Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/850/23
Провадження № 2/376/551/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" червня 2023 р.

Сквирський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Віговського С.І.

при секретарі Кропивлянській С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Сквира за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «ОТП Банк»до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

Представник позивача 03.03.2023 року звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи його тим, що 06 січня 2022 року між Акціонерним товариством «ОТП Банк»(далі - АТ «ОТП Банк») та ОСОБА_1 (далі відповідач, позичальник) було укладено кредитний договір № (далі кредитний договір). Згідно п. 1.1 розділу 1 кредитного договору АТ «ОТП Банк» надав відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, строковості в сумі 216 972,53 (двісті шістнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят два) грн. 53 коп. Відповідно до п. 1.2 розділу 1 кредитного договору протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись річна процентна ставка у розмірі 19,99 %. Згідно з п. 1.3 розділу 1 кредитного договору повернення кредиту, сплата процентів та інших передбачених договором платежів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів згідно з графіком платежів (Додаток № 1 до кредитного договору № від 06 січня 2022 року). На виконання умов кредитного договору АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з істотним порушенням умов кредитного договору, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, сплачуючи щомісячні платежі не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості. Станом на 03.03.2023 року заборгованість за кредитним договором № від 06 січня 2022 року становить: заборгованість по тілу 208 125,36 (двісті вісім тисяч сто двадцять п`ять) грн. 36 коп.; заборгованість по відсотках 18 237,48 (вісімнадцять тисяч двісті тридцять сім) грн. 48 коп., що в сумі становить 226 362,84 (двісті двадцять шість тисяч триста шістдесят два) грн. 84 коп. 09 січня 2023 року позивач направив на адресу відповідача вимогу про погашення заборгованості, яку останній не задовольнив та не сплатив позивачу означену у вимозі суму заборгованості. Отже, представник позивача просить суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача 226 362,84 (двісті двадцять шість тисяч триста шістдесят два) грн. 84 коп. заборгованості за кредитним договором та 3 395,45 (три тисячі триста дев`яносто п`ять) грн. 45 коп. понесених судових витрат у виді судового збору.

В судове засідання представник позивача не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлено належним чином, подав до суду клопотання від 03.03.2023 року за вих. № 11992448 про розгляд справи у відсутності представника позивача, підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини зазначені в позові, просив суд їх задовольнити.

В судове засідання відповідач не з`явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Від представника відповідача до суду від 28.04.2023 року (вх. № 4323/23 від 28.04.2023 року в АСДС) надійшов відзив на позовну заяву в якому представник відповідача просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог повністю та зазначив, зокрема, що позивачем не доведено укладення з відповідачем кредитного договору, позивач кредитний договір не підписував; зазначає, що кредитор не надав кредитні грошові кошти на руки позичальнику (відповідачу), а перерахував їх на рахунок зовсім іншого підприємства; у позові не зазначено, з якого часу виникла заборгованість; зазначає, що у наданому позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору відсутній підпис представника банку та він не скріплений печаткою банку; відповідач не намагався у досудовому порядку врегулювати питання погашення заборгованості за кредитним договором; вважає умови кредитного договору несправедливими у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів».

Судом встановлено, що 06 січня 2022 року між АТ «ОТП Банк»та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № .

Згідно п. 1.1 розділу 1 кредитного договору АТ «ОТП Банк» надав відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, строковості в сумі 216 972,53 (двісті шістнадцять тисяч дев`ятсот сімдесят два) грн. 53 коп. Цим підпунктом кредитного договору також визначено, що він надається позичальнику на споживчі цілі з наступною метою: 208 227,00 (двісті вісім тисяч двісті двадцять сім) грн. 00 коп. на загальні споживчі цілі; 6 246,81 (шість тисяч двісті сорок шість) грн. 81 коп. комісійної винагороди за видачу кредиту; 2 498,72 (дві тисячі чотириста дев`яносто вісім) грн. 72 коп. на придбання послуг зі страхування у продавця 1: «Страхування від нещасного випадку». Комісійна винагороди за видачу кредиту сплачується позичальником одноразово у день укладення кредитного договору самостійно позичальником на рахунок погашення боргових зобов`язань або за рахунок частини кредиту. Дата остаточного повернення кредиту 06 січня 2029 року. Строк на який надається кредит визначено графіком платежів.

