості перебування позивача під слідством і судом та інших обставин справи. Суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Виходячи з положень ч. 3 ст. 13 Закону, враховуючи період перебування під слідством та судом, а також розмір мінімальної заробітної плати на час розгляду справи судом, мінімальна гарантована сума відшкодування моральної шкоди становить 197725,80 грн (6500 грн х 30 міс. 13 днів).

Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду, однак розмір грошового відшкодування визначається судом не лише від обсягу страждань, а й залежить від характеру порушення, глибини страждань, погіршення здібностей потерпілого та інших істотних обставин.

Так, ОСОБА_1 в порядку ст. 208 КПК України не затримувався, під час досудового розслідування запобіжний захід відносно нього не обирався, заходи забезпечення кримінального провадження, у тому числі відсторонення від посади, не застосовувалися. Проте, суд першої інстанції стягнув на користь ОСОБА_1 грошове відшкодування моральної шкоди в сумі 340000 грн, не навівши мотивів свого висновку про стягнення на користь позивача моральної шкоди у розмірі більшому від мінімального.

Колегія суддів вважає, що виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, з огляду на характер правопорушення, глибини душевних страждань ОСОБА_1 , розмір відшкодування моральної шкоди підлягає зменшенню до 200000 грн.

За таких обставин, оскаржуване рішення суду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає зміні.

Згідно з частиною другою статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Тлумачення частини другої статті 48 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року в справі № 757/24363/20 (провадження № 61-20822св21) зазначено, що: «у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання. […] ухваливши правильне по суті судове рішення про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди на користь позивача, суди не звернули увагу, що кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів. Тому резолютивну частину рішення суду першої та апеляційної інстанцій в частині стягнення на користь ОСОБА_1 грошової компенсації моральної шкоди належить змінити».

У справі, що переглядається:

моральна шкода, завдана під час проведення досудового розслідування у рамках кримінального провадження та витрати на правову допомогу в кримінальному провадженні підлягають відшкодуванню за рахунок держави Україна, яку у цій справі представляють компетентні органи;

суд першої інстанції у абзаці другому резолютивної частини зазначив: «Стягнути з Держави за рахунок коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури та суду на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 340000 грн, та 18640 грн в рахунок відшкодування судових витрат».

За таких обставин рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог необхідно змінити.

У наведених в ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги (п. 4 ст. 3 Закону).

Позивач, відповідно до п. 4 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», має право на відшкодування сплачених захиснику у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги коштів, оскільки судовим рішенням встановлено факт незаконного повідомлення йому про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Стягуючи понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі 16600 грн та понесені витрати на пересування позивача та пересування його адвоката загальним транспортом між місцем проживання в м. Суми та м. Білопілля в період з 2016 по 2018 роки в розмірі 2040 грн, суд першої інстанції виходив з того, що адвокат Вдовіченко О.Л. представляла інтереси ОСОБА_1 у кримінальному провадженні на підставі договору про надання правової допомоги, що підтверджується актами виконаних робіт відповідно до договору про надання правової допомоги від 24.07.2018 року та від 23.05.2019 року (том 1, а.с. 13,15) та квитанціями від 24 липня 2018 року та від 23 травня 2019 року (том 1, а.с. 14-16), які підтверджують, що адвокат Вдовіченко О.Л. отримала від ОСОБА_1 кошти у загальній сумі 16600 грн.

Вбачається, що позивачем понесені витрати на пересування загальним транспортом між місцем його проживання в м. Суми та його адвоката, проїзд якого оплачував також позивач, та м. Білопілля в період з 2016 по 2018 роки, а тому, вказані витрати також підлягають відшкодуванню відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Враховуючи складність справи, фактично витрачений час на представництво інтересів ОСОБА_1 у суді, обсяг фактично виконаних адвокатом робіт, пов`язаних із представництвом інтересів клієнта, суд зробив обґрунтований висновок, що розмір понесених витрат на правову допомогу та розмір витрат на пересування транспортом позивача та його адвоката є співмірним та обґрунтованим, а тому підлягає відшкодуванню в повному обсязі.

Таким чином, докази сплати коштів за надання правової допомоги та фактичного надання допомоги наявні у матеріалах справи, тому доводи скарг про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження обсягу наданих адвокатом послуг, реальності, необхідності та розумності витрат на правову допомогу у кримінальному провадженні, є безпідставними.

На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що апеляційна скарга Головного управління Національної поліції в Сумській області задоволена частково, на 44,5%, слід компенсувати Головному управлінню Національної поліції в Сумській області за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд справи в сумі 2393,90 грн (5379,60 грн х 44,5% : 100%, де 5379,60 грн - розмір сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги).

На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що апеляційна скарга Сумської обласної прокуратури задоволена частково, на 98,86 %, слід компенсувати Сумській обласній прокуратурі за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд справи в сумі 10985,84 грн (11112,52 грн х 98,86 % : 100%, де 11112,52 грн - розмір сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги).

На підставі ч. 6 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що апеляційна скарга Державної казначейської служби України задоволена частково на 44,5%, слід компенсувати Державній казначейській службі України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд справи в сумі 4945,07 грн (11112,53 грн х 44,5% : 100%, де 11112,53 грн - розмір сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги).

Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційні скарги Головного управління Національної поліції в Сумській області, Сумської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 листопада 2022 року в частині задоволених позовних вимог змінити, виклавши абзац другий резолютивної частини рішення суду першої інстанції в такій редакції: «Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 200000 (двісті тисяч) гривень компенсації моральної шкоди та 18640 гривень компенсації судових витрат.

В іншій оскаржуваній частині рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 листопада 2022 року залишити без змін.

Компенсувати Головному управлінню Національної поліції в Сумській області за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд справи у розмірі 2393 гривні 90 копійок.

Компенсувати Сумській обласній прокуратурі за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд справи у розмірі 10985 гривень 84 копійки.

Компенсувати Державній казначейській службі України за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, понесені судові витрати зі сплати судового збору за апеляційний перегляд справи у розмірі 4945 гривень 07 копійок.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - О. Ю. Кононенко

Судді: В. І. Криворотенко

О. І. Собина