Провадження № 2/161/629/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2023 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді - Крупінської С.С.

секретаря - Лесько Б.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Гіркополонківської сільської ради Луцького району Волинської області про повернення безпідставно набутого майна, визнання права власності на житловий будинок, -

в с т а н о в и в :

10.11.2021 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Гіркополонківської сільської ради Луцького району Волинської області про повернення безпідставно набутого майна, визнання права власності на житловий будинок.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що ОСОБА_4 був головою колгоспного двору в АДРЕСА_1 . Станом на 1983-1985 роки членами колгоспного двору були його дружина ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_1 та онук ОСОБА_6 10.10.1986 року останні двоє вибули із членів колгоспного двору, не витребувавши належні їм частки. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер. Його дружина ОСОБА_5 будучи спадкоємцем за законом, прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном та набула право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями на АДРЕСА_1 . Діти спадкодавця спадщину не прийняли. Будучи власником будинку ОСОБА_5 23.11.1998 року склала заповіт, яким заповіла належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, земельну ділянку, сертифікат на право на земельну частку (пай), все належне їй майно з чого б воно не складалось і де б воно не було своїй дочці ОСОБА_1 . Вказує, що після смерті матері вона прийняла спадщину за заповітом на інше майно. Під час оформлення спадщини, їй стало відомо, що батько при житті подарував своїм синам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по частці житлового будинку по АДРЕСА_1 . Вважає, що договір дарування жилого будинку, посвідчений секретарем виконкому Гіркополонківської сільської ради народних депутатів 15.03.1983 року за № 7 не був укладений дарителем ОСОБА_4 та його синами, оскільки останні проживали на той час і до кінця свого життя в Російській Федерації та не приїздили в Україну. Вказує, що реєстрація права спільної часткової власності за ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі неукладеного договору дарування від 15.03.1983 року за № 7, порушує право власності на успадкований нею житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами. У зв`язку з цим, просить повернути їй житловий будинок АДРЕСА_1 , який набуто ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 .

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19.11.2021 року відкрито загальне позовне провадження у даній цивільний справі та призначено підготовче засідання.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 17.01.2022 року.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 24.01.2022 року зупинено провадження по справі до вступу в справу правонаступника ОСОБА_1 .

З матеріалів спадкової справи № 16/2022 вбачається, що єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_1 є її син ОСОБА_6 , який прийняв спадщину відповідно до ч.1ст.1261 ЦК України в редакції 2003 року. Інших спадкоємців немає.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27.12.2022 року залучено правонаступника померлої ОСОБА_1 ОСОБА_6 .

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У зв`язку з цим, на підставі ст. 247 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи судом встановлено, що ОСОБА_4 був головою колгоспного двору в АДРЕСА_1 .

Станом на 1983-1985 роки членами колгоспного двору були його дружина ОСОБА_5 , дочка ОСОБА_1 та онук ОСОБА_6 10.10.1986 року останні двоє вибули із членів колгоспного двору, не витребувавши належні їм частки.

Секретарем виконкому Гіркополонківської сільської Ради Народних депутатів було оформлено договір дарування житлового будинку від 15.03.1983 року за № 7, відповідно до якого ОСОБА_4 подарував своїм синам ОСОБА_7 та ОСОБА_8 по частині житлового будинку по АДРЕСА_1 . Реєстрація даного договору в погосподарській книзі здійснена 05.02.1996 року (особовий рахунок № НОМЕР_2 ) Гіркополонківською сільською радою, а в Комунальному підприємстві «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» 04.02.1998 року.

На момент посвідчення даного договору обдаровані проживали на території Російської Федерації і не приїздили.

Крім того, ОСОБА_4 не мав права одноособово розпоряджатися майном колгоспного двору, тобто відчужувати його за договором дарування, оскільки на той момент він належав на праві спільної сумісної власності ще чотирьом членам колгоспного двору.

Згідно ч.1 ст.243 ЦК УРСР в редакції 1963 року даритель міг подарувати те майно, яке належало йому на праві власності, що спростовується погосподарською книгою за 1983-1985 роки.

З матеріалів справи вбачається, що у спірному житловому будинку по АДРЕСА_1 постійно проживали та були зареєстровані в господарстві члени колгоспного двору.

ОСОБА_7 та ОСОБА_8 майно за договором дарування не передавалось.

Відповідно до ч.2 ст.244 ЦК УРСР в редакції 1963 року якщо предметом дарування є жилий будинок, договір повинен бути нотаріально посвідчений з наступною реєстрацією його у відповідному виконавчому комітеті місцевої Ради депутатів трудящих, коли хоча б однією із сторін є громадянин.

