Справа № 755/7216/22
Провадження №2/755/1599/23
"07" березня 2023 р. м.Київ
Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Коваленко І..В.,
при секретарі - Назаровій І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві у порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних, -
11 серпня 2022 року Акціонерне товариство «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просило стягнути суму боргу у вигляді 3 % річних за час прострочення виконання грошових зобов`язань за період з 01 червня 2020 по 13 червня 2022 в розмірі 24 602,13 грн., а також судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.
Позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до умов кредитного договору № 052-2008-873 від 25.03.2008 року ОСОБА_1 отримав від АТ «Універсал Банк» кредитні кошти у сумі 44 066,00 шв.франків строком до 10.03.2028 року зі сплатою 11,45% річних за користування кредитом. Позивач виконав взяті на себе зобов`язання, а саме - в порядку передбаченому кредитним договором видав відповідачу кредитні кошти шляхом переказу коштів на його рахунок. Відповідачем було порушено умови договору в частині повернення кредиту та сплати відсотків за його користування та не виконувались взяті на себе зобов`язання, банк був змушений звернутись до суду для захисту своїх прошених прав. Заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10.04.2012 року, позовні вимоги АТ «Універсал Банк» задоволено частково: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором у сумі 403 404,16 грн. На даний час, заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10.04.2012 року у справі № 2-2043/2011 не виконано.
17 серпня 2022 року ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків.
22 серпня 2022 року на виконання вимог ухвали суду від 17.08.2022 року представник позивача подав заяву про усунення недоліків та разом з цим подав уточнену позовну заяву в, якій зазначив, що у вступній частині позовної заяви була допущена технічна помилка при зазначені РНОКПП відповідача та вважати вірним РНОКПП ОСОБА_1 - НОМЕР_1 .
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 23 серпня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача Смиков В.Є. в прохальній частині позовної заяви просив розгляд справи проводити за його відсутності. Позовні вимоги підтримує та просить задовільнити. Проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 до судового засідання не з`явився. Повідомлявся про дату та час судового засідання належним чином. Відповідачем копію ухвали, копію позовної заяви з доданими до неї документами не було отримано, а конверт разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами повернувся до суду із відміткою поштового відділення «за закінченням терміну зберігання».
Верховний Суд у постанові від 18 березня 2021 року у справі № 911/3142/19 сформував правовий висновок про те, що направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Строки для подання відзиву та відповіді на відзив закінчились, а тому відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України та частини п`ятої статті 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до положень частини першої статті 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи те, що розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, керуючись частиною другою статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Акціонерне товариство «Універсал Банк» є правонаступником всіх прав та обов`язків Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» та Відкритого акціонерного товариства «Універсал Банк». Так, 22.06.2009 рішенням загальних зборів акціонерів ВАТ «Універсал Банк» було перейменовано в Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк»; 31.10.2018 рішенням загальних зборів акціонерів ПАТ «Універсал Банк» було перейменовано в Акціонерне товариство «Універсал Банк», що підтверджується статутом AT «Універсал Банк».
Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод принципу справедливості розгляду справи судом.
Як вбачається з матеріалів справи, факт наявності договірних правовідносин Позичальника з Банком та факт неналежного виконання зобов`язань, а також наявність заборгованості Позичальника перед Позивачем встановлено заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 10.04.2012 року, ухваленого у справі № 2-2043/11, яким позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставлене майно задоволено частково.
Відповідно до частини шостої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.
Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.
Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
З огляду на викладене та відповідно до положення частини четвертої ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України, суд не піддає сумніву та доказуванню обставини, встановлені заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 квітня 2012 року у справі № 2-1043/2011 та відповідно до якого з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» було стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 403 404,16 гривень, державне мито в сумі 1700,00 гривень, 120,00 гривень на витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду прави, а також 1519,00 гривень державного мита, а всього стягнути 406 743,16 гривень. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 052-2008-873 від 25.03.2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 25 березня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Красовським О.О. - однокімнатну квартиру, загальною площею 21,90 кв.м., житловою площею 12,40 кв.м. АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Барановою Т.І. 13 квітня 2001 року, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 2-1179 - шляхом проведення прилюдних торгів з визначенням початкової вартості предмета іпотеки 318 514,00 грн, що не спростовано відповідачем по справі ОСОБА_1 та не підлягає доказуванню, згідно засад інституту доказування у цивільному судочинстві.
Як вбачається з мотивувальної частини заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10.04.2021 року судом встановлено, що відповідно до умов кредитного договору № 052-2008-873 від 25.03.2008 року ОСОБА_1 отримав у ВАТ «Універсал Банк» кредит у сумі 44 066,00 швейцарських франків строком до 10.03.2028 року зі сплатою 11,45% річних за користуванням кредитом.
10.03.2009 року та 12.03.2009 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 та додаткову угоду № 2 до кредитного договору яким погоджено зміни процентних ставок.
Відповідно до п.5.2.5 кредитного договору банк має право достроково вимагати повернення кредитних коштів у повному обсязі у випадку прострочення сплати чергового платежу і не усунення позичальником порушень після відправлення кредитором повідомлення на адресу позивальника з вимогою усунути порушення. 23.12.2010 року відповідачу було направлено вимогу про порушення суми заборгованості.
