ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Пікуля В.П.,

суддів Абрамова П.С., Панченка О.О.,

при секретарі Філоненко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Чумак Роман Васильович, на рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2021 року (повний текст рішення складено 07 жовтня 2021 року) та на додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2021 року (повний текст рішення складено 22 жовтня 2021 року) у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «ФЕД» про стягнення невиплаченої заробітної плати,

В С Т А Н О В И В:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до приватного акціонерного товариства «ФЕД» (далі ПрАТ «ФЕД») про стягнення невиплаченої заробітної плати.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що згідно наказу ПрАТ «ФЕД» № 130к від 11 травня 2017 року він був прийнятий на роботу на посаду начальника бюро динаміки та математичного моделювання. Відповідно до наказу ПрАТ «ФЕД» № 329к від 17 квітня 2020 року позивач був звільнений за власним бажанням.

На думку позивача, при його звільненні з посади начальника бюро динаміки та математичного моделювання, останньому не було виплачено, а тому підлягає стягненню з відповідача: основна заробітна плата у розмірі 105 819,23 грн; персональна надбавка у розмірі 52 909,61 грн; винагорода за вислугу років у розмірі 55 698,97 грн; доплата за знання та використання іноземної мови у розмірі 63 379,39 грн; доплата за суміщення професії начальника бюро функціональних розрахунків до 01 березня 2018 року у розмірі 113 208,30 грн; доплата за суміщення професії начальника бюро функціональних розрахунків після 01 березня 2018 року у розмірі 520 585,59 грн; доплата за суміщення професії інженера-конструктора РПВ 2 категорії до 01 березня 2018 року у розмірі 70 036,22 грн; доплата за суміщення професії інженера-конструктора РПВ 2 категорії після 01 березня 2018 року у розмірі 204 313,48 грн; надбавка за інтенсивність праці та особливий характер роботи у розмірі 633 793,91 грн; компенсація за невикористану відпустку працівникам, які працюють на електронно-обчислювальних та обчислювальних машинах у розмірі 51 776,78 грн; компенсація за невикористану відпустку наукового працівника наукового-дослідного підрозділу підприємства у розмірі 51 776,78 грн; частина премії, яка нараховується щомісячно у розмірі 25 % від основної заробітної плати та персональної надбавки у розмірі 36 634,67 грн; частина премії, яка нараховується щомісячно у розмірі 25 % від надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи у розмірі 149 985,42 грн; частина премії, яка нараховується щомісячно у розмірі 25 % від надбавки за вислугу років у розмірі 13 122,11 грн; грошова компенсація путівки в сумі її повної вартості у розмірі 46 275,00 грн; недонарахована оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства за весь час роботи позивача на ПрАТ «ФЕД» у розмірі 14 591,24 грн; недонарахована оплата за час щорічної відпустки та компенсація за невикористану відпустку у розмірі 230 680,32 грн; компенсація втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 101 445,10 грн.

В обґрунтування позовної вимоги про стягнення основної заробітної плати позивач зазначив, що відповідно до пункту 5.2.10 Галузевої угоди авіаційної промисловості України на 2016-2018 роки, пунктів 5.2.10, 5.2.11 Галузевої угоди авіаційної промисловості України на 2019-2020 роки, відповідач повинен був: по-перше, забезпечити у поточному році долю тарифних ставок (посадових окладів) у середній заробітній платі працівників промислових підприємств на рівні 65-70 %; по-друге, забезпечити двічі на рік підвищення заробітної плати на підприємствах галузі не менш ніж на 10 % вище за рівень офіційної інфляції.

Щодо персональної надбавки позивач зазначив, що відповідно до наказу по ПрАТ «ФЕД» № 130к від 11 травня 2017 року про прийняття на роботу ОСОБА_1 та наказу про переведення на іншу роботу № 139к від 28 березня 2018 року йому було призначено надбавку до заробітної плати, що була встановлена індивідуально на основі оцінки особистих якостей за результатами співбесіди та попередньо виконаних робіт за 2014-2017 роки, у розмірі 50 % від тарифної ставки (посадового окладу).

Щодо винагороди за вислугу років позивач зазначив, що у період з 15 березня 2004 року по 14 березня 2005 року позивач працював на Авіаційному науково-технічному комплексі імені О.К. Антонова; у період з 29 березня 2006 року по 28 липня 2006 року позивач безпосередньо перед вступом працював на ДП «Антонов»; у період з 01 вересня 2006 року по 28 лютого 2012 року позивач здобував вищу освіту в Національному аерокосмічному університеті ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут». Отже, починаючи з першого місяця роботи на ПрАТ «ФЕД» позивач мав право на винагороду за вислугу років у розмірі 5 % від посадового окладу щомісяця. Окрім того, починаючи з лютого 2019 року позивач мав право на винагороду за вислугу років у розмірі 6,7 % від посадового окладу щомісяця, оскільки станом на цей час позивач мав більше 3 років стажу, що дає право на винагороду за вислугу років.

Щодо доплати за знання та використання іноземної мови позивач зазначив, що він вільно володіє англійською та російською мовами. Так, переважна більшість технічних завдань та стандартів були складені російською мовою, а решта - англійською (по проектах HPS-DS, HCPS-DS, Airbus A320). Частина технічної документації виконувалася англійською мовою (проекти HPS-DS, HCPS-DS, Airbus A320), а решта - російською. Використання іноземної мови позивачем під час виконання своїх трудових обов`язків підтверджується тим, що під час роботи на ПрАТ «ФЕД» ОСОБА_1 регулярно використовував іноземну мову (англійську та російську) для вивчення наукових статей, стандартів, каталогів виробників компонентів, технічної літератури, патентів, технічних завдань; виконання перекладу на іноземну мову технічних довідок, звітів та технічної документації. Окрім того, відповідно до наказу по ПрАТ «ФЕД» № 00280/0/5-17 від 12 травня 2017 року позивача було направлено у відрядження до Південної Кореї в м. Пусан тривалістю в 10 днів для розробки виробу HPS-DS. Позивач здійснював захист математичної моделі даного виробу перед компанією замовником Doosan Mottrol BG. Позивач під час даного відрядження та виконання завдання відповідача використовував англійську мову. Зазначене свідчить про щомісячний характер доплати за знання та використання іноземної мови. У зв`язку з цим за період роботи позивача з 12 травня 2017 року до дня звільнення 17 квітня 2020 року йому не було виплачено доплати за знання та використання іноземної мови, з урахуванням збільшення тарифної ставки відповідно до Галузевих угод авіаційної промисловості України на 2016-2018 роки та на 2019-2020 роки.

Щодо доплати за суміщення професій при виконанні обов`язків начальника бюро функціональних розрахунків позивач зазначає, що відповідач не наймав начальника бюро функціональних розрахунків, у зв`язку з чим його обов`язки поряд із своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, виконував позивач у межах робочого часу за основною роботою на ПрАТ «ФЕД».

Щодо розміру доплати за суміщення професій позивач зазначає, що до 01 березня 2018 року тарифна ставка начальника бюро функціональних розрахунків дорівнювала тарифній ставці начальника бюро динаміки та математичного моделювання, яку отримував позивач. Оскільки посада начальника бюро функціональних розрахунків за своїми вимогами відповідала посаді начальника бюро динаміки та математичного моделювання, а їхні тарифні ставки є однаковими, то позивач вважає обґрунтованим та справедливим визначення розміру доплати за кожен окремий місяць розміром тарифної ставки позивача, яка була йому виплачена за відповідний місяць.