Відповідно до п. 1.2 розділу 1 кредитного договору протягом дії кредитного договору для розрахунку процентів за користування кредитом буде використовуватись річна процентна ставка у розмірі 19,99 %.

Згідно з п. 1.3 розділу 1 кредитного договору повернення кредиту, сплата процентів та інших передбачених договором платежів відбувається шляхом сплати позичальником ануїтетних платежів згідно з графіком платежів (Додаток № 1 до кредитного договору № від 06 січня 2022 року;

Згідно розділу 3 кредитного договору (Заява-анкета про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк» № _CARD від 06/01/2022р.) ознайомившись з публічним договором про видачу та обслуговування міжнародних платіжних пластикових карток (особистих) та на підставі Заяви-анкети про надання банківських послуг АТ «ОТП Банк», які розміщені на офіційному сайті банку позичальник виявив намір оформити кредитну картку MC GOLD (PayPass) «Мані на кармані легка», у валюті рахунку гривні, номер карткового рахунку IBAN: НОМЕР_1 , картка № НОМЕР_2 . Банк встановлює до картки кредитну лінію (безготівковий кредит) в національній валюті на споживчі цілі. Розмір фіксованої процентної ставки становить: 5% в місяць, а впродовж пільгового періоду 0,01% річних.

Підпунктами 5.1, 5.3, 5.4, 5.6 (п.п. 5.6.1, 5.6.3, 5.6.4 та 5.6.5) розділу 5 (Заключні положення) кредитного договору визначено, що сторони досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору. Підписанням кредитного договору сторони підтверджують, що будь-які умови кредитного договору є істотними і підлягають виконанню в порядку передбаченому кредитним договором/правилами кредитування та заявою-анкетою/договором. Кредитний договір/договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами (дата кредитного договору/заяви-анкети) та всіх додатків до нього/неї і діє до повного виконання сторонами взятих на себе зобов`язань по кредитному договору/договору в повному обсязі. Підписанням кредитного договору/заяви-анкети позичальник/клієнт підтверджує, що: банк надав йому оригінальний примірник кредитного договору/заяви-анкети зі всіма їх невід`ємними частинами та додатками, зокрема, графік платежів з розрахунком загальної вартості кредиту (Додаток №1 до кредитного договору); кредитний договір/Заява-анкета є невід`ємною частиною тарифів банку та правил кредитування/договору, які розміщені на офіційному сайті банку; підписанням кредитного договору/заяви анкети позичальник/клієнт заявляє, гарантує та підтверджує, що позичальнику/клієнту була надана вичерпна інформація про послуги, що йому надаються банком та третім особам і повністю роз`яснені всі питання, що мав позичальник/клієнт по кредитному договору/договору; банк надав позичальнику/клієнту в письмовій формі та в повному об`ємі інформацію передбачену законодавством, що захищає права споживачів фінансових послуг; позичальника/клієнта перед укладенням кредитного договору/договору ознайомлено з інформацією, визначеною паспортом споживчого кредиту, необхідною для отримання кредиту із порівнянням різних пропозицій банку з метою прийняття обґрунтованого рішення щодо укладення кредитного договору/договору. Позичальник/клієнт отримав кредит на сприятливих для нього умовах. З правилами кредитування/договором та тарифами банку, які є невід`ємною частиною кредитного договору/заяви-анкети та які розміщені на офіційному сайті банку, позичальник/клієнт ознайомлений і згоден, а також зобов`язується їх належно та неухильно виконувати. Послуги банку, пов`язані із видачею кредиту, позичальник/клієнт отримав у повному обсязі. Зауваження щодо якості та обсягу наданих банком послуг та оплати комісійної винагороди за видачу кредиту у позичальника/клієнта відсутні. Позичальником ОСОБА_1 та кредитним спеціалістом АТ «ОТП Банк» проставлені підписи у кредитному договорі у розділі реквізити сторін.

Матеріали справи містять: анкету-заяву на отримання кредиту/опитувальний лист; заяву-приєднання (акцепт) № 25/02/ від 06.01.2022 року до оферти щодо укладення договору добровільного страхування життя; графік платежів та розрахунок загальної вартості кредиту (додаток № 1 до кредитного договору № від 06 січня 2022 року; паспорт споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит; додаток № 1 до паспорту споживчого кредиту від 06 січня 2022 року, в яких, зокрема, позичальником (відповідачем) власноручно проставлені особисті підписи.