Сума заборгованості по кредитному договору станом на 24.01.2011 року складає 48 882,16 швейцарських франки, що за офіційним курсом НБУ (курс 8,2526 грн. за 1 швейцарський франк) складає 403 404,91 грн., з них: - заборгованість по кредиту - 43 466,09 швейцарських франків - еквівалент - 357 635,42 грн.; відсотки - 5 504,13 швейцарських франків - еквівалент - 45 423,38; підвищені відсотки - 41,94 швейцарських франків - еквівалент 346,11 грн.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25.03.2008 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Красовським О.О., за яким ОСОБА_1 передав банку в іпотеку однокімнатну квартиру, загальною площею 21,90 кв.м., житловою площею 12,40 кв.м. АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Барановою Т.І. 13 квітня 2001 року, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 2-1179.
У 2011 році, у зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, ПАТ «Універсал Банк» звернулось до Дніпровського районного суду міста Києва із позовом про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставлене майно.
Заочним рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10.04.2012 року у справі 2-2043/2011 позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 403 404,16 гривень, державне мито в сумі 1700,00 гривень, 120,00 гривень на витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду прави, а також 1519,00 гривень державного мита, а всього стягнути 406 743,16 гривень. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 052-2008-873 від 25.03.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 25 березня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Красовським О.О. - однокімнатну квартиру, загальною площею 21,90 кв.м., житловою площею 12,40 кв.м. АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Барановою Т.І. 13 квітня 2001 року, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 2-1179 - шляхом проведення прилюдних торгів з визначенням початкової вартості предмета іпотеки 318 514,00 грн.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч .1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Частиною 2 ст. 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу три проценти річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
За змістом ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.
За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги (частина перша статті 6 Закону «Про іпотеку»).
Згідно із частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Частинами 1-3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» у відповідній редакції визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати:
передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону;
право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.
Відповідно до положень вказаних норм продаж іпотекодержателем предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу здійснюється на підставі застереження в іпотечному договорі або в окремому договорі, укладеному сторонами в порядку досудового врегулювання, а відтак належить до позасудового способу звернення стягнення на предмет іпотеки.
При цьому ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» визначено, що після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.
До такого висновку слід дійти з огляду на правову природу забезпечувальних заходів, спрямованість їх на повне забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором та добросовісність поведінки сторін кредитного договору. Велика Палата Верховного Суду вважає, що саме на кредитора законодавством покладено контроль за тим, щоб заборгованість за кредитним договором не перевищувала забезпечувальні заходи, і саме для цього законодавець передбачив спрощені процедури звернення стягнення на заставне майно. Незастосування цих заходів своєчасно тягне для кредитора негативні наслідки недобросовісності своїх дій.
Законодавець у такий спосіб встановив баланс між майновими правами та інтересами кредитора-іпотекодержателя і боржника, надавши можливість швидкого та ефективного задоволення його вимог, запобігаючи при цьому можливості зловживанням кредитором своїм становищем та вимагаючи добросовісної поведінки всіх учасників правовідносин.
Відповідно до кредитного договору № 052-2008-873 від 25.03.2008 року, ВАТ «Універсал Банк» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 44 066,00 швейцарських франків строком до 10.03.2008 року зі сплатою 11,45% річних за користуванням кредитом.
В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 25.03.2008 року було укладено договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Красовським О.О., за яким ОСОБА_1 передав банку в іпотеку однокімнатну квартиру, загальною площею 21,90 кв.м., житловою площею 12,40 кв.м. АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Барановою Т.І. 13 квітня 2001 року, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 2-1179.
У 2011 році ПАТ «Універсал Банк» звернулося до Дніпровського районного суду міста Києва із позовом про стягнення заборгованості та звернення стягнення на заставлене майно. Заочним рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 10.04.2012 року у справі 2-2043/2011 позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за кредитним договором в сумі 403 404,16 гривень, державне мито в сумі 1700,00 гривень, 120,00 гривень на витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду прави, а також 1519,00 гривень державного мита, а всього стягнути 406 743,16 гривень. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 052-2008-873 від 25.03.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 25 березня 2008 року, посвідченим приватним нотаріусом КМНО Красовським О.О. - однокімнатну квартиру, загальною площею 21,90 кв.м., житловою площею 12,40 кв.м. АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Барановою Т.І. 13 квітня 2001 року, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів за № 2-1179 - шляхом проведення прилюдних торгів з визначенням початкової вартості предмета іпотеки 318 514,00 грн.
В процесі розгляду справи судом встановлено, що АТ «Універсал Банк» реалізував право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки на підставі іпотечного договору.
З урахуванням ч. 4 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги АТ «Універсал Банк» щодо виконання ОСОБА_1 основного зобов`язання є недійсними, не залежно від того чи покрила вартість предмета іпотеки нараховану АТ «Універсал Банк» суму заборгованості.
Відповідно, у АТ «Універсал Банк» після звернення стягнення на предмет іпотеки були відсутні підстави для стягнення із ОСОБА_1 трьох процентів річних.
З огляду на вищевикладене, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову АТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 3 % річних.
Враховуючи повну відмову у задоволенні позову, у суду відсутні підстави для розподілу між сторонами судових витрат у порядку ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. 10, 11, 57-61, 79, 141, 209, 210, 212-215, 223, 228, 258, 259, 265, 268, 273, 280-282, 354 ЦПК України; ст.ст. 625, 1054 ЦК України; ЗУ «Про іпотеку», суд, -
У задоволенні позову Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних - відмовити.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Суддя І.В.Коваленко