Судом встановлено, що договір дарування не був зареєстрований у виконавчому комітеті Гіркополонківської сільської ради народних депутатів. До 15.04.1991 року сільська рада не змінювала реєстрацію господарства колгоспного двору на іншу суспільну групу, так як обдаровані не були членами колгоспу, мало того на території взагалі не проживали, дарунку не прийняли.

Рішенням виконавчого комітету Луцької районної ради народних депутатів від 15.05.1989 року № 118 п.174 оформлено право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 за колгоспним двором,голова двору ОСОБА_4 . На підставі даного рішення 22.05.1989 року Луцькою районною радою було видано свідоцтво про право власності на житловий будинок, що підтверджується архівним витягом державного архіву Волинської області від 17.01.2013 року № 89/01.20 з рішення виконкому Луцької районної ради народних депутатів від 15.05.1989 року № 118 та копією свідоцтва про право власності на жилий будинок від 22.05.1989 року.

За таких обставин, договір дарування житлового будинку по АДРЕСА_1 слід вважати неукладеним.

Відповідно до ч.2 ст.243 ЦК УРСР в редакції 1963 року договір дарування вважається укладеним з моменту передання майна обдарованому.

В п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода зі всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо).

Разом з тим, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

На момент відкриття спадщини діяли норми Цивільного Кодексу України (в редакції 1963 року), оскільки часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, тому при вирішенні даного позову слід застосовувати норми даного Кодексу.

Статтею 549 ЦК України, (в редакції 1963 року) визначено, що спадкоємець, який фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, визнається таким, що прийняв спадщину.

Відповідно до ст. 527 ЦК України, (в редакції 1963 року) спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Після смерті ОСОБА_4 спадщину за законом прийняла його дружина ОСОБА_5 . Діти спадкодавця спадщину не прийняли, що підтверджується оглянутою спадковою справою № 248/95 заведеною Луцькою районною державною нотаріальною конторою.

25.09.1996 року ОСОБА_5 отримала свідоцтво про право власності у спадковій справі № 291/96 видане Луцькою районною державною нотаріальною конторою.

Після успадкування частки в майні ОСОБА_5 набула право власності на цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 .

23.11.1998 року ОСОБА_5 склала заповіт, яким належний їй на праві власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, земельну ділянку, сертифікат на право на земельну частку (пай), все належне їй майно з чого б воно не складалось і де б воно не було заповіла дочці ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 померла.

Згідно ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України року право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Після її смерті спадщину прийняла її дочка позивачка ОСОБА_1 .

При цьому, ОСОБА_7 подав в Луцьку районну державну нотаріальну контору заяву про неприйняття спадщини ним після смерті матері ОСОБА_5 , яка знаходиться в матеріалах спадкової справи № 365/2004, заведеної нотаріальною конторою після смерті матері.

Судом також було встановлено, що ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Таким чином, вимоги позивача щодо повернення їй житлового будинку АДРЕСА_1 , який набуто ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно) слід задовольнити.

Згідно з частиною першою статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Таким чином, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позивач ОСОБА_1 , являючись спадкоємцем за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами що розташований в АДРЕСА_1 , який належав ОСОБА_5 , фактично набула право власності на вказане спадкове майно.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 17.01.2022 року.

Єдиним спадкоємцем після її смерті є її син ОСОБА_6 , який прийняв спадщину, відповідно до ч.1 ст.1263 ЦК України, звернувся до Луцької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Дана обставина підтверджується копією спадкової справи Луцької районної державної нотаріальної контори Волинської області № 16/22.

Отже, аналізуючи наведене вище, суд приходить до висновку, що ОСОБА_6 , будучи спадкоємцем першої черги після смерті своєї матері ОСОБА_1 , вчинив всі дії, необхідні для прийняття спадщини, а тому вимога про визнання за ним права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, ст. ст. 182, 328, 392, 1225 ЦК України, ст. ст. 243, 244, 527, 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), ст.1223,1263 ЦК України (в редакції 2003 року),суд -

У Х В А Л И В:

Позов задовольнити.

Повернути ОСОБА_1 житловий будинок АДРЕСА_1 , який набуто ОСОБА_7 та ОСОБА_8 без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно).

Визнати за ОСОБА_6 право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржено до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення виготовлено та складено 06.03.2023 року

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області С.С.Крупінська