Матеріали справи також містять: заяву позичальника (відповідача) на видачу готівки за № 7488589 від 06.01.2022р. в сумі 208227,00 грн. (зміст операції виплата коштів за кредитним договором № від 06 січня 2022 року), яка (заява) підписана сторонами по справі (позичальником та представником кредитора) та проставлено печатку банку (позивача) (а.с. ); квитанцію № 176Т003JV1 від 06.01.2022 року за якою позивач АТ "ОТП Банк" перерахував кошти в сумі 260282,70 грн. ТОВ "Везем Шиппиніг" з метою задоволення споживчих цілей позичальника (відповідача) (призначення платежу ОСОБА_1 , оплата за авто «VOLKSWAGEN», зг.рах. № 11782-ВШ0058 від 05.01.2022р. в т.ч. ПДВ), у т.ч. кредитні кошти в сумі 208227,00 грн., яка (квитанція) підписана сторонами по справі (позичальником та представником кредитора) та проставлено печатку банку (позивача); розрахунок заборгованості позивача за кредитним договором № від 06 січня 2022 року, складений на 13.12.2022 року; дублікати чеків про погашення відповідачем кредиту: від 25.01.2022 року в сумі 5000,00 грн.; від 09.03.2022 року в сумі 5000,00 грн. від 05.04.2022 року в сумі 5000,00 грн.; від 05.05.2022 року в сумі 5000,00 грн.; від 26.06.2022 року в сумі 5000,00 грн.

На виконання умов кредитного договору АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю.

Відповідач виконував взяті на себе зобов`язання з порушенням умов кредитного договору, сплачував поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати та/або не в повному обсязі та/або не сплачував взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості.

Згідно розрахунку заборгованості позивача за кредитним договором № від 06 січня 2022 року, складений на 13.12.2022 року, і станом на 03.03.2023 року, заборгованість за кредитним договором № від 06 січня 2022 року становить: заборгованість по тілу 208 125,36 (двісті вісім тисяч сто двадцять п`ять) грн. 36 коп.; заборгованість по відсотках 18 237,48 (вісімнадцять тисяч двісті тридцять сім) грн. 48 коп., що в сумі становить 226 362,84 (двісті двадцять шість тисяч триста шістдесят два) грн. 84 коп.

09 січня 2023 року позивач списком № 19122-01-8-8 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів з повідомленням направив, зокрема, на адресу відповідача ОСОБА_1 (№ 15 у згрупованому списку; номер відправлення: 584) вимогу за вих. № 11992448, датовану від 02.01.2023 року, про погашення заборгованості, яку останній не задовольнив та не сплатив позивачу означену у вимозі суму заборгованості.

Суд, дослідивши доводи, викладені у позовній заяві, та докази наведені у матеріалах справи, доводи відповідача та його представника викладені у відзиві на позовну заяву, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, зважаючи на наступне.

За нормою ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Відповідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягай згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно умов кредитного договору позичальник зобов`язувався вчасно повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом в порядку, визначеному цим договором. Судом встановлено, що відповідач належним чином не виконав свого зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 (позика) цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Згідно ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Згідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку первинні кредитори).

Умови договорів приєднання розробляються товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг товариства) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Згідно з частиною першою статті 1 ЦК України цивільні відносини засновані на засадах юридичної рівності, вольного волевиявлення та майнової самостійності їх учасників.

Основні засади цивільного законодавства визначені у статті 3 ЦК України.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

У частинах першій, третій статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між АТ «ОТП Банк» та фізичною особою - споживачем банківських послуг ОСОБА_1 (стаття 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів» (далі - Закон №1023-XII) та відповідно до вимог Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року № 1734-VIII (далі - Закон № 1734-VIII)).

Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону № 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

У пункті 19 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», прийняті 09 квітня 1985 року № 39/248 на 106-му пленарному засіданні Генеральної Асамблеї ООН зазначено, що споживачі повинні бути захищені від таких контрактних зловживань, як односторонні типові контракти, виключення основних прав в контрактах і незаконні умови кредитування продавцями.

Конституційний Суд України у рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_3 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року № 543/96-В «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно- правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.

Договір про споживчий кредит укладається в порядку, визначеному цивільним законодавством України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (ч. 1 ст. 14 Закону № 1734-VIII).