Щодо доплати за суміщення професій при виконанні обов`язків інженера-конструктора 2 категорії, позивач зазначив, що у розпорядженні відповідача є штатний розпис розрахунково-перспективного відділу від 01 березня 2018 року, де зазначено наявність посади інженера-конструктора 2 категорії та відсутність особи, яка б її займала. Оскільки вакансія інженера-конструктора 2 категорії була відкрита весь час роботи позивача на ПрАТ «ФЕД», то саме позивачем виконувались обов`язки інженера-конструктора у тих випадках, коли на технічній довідці (звіті) відсутній підпис інженера-конструктора і наявний лише підпис позивача.

Щодо надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи позивач зазначає, що праця позивача на ПрАТ «ФЕД» відповідала як критерію інтенсивності, так і критерію особливого характеру, а тому позивач мав право на виплату йому відповідачем надбавки за особливий характер роботи у розмірі 100 % його тарифної ставки, оскільки перераховані вище умови праці мали місце протягом всього робочого дня весь час роботи позивача до дня звільнення.

Щодо компенсації за невикористану відпустку працівникам, які працюють на електронно-обчислювальних машинах, позивач зазначив, що він був прийнятий на роботу та ознайомлений з умовами праці на робочому місці, що було оснащене ЕОМ, робочого місця не змінював, перебував на робочому місці більше 50 % свого робочого часу або більше 2 годин безперервно. Однак, за період роботи на ПрАТ «ФЕД» позивачу жодного разу щорічна додаткова щорічна відпустка за працю на електронно-обчислювальних та обчислювальних машинах не надавалась.

Щодо компенсації за невикористану відпустку наукового працівника науково-дослідного підрозділу підприємства позивач зазначив, що відповідно до Додатку до Порядку надання щорічної основної відпустки тривалістю до 56 календарних днів керівним працівникам навчальних закладів та установ освіти, навчальних (педагогічних) частин (підрозділів) інших установ і закладів, педагогічним, науково-педагогічним працівникам та науковим працівникам, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 квітня 1997 року № 346, тривалість щорічної основної відпустки інших наукових працівників галузевих науково-дослідних та інших галузевих наукових установ і організацій, а також науково-дослідних та наукових підрозділів установ, організацій, підприємств дорівнює 28 днів. У той же час позивачу весь час надавалась щорічна відпустка тривалістю 24 дні. Однак, позивач мав право на щорічну відпустку як працівник наукового підрозділу ПрАТ «ФЕД» тривалістю 28 днів.

Щодо невиплаченої частини премії, яка нараховується щомісячно у розмірі 25 % від тарифної ставки та персональної надбавки, позивач зазначив, що відповідно до пункту 3.11.1 Колективного договору між адміністрацією ВАТ «ФЕД» та трудовим колективом від 20 березня 2009 року (з усіма змінами та доповненнями) до додаткової заробітної плати відноситься премія за виконання виробничих завдань і функцій, яка встановлюється адміністрацією підприємства і складає 25 %. Премія нараховується також на надбавки до окладів працівників підприємства. З урахуванням того, що у відповідача утворилась заборгованість перед позивачем з тарифної ставки та персональної надбавки, то відповідно, так само має місце заборгованість з премії від тарифної ставки та персональної надбавки.

Щодо невиплаченої частини премії, яка нараховується щомісячно у розмірі 25 % від надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи, позивач зазначає, що відповідно до пункту 3.12. Колективного договору між адміністрацією ВАТ «ФЕД» та трудовим колективом від 20 березня 2009 року (з усіма змінами та доповненнями) на підприємстві можуть бути встановлені наступні види доплат і надбавок: за інтенсивність праці та особливий характер роботи - у розмірі до 100 % тарифної ставки (посадового окладу). Так, розмір премії визначається з урахуванням даної надбавки, яка позивачу виплачена не була, то позивачу було не виплачено й частину премії.

Щодо невиплаченої частини премії, яка нараховується щомісячно у розмірі 25 % від надбавки за вислугу років, позивач зазначив, що відповідно до пункту 3.11.1 Колективного договору між адміністрацією ВАТ «ФЕД» та трудовим колективом від 20 березня 2009 року (з усіма змінами та доповненнями) до додаткової заробітної плати відноситься премія за виконання виробничих завдань і функцій, яка встановлюється адміністрацією підприємства і складає 25 %. Премія нараховується також на надбавки до окладів працівників підприємства.

Згідно з Галузевою угодою авіаційної промисловості України на 2016-2018 роки та Галузевою угодою авіаційної промисловості України на 2019-2020 роки (пункт 5.3.4., додаток № 9 вказаних угод) винагорода за вислугу років має статус надбавки, а тому на неї мала нараховуватись премія у розмірі 25 % від розміру надбавки. Так як розмір премії визначається з урахуванням даної надбавки, яка позивачу виплачена не була, то позивачу було не виплачено й частину премії.

Щодо грошової компенсації путівки в сумі її повної вартості, позивач зазначив, що згідно з пунктом 2.3.4. Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Державного комітету статистики України від 13 січня 2004 року №5 до інших заохочувальних та компенсаційних виплат відносяться виплати соціального характеру у грошовій і натуральній формі: вартість путівок працівникам та членам їхніх сімей на лікування та відпочинок, екскурсії або суми компенсацій, видані замість путівок за рахунок коштів підприємства. Таким чином, компенсація вартості ненаданої путівки в розумінні чинного законодавства України вважається частиною заробітної плати.

Згідно з даними офіційного сайту бази відпочинку «Прибой» (м. Приморськ) вартість денного відпочину родини позивача у двокімнатному стандартному номері коштувала б: 1 150 (основне доросле) + 1 035 (основне дитяче) + 900 (додаткове доросле) = 3 085 грн. За 15 днів відпочинку (друга половина травня 2020 року) вартість відпочинку, яка мала бути сплачена відповідачем, дорівнює: 3 085 грн х 15 = 46 275 грн. Оскільки позивачу було протиправно відмовлено у наданні санітарно-курортної путівки для нього та його сім`ї за рахунок відповідача, то позивач має право вимагати компенсацію вартості путівки, що мала бути надана позивачу.

Щодо недонарахованої оплати перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства позивач зазначив, що йому було недонараховано оплату перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства за весь час роботи позивача на ПрАТ «ФЕД».

Щодо компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати позивач зазначив, що з урахуванням розміру невиплаченої позивачу заробітної плати, з відповідача на користь позивача має бути стягнуто компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати.

Короткий зміст рішень суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПрАТ «ФЕД» про стягнення невиплаченої заробітної плати відмовлено у повному обсязі.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2021 року заяву представника ПрАТ «ФЕД» - адвоката Єршової О.І. про винесення додаткового рішення по справі № 953/20942/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ПрАТ «ФЕД» про стягнення невиплаченої заробітної плати задоволено частково.

Ухвалено додаткове рішення по цивільній справі № 953/20942/20 за позовною заявою ОСОБА_1 до ПрАТ «ФЕД» про стягнення невиплаченої заробітної плати.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «ФЕД» судові витрати у виді витрат на правничу допомогу в розмірі 59 475,00 грн.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погодившись із судовими рішеннями суду першої інстанції, позивач оскаржив їх в апеляційному порядку, подавши до суду апеляційні скарги.

В апеляційних скаргах ОСОБА_1 прохав суд скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача на його користь основну заробітну плата у розмірі 105 819,23 грн; персональну надбавку у розмірі 52 909,61 грн; винагороду за вислугу років у розмірі 55 698,97 грн; доплату за знання та використання іноземної мови у розмірі 63 379,39 грн; доплату за суміщення професії начальника бюро функціональних розрахунків до 01 березня 2018 року у розмірі 113 208,30 грн; доплату за суміщення професії начальника бюро функціональних розрахунків після 01 березня 2018 року у розмірі 520 585,59 грн; доплату за суміщення професії інженера-конструктора РПВ 2 категорії до 01 березня 2018 року у розмірі 70 036,22 грн; доплату за суміщення професії інженера-конструктора РПВ 2 категорії після 01 березня 2018 року у розмірі 204 313,48 грн; надбавку за інтенсивність праці та особливий характер роботи у розмірі 633 793,91 грн; компенсацію за невикористану відпустку працівникам, які працюють на електронно-обчислювальних та обчислювальних машинах у розмірі 51 776,78 грн; компенсацію за невикористану відпустку наукового працівника наукового-дослідного підрозділу підприємства у розмірі 51 776,78 грн; частину премії, яка нараховується щомісячно у розмірі 25 % від основної заробітної плати та персональної надбавки у розмірі 36 634,67 грн; частину премії, яка нараховується щомісячно у розмірі 25 % від надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи у розмірі 149 985,42 грн; частину премії, яка нараховується щомісячно у розмірі 25 % від надбавки за вислугу років у розмірі 13 122,11 грн; грошову компенсацію путівки в сумі її повної вартості у розмірі 46 275,00 грн; недонараховану оплата перших п`яти днів тимчасової непрацездатності за рахунок коштів підприємства за весь час роботи позивача на ПрАТ «ФЕД» у розмірі 14 591,24 грн; недонараховану оплату за час щорічної відпустки та компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 230 680,32 грн; компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати у розмірі 101 445,10 грн; а також скасувати додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2021 року та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви представника ПрАТ «ФЕД» про винесення додаткового рішення відмовити у повному обсязі.

Узагальнені позиції учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційні скарги

На думку особи, яка подала апеляційну скаргу, рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2021 року є незаконним, необґрунтованим та таким, що не підлягає застосуванню.

Скаржник зазначає, що суд першої інстанції дійшов до неправильних висновків на підставі невиконання показників бізнес-плану щодо відсутності фінансової можливості відповідача виконувати умови Галузевим угод та виплачувати позивачу заробітну плату у повному обсязі.

Проаналізувавши положення галузевих угод та порядок виплати винагороди за вислугу років працівникам ПрАТ «ФЕД», позивач вважає, що положення про порядок виплати винагороди за вислугу років працівникам відповідача погіршує становище працівника порівняно з галузевими угодами, якими передбачено 5 % від посадового окладу з урахуванням персональної надбавки щомісячно.

Позивач звертає увагу, що свідки підтвердили факт регулярного використання позивачем під час роботи іноземної мови, водночас з поданих відповідачем до місцевого суду платіжних доручень щодо оплати послуг перекладача неможливо встановити приналежність до робіт, які безпосередньо виконував позивач.

ОСОБА_1 вказує, що неоформлення наказом (розпорядженням) роботодавця виконання роботи працівника на умовах суміщення професій (посад) не може розглядатися, як відсутність змін у трудових відносинах, якщо поведінка сторін трудового договору фактично засвідчила їхню волю до настання відповідних правових наслідків та, що такі правові наслідки настали. У той же час, виконання позивачем обов`язків начальника бюро функціональних розрахунків та інженера-конструктора 2 категорії підтверджує фактичне суміщення ним даних посад.

На думку позивача, отримувана ним надбавка у розмірі 50 % є персональною і немає ніякого відношення до надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи, які, у свою чергу, має отримувати скаржник відповідно до виконуваної ним роботи.

Крім того, позивач вважає, що відповідач має компенсувати йому невикористану відпуску як працівнику, який працює на електронно-обчислювальних та обчислювальних машинах, а також як наукового працівника науково-дослідного підрозділу підприємства, що підтверджується характером виконуваної ним роботи.

Разом з тим, особа, яка подала апеляційну скаргу обґрунтовує своє право на компенсацію путівки, у задоволенні чого йому було відмовлено у березні 2020 року головою профкому на ДП «ХМЗ «ФЕД» у зв`язку з відсутністю всіх даних та повного переліку документів.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2021 року скаржником зазначено, що представник відповідача Єршова О.І. є найманим працівником ТОВ «Юридична компанія «Тацій та партнери», яке в свою чергу не є суб`єктом надання професійної правничої допомоги.

Крім того, частина доказів на понесення витрат на професійну правничу допомогу була подана представником відповідача з пропуском строків, які встановлені ЦПК України.

Узагальнені доводи та заперечення викладені у відзивах на апеляційні скарги

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2021 рокувідповідач зазначає, що на підприємстві коригування заробітної плати та інших виплат здійснюється з урахуванням їх фінансових можливостей, у межах фонду оплати праці таке рішення приймається виконавчим органом підприємства відповідно до повноважень, установлених його статутом.

Що ж стосується стажу роботи відповідача, то вказано, що безперервний стаж роботи ОСОБА_1 у підприємствах авіаційної галузі розпочався з моменту його прийняття на роботу до ПрАТ «ФЕД» і, відповідно, тривав з 12 травня 2017 року по 17 квітня 2020 року.

Позивач, як начальник бюро, забезпечував розробку, погодження та затвердження звітної та іншої технічної документації, що знаходиться в межах компетенції бюро в задані терміни, брав участь у виконанні комплексу робіт по вибору та аналізу структурних та принципових схем і основних параметрів виробів по дослідженню динамічних характеристик саме у межах своїх посадових обов`язків, а не виконуючи обов`язки інших робітників.

Вказано, що доплата за інтенсивність праці та особливий характер роботи не є безумовною та залежить від виконання робітником трудових обов`язків. Крім того, даний вид надбавки виплачувався позивачу у розмірі 50 % від посадового окладу.

Роботодавець зазначає, що відсутні правові підстави для компенсації позивачу невикористаної додаткової відпустки, оскільки такі відпустки не передбачені ОСОБА_1 .

Представник ПрАТ «ФЕД» звертає увагу, що позивач бажає отримати додаткову компенсацію путівки за період, коли він факти вже не був працівником відповідача.

Що ж стосується додаткового рішення, то представник відповідача зазначає, що витрати на правничу допомогу, які були заявлені відповідачем, склали менше 4 % від ціни позову, що свідчить про їх співрозмірність.

Щодо явки та позиції учасників справи в суді апеляційної інстанції

ОСОБА_1 та його представник адвокат Чумак Р.В., взявши участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, вимоги апеляційних скарг підтримали та прохали їх задовольнити з підстав, які у них наведені.

Відповідач, будучи належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання, на розгляд справи до суду апеляційної інстанції не з`явився.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, приходить до такого висновку.

Щодо клопотання про витребування доказів

Разом з апеляційною скаргою на рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2021 року, представник позивача подав до суду апеляційної інстанції клопотання про витребування доказів, яке мотивовано неможливістю самостійного їх отримання, а також незадоволенням у цій частині місцевим судом аналогічного клопотання.

Учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї (частина перша статті 84 ЦПК України).

Водночас, згідно частини другої статті 83 ЦПК України передбачено, що позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

З матеріалів справи вбачається, що позовна заява була подана позивачем до місцевого суду у грудні 2020 року, а клопотання про витребування доказів було заявлено 15 квітня 2021 року (т.2, а.с. 166-172), що свідчить про недотримання позивачем та його представником встановлених цивільним процесуальним законодавством строків.

Оскільки колегія суддів вбачає порушення порядку подання вищевказаного клопотання та наявність достатніх доказів для розгляду даної справи, то клопотання про витребування доказів не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини справи

Судом першої інстанції встановлено та не заперечувалося сторонами, що наказом № 130к від 11 травня 2017 року ОСОБА_1 12 травня 2017 року було прийнято на посаду начальника бюро динаміки та математичного моделювання управління головного конструктора ПАТ «ФЕД», з окладом 10120,00 грн, умови праці оптимальні та встановленням надбавки та доплати до заробітної плати 50,00 % (т.1 а.с.19-24, т.2 а.с.16). З вказаного наказу вбачається, що ОСОБА_1 з правилами внутрішнього трудового розпорядку і колективним договором ознайомлений, про що в наказі мається підпис останнього від 11 травня 2017 року.

Згідно з протоколом зборів акціонерів б/н від 18 грудня 2017 року Публічне акціонерне товариство «ФЕД» змінено тип підприємства на Приватне акціонерне товариство «ФЕД» (ПрАТ «ФЕД»), у зв`язку з чим наказом № 139к від 28 березня 2018 року ОСОБА_1 з 01 березня 2018 року був переведений на посаду начальника бюро динаміки і математичного моделювання до розрахунково-перспективного відділу з надбавкою 50,00 % (т.1 а.с.20-24, т.2 а.с.17, т.3 а.с.103).

Наказом № 329к від 17 квітня 2020 року ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України з 17 квітня 2020 року. З вказаним наказом ОСОБА_1 ознайомлений 17 квітня 2020 року (т.1 а.с. 20-24, т.3 а.с.217).

Позиція суду апеляційної інстанції

Щодо рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2021 року

Щодо основної заробітної плати

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Правові засади і гарантії здійснення громадянами України права розпоряджатися своїми здібностями до продуктивної і творчої праці визначено КЗпП України.

Згідно з частиною першою статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про оплату праці», частиною першою статті 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Структура заробітної плати визначена статтею 2 Закону України «Про оплату праці», за змістом якої заробітна плата складається з основної та додаткової заробітної плати, а також з інших заохочувальних та компенсаційних виплат.

Підприємства самостійно встановлюють умови та розміри оплати праці, в тому числі перелік надбавок та доплат, у колективному договорі з дотриманням законодавства, генеральної, галузевої угод (стаття 15 Закону України «Про оплату праці», стаття 97 КЗпП України).

Крім того, частиною третьою статті 15 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в пунктах 7, 8 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», оскільки відповідно до статті 97 КЗпП форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні ставки, схеми посадових окладів, умови запровадження й розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами, організаціями самостійно в колективному договорі, а у випадку, коли його не укладено, - власником або уповноваженим ним органом за погодженням із профспілковим органом, що представляє інтереси більшості працівників, або, за його відсутності, - з іншим органом, уповноваженим на представництво трудовим колективом, з урахуванням загальних положень законодавства про оплату праці, суд у разі вирішення спорів з цих питань має з`ясувати, чи були і як саме вони врегульовані у зазначеному порядку та чи було при цьому додержано норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною й галузевою (регіональної) угодами. При їх недодержанні застосовуються відповідно до норми і гарантії, передбачені законодавством, генеральною, галузевою (регіональною) угодами.

Згідно статті 1 Закону України «Про колективні договори і угоди» колективний договір, угода укладаються на основі чинного законодавства, прийнятих сторонами зобов`язань з метою регулювання виробничих, трудових і соціально-економічних відносин і узгодження інтересів працівників та роботодавців. При вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами. З мотивів відсутності коштів у проведенні вказаних виплат може бути відмовлено в тому разі, коли вони обумовлені в зазначених актах наявністю певних коштів чи фінансування.

Відповідно до пункту 1.3 Колективного договору між адміністрацією ВАТ «ФЕД» та трудовим колективом на 2009-2013 роки, прийнятого на загальних зборах трудового колективу ВАТ «ФЕД» 20 березня 2009 року, зареєстрованого Управлінням праці та соціального захисту населення Київської районної ради м. Харкова, реєстраційний № 90 від 17 квітня 2009 року, зі змінами та доповненнями (т.1, а.с. 75-87), положення цього колективного договору поширюються на всіх працівників підприємства та обов`язкові як для адміністрації, так і для кожного члена трудового колективу.

Нормування та оплата праці на АТ «ФЕД» регулюються розділом 3 вказаного вище Колективного договору.

Зокрема, пунктом 3.8 передбачено, що конкретні розміри посадових окладів для працівників підприємства визначаються в межах коштів на оплату праці у суворій відповідності професіям, кваліфікації працівників, складності та умовам виконуваної ними роботи і встановлюється адміністрацією підприємства в штатному режимі.

Водночас, при укладенні трудового договору адміністрація доводить до відома працівника розмір, порядок та строки виплати заробітної плати, умови, згідно з якими можуть проводитися утримання із заробітної плати (пункт 3.4).

Позивач був ознайомлений з правилами внутрішнього трудового розпорядку і колективним договором, про що в наказі № 130к від 11 травня 2017 року про прийняття на роботу мається підпис останнього від 11 травня 2017 року.

Відповідно до пунктів 5.2.9-5.2.10 Галузевої угоди авіаційної промисловості України на 2016-2018 роки (т.1, а.с.93-120), за наявності фінансової можливості підприємства забезпечити щорічне підвищення середньомісячної заробітної плати не менш ніж на 5 відсотків вище за рівень офіційної інфляції. Одночасно з введенням нових тарифних ставок і посадових окладів здійснювати заходи щодо упорядкування діючих норм і нормативів праці, систем матеріального заохочення тощо та, за наявності фінансової можливості підприємства, забезпечити у поточному році долю тарифних ставок (посадових окладів) у середній заробітній платі працівників промислових підприємств на рівні 65-70 відсотків. У колективних договорах підприємств передбачати встановлення частки основної заробітної плати у середній на рівні, не менш ніж досягнутий на 1 січня попереднього року.

Відповідно до пунктів 5.2.10-5.2.11 Галузевої угоди авіаційної промисловості України на 2019-2020 роки (т.1, а.с. 121-145) сторона органів виконавчої влади, сторона роботодавців та ДК «Укроборонпром» в межах своєї компетенції доручають керівникам відповідних підприємств в межах фінансових можливостей: забезпечити двічі на рік підвищення заробітної плати на підприємствах галузі не менш ніж на 10 відсотків вище за рівень офіційної інфляції, одночасно з введенням нових тарифних ставок і посадових окладів здійснити заходи щодо упорядкування діючих норм і нормативів праці, систем матеріального заохочення тощо та, за наявності фінансової можливості підприємства, забезпечити у поточному році долю тарифних ставок (посадових окладів) у середній заробітній платі працівників промислових підприємств на рівні 65-70 відсотків. У колективних договорах підприємств передбачати встановлення частки основної заробітної плати у середній на рівні, не менш ніж досягнутий на 1 січня попереднього року.

Згідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у постанові Верховного Суду від 16 травня 2019 року у справі № 522/14513/17 вказано, що умови запровадження й розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються і виплачуються у межах фонду оплати праці з урахуванням результатів фінансово-господарської діяльності компанії, рішення про її встановлення (скасування, зменшення розміру) приймає керівник залежно від наявності коштів.

З вищевказаного вбачається, що підвищення середньомісячної заробітної плати, збільшення тарифних ставок (посадових окладів) здійснюється з урахуванням фінансових можливостей підприємства, на підставі відповідного рішення виконавчого органу підприємства, який уповноважений здійснювати дані функції.

У той же час з матеріалів справи вбачається, що згідно Витягів зі Звіту про вибіркову перевірку фінансово-господарської діяльності АТ «ФЕД» за 12 місяців 2018 року (т.5, а.с.17-18), Звіту про вибіркову перевірку фінансово-господарської діяльності АТ «ФЕД» за 12 місяців 2019 року (т.5, а.с. 19-20) вбачається невиконання планових показників діяльності, в тому числі: за звітний 2018 рік вироблено товарної продукції в діючих цінах на суму 621 250 тис. грн без ПДВ, що на 691 631 тис. грн менше від запланованих в бізнес-плані 1 312 881 тис. грн (виконання плану товарної продукції склало 47,3 %), зниження обсягів товарної продукції у 2018 році на 33 542 тис. грн або 5 % в порівнянні з 2017 роком; за звітний 2019 рік вироблено товарної продукції в діючих цінах на суму 634 442 тис. грн без ПДВ, що на 505 822 тис. грн менше від запланованих в бізнес-плані 1 140 264 тис. грн (виконання плану по товарній продукції склало 55,6 %).

У вищевказаних витягах зі звітів також зазначено, що показники зменшення вироблення товарної продукції є негативними передумовами для формування та обов`язкового перегляду у бік зменшення фонду оплати труда та інших витрат.

Колегія суддів зазначає, що твердження позивача про отримання ПрАТ «ФЕД» «мільйонних» прибутків, зокрема, протягом 2016-2020 років, не може бути доказом наявності фінансової можливості підприємства підвищити тарифні ставки (посадові оклади) робітникам у розмірі, що передбачені галузевими угодами, адже отримані кошти перерозподіляються товариством за для подальшого здійснення господарської діяльності, у тому числі, й на виплату девідендів акціонерам.

Разом з тим, місцевим судом було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що нові тарифні ставки і посадові оклади на підприємстві були введені у 2018 році згідно наказу ПрАТ «ФЕД» №00040/0/7-18 від 31 січня 2018 року (т.3, а.с. 103). Оклад ОСОБА_1 у 2017 році складав 10 120,00 грн, у 2018 році 18785,00 грн, що підтверджується наказами про прийняття на роботу та переведення (т.1, а.с. 19-24, т.2, 16-17).

Оскільки відсутні докази наявності фінансової можливості підприємства забезпечити щорічне підвищення середньомісячної заробітної плати у розмірах, які передбачені галузевими угодами, що в свою чергу виключає обов`язок роботодавця здійснити відповідні дії, то місцевий суд дійшов до правильного висновку про відсутність заборгованості відповідача в частині оплати основної заробітної плати ОСОБА_1 .

Щодо винагороди за вислугу років

Згідно пункту 3.11.3 Колективного договору між адміністрацією ВАТ «ФЕД» та трудовим колективом на 2009-2013 роки (т.1, а.с. 75-87) до додаткової заробітної плати відноситься винагорода за вислугу років відповідно до діючого на підприємстві положення.

Згідно з Положенням про порядок виплати винагороди за вислугу років працівникам ПрАТ «ФЕД» (т.5, а.с.11-12) винагорода за вислугу років виплачується у вигляді річної надбавки від тарифної ставки (посадового окладу з урахування персональної надбавки). Сума надбавки кожному конкретному працівнику нараховується у відсотках від тарифної ставки (посадового окладу з урахування персональної надбавки) в залежності від стажу роботи і виплачується у наступних розмірах: непереривний стаж роботи від 1 до 3 років - 20 %.

В пункті 11 вищевказаного положення зазначено, що виплата винагороди за вислугу років проводиться у лютому-березні наступного року за розрахунковим роком.

Наказом голови правління та голови профкому ПрАТ «ФЕД» №00140/0/7-19 від 02 квітня 2019 року «Про внесення змін в Положення «Про порядок виплати винагороди за вислугу років працівникам ПрАТ «ФЕД», викладено пункти в наступній редакції:

пункт 2 «Винагорода за вислугу років відноситься до заохочувальних виплат, виплачується у вигляді річної надбавки від тарифної ставки (посадового окладу з врахуванням персональної надбавки) при наявності фінансової можливості підприємства»;

пункт 8 «Працівник, який звільнився за власним бажанням, має право на отримання винагороди за вислугу років, якщо він відпрацював повний рік. Працівнику, звільненому з поважної причини (скорочення штатів чи при виході на пенсію), винагорода за вислугу років нараховується та виплачується пропорційно фактично відпрацьованого часу. Винагорода за вислугу років звільненим працівника виплачується на підставі наказу по підприємству при наявності фінансової можливості підприємства»;

пункт 11 «Виплата винагороди за вислугу років проводиться протягом року, який слідує за розрахунковим роком на підставі рішення голови правління наказом по підприємству» (т.3, а.с.151).

Згідно Примірного положення про умови виплати винагороди (відсоткової надбавки) за вислугу років працівникам авіаційної промисловості України, що є додатками до Галузевої угоди авіаційної промисловості України на 2016-2018 роки та Галузевої угоди авіаційної промисловості України на 2019-2020 роки, винагорода за вислугу років виплачується в межах фінансових можливостей підприємства у вигляді щомісячної надбавки до тарифної ставки (посадового окладу). Сума надбавки конкретному працівникові нараховується у відсотках тарифної ставки (посадового окладу), в залежності від стажу роботи, та виплачується щомісяця у таких розмірах: безперервний стаж роботи, що дає право на одержання винагороди за вислугу років: від 1 до 3 років - 5 відсотків; від 3 до 5 років 6,7 відсотків; від 5 до 10 років 8,3 відсотків. Зазначені вище розміри є орієнтиром для підприємств при розробці своїх положень, у яких вони можуть встановлювати інші терміни виплати (квартал, півріччя, або рік), а також більші розміри надбавок (т.1, а.с.93-120, 121-145). З пункту 2.1. вбачається, що до стажу роботи, який дає право на одержання винагороди зараховується увесь час безперервної роботи на підприємствах авіаційної промисловості. Відповідно до пункту 3.8 працівник, звільнений за власним бажанням, має право на отримання винагороди, якщо він відпрацював повний розрахунковий період.

Колегія суддів наголошує, що виплата додаткової заробітної плати у вигляді винагороди за вислугу років залежить від певних факторів, зокрема: наявність фінансової можливості підприємства, наявність безперервного стажу у певній галузі, відпрацьований період, причина звільнення.

З матеріалів справи вбачається, що з 12 січня 2015 року по 31 серпня 2016 року ОСОБА_1 працював на посаді асистента в Національному аерокосмічному університеті ім. М.Є. Жуковського «Харківський авіаційний інститут».

ОСОБА_1 був прийнятий на роботу в ПрАТ «ФЕД» 12 травня 2017 року згідно наказу №130к від 11 травня 2017 року, а отже саме з цього моменту розпочався його безперервний стаж роботи на підприємстві авіаційної галузі.

Наказом № 329к від 17 квітня 2020 року ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням за статтею 38 КЗпП України з 17 квітня 2020 року (т.1, а.с. 20-24).

З вищевказаного вбачається, що позивач, відпрацювавши безперервно 1 рік в авіаційній галузі, отримав право на нарахування винагороди за вислугу років, а саме з 12 травня 2018 року.

Згідно наказу №00592/0/7-19 від 28 грудня 2019 року ОСОБА_1 було виплачено винагороду за вислугу років за 2018 рік, а саме з 12 травня 2018 року по 11 травня 2019 року, у розмірі 20 % відповідно до Положення про порядок виплати винагороди за вислугу років (т.5, а.с. 14-16).

Оскільки, як вже зазначалося судом апеляційної інстанції, матеріали справи не містять доказів фінансової можливості підприємства здійснювати виплати винагороди (відсоткової надбавки) за вислугу років у межах, які передбачені галузевими угодами, то місцевий суд правильно вказав про здійснення таких виплат на підставі внутрішнього положення роботодавця.

Враховуючи, що позивач звільнився за власним бажанням та ним не було відпрацьовано повного року (звільнений до 11 травня 2020 року), то відповідно до норм внутрішнього положення та галузевих угод, він не набув права на отримання винагороди за вислугу років.

Щодо доплати за знання та використання іноземної мови

Пунктом 3.12 Колективного договору передбачено, що на підприємстві можуть бути встановлені наступні види доплат і надбавок: за знання і використання іноземної мови - 10 % тарифної ставки (посадового окладу) (т.1, а.с. 75-92).

Відповідно до Посадової інструкції ДІ 238-18 начальника бюро динаміки та математичного моделювання розрахунково-перспективного відділу від 06 листопада 2018 року до обов`язків начальника бюро динаміки та математичного моделювання РПВ належить: здійснювати адміністративне і технічне керівництво роботою бюро; брати участь у виконанні комплексу робіт по вибору та аналізу структурних і принципових схем і основних параметрів виробів, по дослідженню динамічних характеристик; самостійно приймати рішення з питань, що знаходяться в межах компетенції, відповідати за правильність прийнятих рішень, забезпечення їх виконання і результати; розробляти щомісячні плани робіт бюро, організовувати їх виконання у встановлені терміни і своєчасно подавати звіти про їх виконання; брати участь в розробці, захист та погодження в установленому порядку ескізних, технічних і робочих проектів; брати участь у відпрацюванні конструкції виробів з метою ведення їх параметрів до вимог технічного завдання на розробку; забезпечувати розробку, погодження та затвердження звітної документації з питань динаміки і математичного моделювання в задані терміни; володіти в межах компетенції спеціалізованими програмними продуктами; організовувати, при необхідності, проведення дослідницьких і досвідчених робіт з метою експериментального підтвердження або визначення окремих параметрів виробів; забезпечувати розробку, погодження та затвердження звітної та іншої технічної документації, що знаходиться в межах компетенції бюро в задані терміни; здійснювати перевірку документації, розробленої в бюро; забезпечувати виконання оперативних завдань керівництва підприємства з питань динаміки і математичного моделювання; здійснення зв`язку з науково-дослідними інститутами і організаціями з метою отримання консультацій, а також вирішення проблемних технічних питань; виїжджати в службові відрядження за дорученням керівництва підприємства; вживати заходів щодо організації технічного навчання і підвищення кваліфікації працівників відділу, організовувати вивчення конструкції нових виробів; виконувати функції управління у сфері охорони праці та пожежної безпеки, встановлені для керівників чинним на підприємстві «Положенні про управління охороною праці»; дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку, правила і норми охорони праці, виробничої санітарії, охорони навколишнього середовища і правила пожежної безпеки, і забезпечувати їх дотримання підлеглими працівниками; дотримуватися режиму комерційної таємниці та конфіденційної інформації, встановленої на підприємстві; знати і розуміти політику підприємства в області якості, цілі підприємства і цілі підрозділу в області якості, стандарти підприємства та інші документи системи управління якістю і керуватися ними у своїй діяльності.

Крім того, у вищевказаній посадовій інструкції зазначено, що на посаду начальника бюро динаміки і математичного моделювання призначається особа, яка має повну вищу освіту відповідного напрямку підготовки (магістр або спеціаліст) зі стажем роботи по спеціальності не менше 2-х років (т.3, а.с.33-39).

Відповідно до вимог частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З вищевказаного вбачається, що посадовою інструкцією посади «начальник бюро динаміки і математичного моделювання», яку обіймав позивач не передбачено використання іноземної мови. Більш того, у вимогах на зайняття даної посади не передбачено знання іноземної мови, що свідчить про її необов`язковість.

Крім того, враховуючи право роботодавця на встановлення доплати за знання та використання іноземної мови, що в свою чергу має містити систематичний характер, матеріали справи не містять в собі доказів того, що позивач звертався до відповідача із заявою про встановлення йому даного виду доплати, що свідчило б про інформованість останнього про здійснення робітником додаткових функцій.

Водночас, колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду, що з метою перекладу необхідних документів підприємством залучаються перекладачі, що підтверджується рахунками та платіжними дорученнями, тому за необхідності позивач міг використовувати перекладені документи або звертатися за перекладом.

Враховуючи вищезазначене, суд апеляційної інстанції не вбачає підстав для стягнення на користь позивача коштів у вигляді доплати за знання та використання іноземної мови.

Щодо доплати за суміщення професій

У статті 105 КЗпП України передбачено, що працівникам, які виконують на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд з своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткову роботу за іншою професією (посадою) або обов`язки тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, провадиться доплата за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника.

Розміри доплат за суміщення професій (посад) або виконання обов`язків тимчасово відсутнього працівника встановлюються на умовах, передбачених у колективному договорі.

Відповідно до частини третьої статті 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював на посаді начальника бюро динаміки та математичного моделювання управління головного конструктора, а згодом на підставі наказу був переведений на посаду начальника бюро динаміки і математичного моделювання до розрахунково-перспективного відділу. Відповідні записи були внесені до трудової книжки позивача.

Із травня 2017 року по квітень 2020 року ОСОБА_1 , перебуваючи на посаді начальника бюро динаміки і математичного моделювання, виконував обов`язки в межах визначених посадовою інструкцією повноважень, які охоплювали функції, у тому числі, з: розробки, захисту, узгодження в установленому порядку ескізних, технічних і робочих проектів; забезпечення виконання оперативних задач керівництва підприємства по питанням динаміки і математичного моделювання; відпрацювання конструкції виробу з метою доведення їх параметрів до вимог технічного завдання на розроблення; виїзд в службові відрядження за дорученням керівництва підприємства.

Жодних рішень щодо погодження виконання ОСОБА_1 трудових обов`язків за суміщенням посад начальника бюро функціональних розрахунків або інженера конструктора 2 категорії та здійснення будь-яких доплат з цього приводу уповноваженим органом товариства не приймалось.

З наданих відповідачем копій наказів підприємства за період 2017-2019 роки вбачається, що на час відсутності начальника розрахунково-перспективного відділу ОСОБА_2 , його обов`язки покладалися на провідного інженера-конструктора ОСОБА_3 з встановленням доплати в розмірі 100 % окладу відсутнього працівника; начальника бюро динаміки та математичного моделювання ОСОБА_1 з встановленням доплати в розмірі 50 % окладу відсутнього працівника; інженера-конструктора ОСОБА_4 з доплатою різниці в окладах згідного штатного розпису; провідного інженера-конструктора РПО ОСОБА_5 з встановленням доплати в розмірі 30 % окладу відсутнього працівника (т.2, а.с. 156-159, т.3, 8-25).

Враховуючи наведене, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й апеляційний суд, надавши належну оцінку наданим доказам відповідно до положень статті 89 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог у цій частині.

При цьому колегія суддів також враховує і поведінку самого позивача, а саме відсутність упродовж більш ніж двох років звернень до роботодавця щодо погодження виконання обов`язків за суміщенням посад і отримання відповідних доплат. Натомість фактично питання про необхідність здійснення доплат ОСОБА_1 порушив лише після звільнення з товариства.

Щодо надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи

Пунктом 3.12. Колективного договору між адміністрацією ВАТ «ФЕД» та трудовим колективом від 20 березня 2009 року (з усіма змінами та доповненнями) на підприємстві можуть бути встановлені наступні види доплат і надбавок: за інтенсивність праці та особливий характер роботи - у розмірі до 100 % тарифної ставки (посадового окладу).

З вищевказаного вбачається, що встановлення надбавки за інтенсивність праці та особливий характер роботи не є безумовним, та залежить від показників виконання фінансового плану, а також виробничих, фінансово-економічних показників діяльності підприємства.

Крім того, при прийнятті на роботу позивачу була встановлена надбавка у розмірі 50 % від посадового окладу, яка визначена в розрахунковому листі як персональна надбавка.

Проте наказом №00100/1/7-17 від 03 січня 2017 року по АТ «ФЕД», у зв`язку з введенням в експлуатацію розрахункового блоку «Заробітна плата» в системі «IT-Підприємство», з 03 січня 2017 року затверджено «Довідник шифрів та видів нарахувань та утримань в системі «IT-Підприємство», де під кодом 064 зазначена назва виду: надбавка за інтенсивність праці, скорочена назва в системі «IT-Підприємство» «ПерсонНадбавка» (т.2, а.с.21-22, т.3, а.с.152-153).

Водночас, колегія суддів зазначає, що необізнаність позивача про отримувану ним надбавку у зв`язку із неознайомленням його з шифруванням виду заробітної плати, не є підставою для повторного стягнення на його користь такої виплати.

Щодо компенсації за невикористану відпустку працівника, який працює на електронно-обчислювальних та обчислювальних машинах

Згідно статті 7 Закону України «Про відпустки» щорічна додаткова відпустка за роботу із шкідливими і важкими умовами праці тривалістю до 35 календарних днів надається працівникам, зайнятим на роботах, пов`язаних із негативним впливом на здоров`я шкідливих виробничих факторів, за Списком виробництв, цехів, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України. Конкретна тривалість відпустки, зазначеної в частині першій цієї статті, встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від результатів атестації робочих місць за умовами праці та часу зайнятості працівника в цих умовах.

Водночас, Галузевими угодами передбачено, що сторони в межах своєї компетенції доручають керівникам відповідних підприємств додаткові оплачувані відпустки надавати працівникам, зайнятим на роботах із шкідливими і важкими умовами праці - відповідно до Списку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість працівників на роботах у яких дає право на щорічну додаткову відпустку (додаток № 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 17 листопада 1997 року № 1290) (пункт 7.1.5).

Відповідно до пункту 58 підрозділу «Інші види виробництв» розділу XXII «Загальні професії за всіма галузями господарства» Додатку 2 до постанови від 17 листопада 1997 року №1290 «Про затвердження списків виробництв, робіт, цехів, професій і посад, зайнятість працівників в яких дає право на щорічні додаткові відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці та за особливий характер праці» максимальна тривалість щорічної додаткової відпустки за роботу із шкідливими і важкими умовами праці працівників, які працюють на електронно-обчислювальних та обчислювальних машинах складає чотири календарних дні.

Аналізуючи матеріали справи та норми Колективного договору вбачається, що останнім встановлено додаткову відпустку за: ненормований робочий день; роботу, пов`язану з підвищеним нервово-емоційним навантаженням (водії транспортних засобів), а інші види додаткової відпустки вказаним внутрішнім актом підприємства не передбачені (т.1, а.с. 75-92).

Крім того, позивач у поданій ним апеляційній скарзі, на підтвердження своїх вимог, вказує на свідчення свідка ОСОБА_6 , який, зокрема, зазначив, що ОСОБА_1 «був на заводі, але не в кабінеті, тому були моменти, що його цілий день не було в кабінеті».

Нормами цивільного процесуального законодавства передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

Оскільки внутрішніми документами підприємства не включено посаду начальника бюро динаміки та математичного моделювання до переліку посад (професій), робота на яких дає право на щорічну додаткову відпустку за роботу із шкідливими і важкими умовами праці, то позивач не набув права на отримання даного виду додаткової відпустки, й, відповідно, на компенсацію за її невикористання.

Щодо компенсації за невикористану відпустку наукового працівника науково-дослідного підрозділу підприємства

Науковий працівник - вчений, який має вищу освіту не нижче другого (магістерського) рівня, відповідно до трудового договору (контракту) професійно провадить наукову, науково-технічну, науково-організаційну, науково-педагогічну діяльність та має відповідну кваліфікацію незалежно від наявності наукового ступеня або вченого звання, підтверджену результатами атестації у випадках, визначених законодавством (пункт 20 частини першої статті 1 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність»).

Водночас, науковий підрозділ - структурний підрозділ юридичної особи, основним завданням якого є провадження наукової, науково-технічної або науково-організаційної діяльності, у штаті якого посади наукових працівників становлять не менш як 50 відсотків. Типами наукового підрозділу є інститут, науково-дослідна частина, управління, відділення, комплекс, центр, відділ, лабораторія, секція, сектор, бюро, група, філіал, дослідна станція, дослідне поле, ботанічний сад, дендропарк, обсерваторія, наукова (науково-технічна) бібліотека, науковий (науково-технічний) музей (пункт 19 частини першої статті 1 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність»).

З вищевказаного вбачається, що для ідентифікації структурного підрозділу підприємства саме як «наукового» слід встановити певні, притаманні йому, ознаки: основним завданням є провадження наукової, науково-технічної або науково-організаційної діяльності; у штаті посади наукових працівників становлять не менш як 50 відсотків.

Крім того, з Протоколу від 22 березня 2021 року засідання атестаційної комісії з наукової і науково-технічної діяльності ПрАТ «ФЕД» вбачається, що комісією зроблено наступні висновки: у зв`язку з тим, що ознак проведення підприємством або його окремими співробітниками (за робочим завданням) наукової та науково-технічної діяльності не виявлено, встановлено відсутність необхідності створення наукових підрозділів та/або наукових посад, які уповноважені проводити наукову (наукову, науково-технічну, науково-організаційну) діяльність на АТ «ФЕД»; відсутність такої необхідності також встановлена за період 2017-2020 роки. Відповідно до вимог Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» не має підстав для створення наукових підрозділів та/або наукових посад на АТ «ФЕД». Таким чином, АТ «ФЕД» не проводить наукової та науково-технічної діяльності (т.2, а.с. 139-140).

Колегія суддів вкотре наголошує, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).

З вищевказаного вбачається, що ПрАТ «ФЕД» не проводив наукової та науково-технічної діяльності у спірний період, що в свою чергу виключає можливість здійснення такої діяльності й іншими структурними підрозділами підприємства (у тому числі, бюро динаміки та математичного моделювання розрахунково-перспективного відділу), а тому вимоги позивача про компенсацію за невикористану відпустку наукового працівника науково-дослідного підрозділу підприємства не підлягають задоволенню.

Щодо грошової компенсації путівки

Відповідно до пункту 4.2 Колективного договору підприємством встановлюються такі додаткові (не передбачені законодавством) соціальні гарантії, компенсації, пільги: надання працівникам підприємства з метою оздоровлення санітарно-курортних та туристичних путівок з частковою оплатою за рахунок підприємства від 50 до 100 відсотків (при наявності фінансової можливості).

З матеріалів справи вбачається, що 04 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернувся до профспілкового комітету ДП ХМЗ «ФЕД» з заявою на отримання путівки на відпочинок, у якій просив надати йому та членам його сім`ї путівку в б/в «Прибой» (м. Приморськ) на другу половину травня (т.1, а.с.207).

Листом від 25 березня 2020 року голова профкому на ДП «ХМЗ «ФЕД», зокрема, повідомив позивача про те, що профспілковий комітет на ДП «ХМЗ «ФЕД» не може перейти до розгляду його заяви на отримання путівки на відпочинок у зв`язку з відсутністю необхідних даних у заяві, згідно затвердженої форми, а саме пункту 3 та пункту 9, а також повного переліку документів, які додаються до заяви. Просили його подати заяву з усіма даними та повний перелік документів, які додаються до заяви, для її розгляду та опрацювання можливості і надання йому путівки на відпочинок у оздоровчому закладі (т.1, а.с. 208).

З вищевказаного вбачається, що позивачу не було відмовлено в отриманні путівки на відпочинок, а, зокрема, наголошено на необхідності її доопрацювання із метою повторного звернення, що в свою чергу не було виконано ОСОБА_1 .

Враховуючи, що ОСОБА_1 під час перебування у трудових відносинах з роботодавцем не набув права на отримання з метою оздоровлення санаторно-курортних або туристичних путівок, адже відповідне рішення не було ухвалено відповідними структурними підрозділами відповідача, то він не має права на грошову компенсацію таких.

Щодо інших позовних вимог

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги

Враховуючи, що особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що решта позовних вимог є похідними від вище переглянутих, то враховуючи відмову у задоволенні основним вимог, відповідно, задоволенню не підлягають і похідні.

Щодо додаткового рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2021 року

Щодо суб`єкта надання професійної правничої допомоги

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Згідно із частинами першою, третьою та п`ятою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Так, з матеріалів справи вбачається, що між ПрАТ «ФЕД» (замовник) та ТОВ «Юридична компанія «Тацій і партнери» (виконавець) було укладено договір про надання юридичних послуг №12ф/21 від 20 січня 2021 року, згідно умов якого замовник доручає та зобов`язується оплатити, а виконавець зобов`язується вчасно та належним чином надавати юридичні послуги , а саме: представництво інтересів замовника у Київському районному суді м. Харкова у справі №953/20942/20 за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «ФЕД» про стягнення заборгованості.

Також сторонами вищевказаного договору було обумовлено, що загальна вартість послуг складає 100000,00 грн (т.5, а.с. 168-170).

Згідно довідки ТОВ «Юридична компанія «Тацій і партнери» №30-09/1 від 30 вересня 2021 року ОСОБА_7 працює в ТОВ «Юридична компанія «Тацій і партнери» з 20 вересня 2017 року (т.5, а.с. 167).

ОСОБА_7 є адвокатом, що підтверджується Свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю, виданим 12 вересня 2018 року серії ХВ №002263 та посвідченням адвоката (т.2, а.с.14).

Згідно частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України передбачено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (частина перша статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Крім того, матеріали справи містять довіреність №20 від 20 січня 2021 року, якою ПрАТ «ФЕД» уповноважує Єршову О.І. бути представником ПрАТ «ФЕД» при розгляді адміністративних, кримінальних та цивільних справ. Довіреність видана з правом передоручення строком до 31 грудня 2021 року (т.2, а.с. 12).

Беручи до уваги договірні відносини між замовником та виконавцем, а також фактичне надання професійної правничої допомоги відповідачу адвокатом Єршовою О.І., яка є працівником ТОВ «Юридична компанія «Тацій і партнери», колегія суддів вважає, що доводи позивача про відсутність договірних відносин між адвокатом та відповідачем, а також неможливість укладення такого договору із ТОВ «Юридична компанія «Тацій і партнери» є необґрунтованими та такими, що не відповідають дійсності.

Щодо детального опису робіт

Згідно з частиною третьою статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Водночас, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року по справі № 922/1964/21 вказано, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Статтею 126 ГПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

З матеріалів справи вбачається, що 04 жовтня 2021 року представник відповідача подала до місцевого суду, у тому числі, й акт прийому-передачі наданих послуг до договору про надання юридичних послуг № №12ф/21 від 20 січня 2021 року, у якому перелічено найменування наданих юридичних послуг із зазначенням фіксованої їх вартості (т.5, а.с. 171).

Колегія суддів зазначає, що у даному випадку вищевказаний акт прийому-передачі наданих послуг за своєю інформативністю дозволяє іншій стороні по справі висловити свої заперечення щодо вартості наданих послуг.

Щодо строків подання доказів

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

З матеріалів справи вбачається, що спір по суті було вирішено Київським районним судом м. Харкова 30 вересня 2021 року (т.5, а.с. 149-162), а представником відповідача було подано до місцевого суду докази понесених судових витрат на професійну правничу допомогу 04 жовтня 2021 року (т.5, а.с. 165-175), тобто в межах передбаченого процесуальним законодавством строку.

Що ж стосується доказів, які були подані адвокатом Єршовою О.І. 08 жовтня 2021 року (розрахунок мінімального розміру витрат на правничу допомогу за рішенням Ради адвокатів Харківської області №17 від 21 березня 2018 року) (т.5, а.с. 186-193) та 21 жовтня 2021 року (наказ про здійснення представництва, витяг із сайту Національної асоціації адвокатів України) (т.5, а.с. 206-208), то вони не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного додаткового рішення, адже вони не є основними доказами, на підставі яких встановлюється факт понесення та розмір витрат на професійну правничу допомогу.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Як передбачено пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційних скарг не спростовують висновки суду першої інстанції, який із дотримання норм процесуального права, правильно застосував норми матеріального права та ухвалив судові рішення, які є законними і обґрунтованими, а тому підстави для зміни чи скасування таких судових рішень суду першої інстанції відсутні.

Тобто апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Чумак Р.В., слід залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2021 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2021 року без змін.

Щодо судових витрат

За правилами частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, відсутні підстави для нового розподілу судових витрат.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Чумак Роман Васильович залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2021 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Харкова від 22 жовтня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 30 січня 2023 року.

Головуючий В.П. Пікуль

Судді П.С. Абрамов

О.О. Панченко