Договір про споживчий кредит, договори про надання супровідних послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому вигляді або у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію"). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами (абз. 1 ч. 1 ст. 13 Закону № 1734-VIII).

У договорі про споживчий кредит зазначаються: 1) найменування та місцезнаходження кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), прізвище, ім`я, по батькові та місце проживання споживача (позичальника); 2) тип кредиту (кредит, кредитна лінія, кредитування рахунку тощо), мета отримання кредиту; 3) загальний розмір наданого кредиту; 4) порядок та умови надання кредиту; 5) строк, на який надається кредит; 6)необхідність укладення договорів щодо супровідних послуг третіх осіб, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту (за наявності); 7) види забезпечення наданого кредиту (якщо кредит надається за умови отримання забезпечення); 8) процентна ставка за кредитом, її тип (фіксована чи змінювана), порядок її обчислення, у тому числі порядок зміни, та сплати процентів; 9) орієнтовна реальна річна процентна ставка та орієнтовна загальна вартість кредиту для споживача на дату укладення договору про споживчий кредит. У разі відсутності у кредитодавця інформації про вартість певної супровідної послуги, що надається споживачу третьою особою під час укладення договору про споживчий кредит, орієнтовна вартість такої послуги визначається відповідно до пункту 7 частини третьої статті 9 цього Закону. Усі припущення, використані для обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та/або орієнтовної загальної вартості кредиту, повинні бути зазначені; 10)порядок повернення кредиту та сплати процентів за користування споживчим кредитом, включно із кількістю платежів, їх розміром та періодичністю внесення, у вигляді графіка платежів (у разі кредитування у вигляді кредитування рахунку, кредитної лінії графік платежів може не надаватися); 11) інформація про наслідки прострочення виконання зобов`язань зі сплати платежів, у тому числі розмір неустойки, процентної ставки, інших платежів, які застосовуються чи стягуються при невиконанні зобов`язання за договором про споживчий кредит; 12) порядок та умови відмови від надання та одержання кредиту; 13) порядок дострокового повернення кредиту; 14) відповідальність сторін за порушення умов договору; 15) право споживача на звернення до Національного банку України у разі порушення кредитодавцем, новим кредитором та/або колекторською компанією законодавства у сфері споживчого кредитування, у тому числі порушення вимог щодо взаємодії із споживачами при врегулюванні простроченої заборгованості (вимог щодо етичної поведінки), а також на звернення до суду з позовом про відшкодування шкоди, завданої споживачу у процесі врегулювання простроченої заборгованості. У договорі про споживчий кредит можуть бути зазначені інші умови, визначені законом та за домовленістю сторін (ч. 1, абз. 1 ч. 2 ст. 12 Закону № 1734-VIII).

Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії (частина другої статті 640 ЦК України.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 червня 2019 року в справі № 2-6315/11 (провадження №61-23326св18) зроблено висновок, що «невід`ємною складовою правильної правової кваліфікації судами спірних договірних відносин є визначення правової природи договору, який є основою їх виникнення. Виходячи зі змісту статті 640 ЦК України, залежно від моменту виникнення цивільних прав і обов`язків у сторін договору, законодавець розрізняє договори консенсуальні і реальні. Консенсуальний договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Щодо реальних договорів, для укладення яких, крім згоди сторін, вимагається передання майна або вчинення іншої дії, частина друга статті 640 ЦК України передбачає правило, за яким договір вважається укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії. Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України кредитний договір - це договір, за яким банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним».

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що під час укладення між АТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 договору споживчого кредиту № від 06.01.2022 року на купівлю автотранспортного засобу «VOLKSWAGEN», що підтверджується квитанцією № 176Т003JV1 від 06.01.2022 року за якою позивач АТ "ОТП Банк" перерахував кошти в сумі 260282,70 грн., у т.ч. кредитні в сумі 208227,00 грн. ТОВ "Везем Шиппиніг" з метою задоволення споживчих цілей позичальника (відповідача) (призначення платежу ОСОБА_1 , оплата за авто «VOLKSWAGEN», зг. рах. № НОМЕР_3 від 05.01.2022р.), сторони досягли домовленості відносно всіх його умов, у тому числі щодо суми кредиту, дати видачі кредиту, річної відсоткової ставки, щомісячної суми необхідного платежу, строку внесення платежів, умов повернення кредиту, нарахування та сплати відсотків, права дострокового виконання зобов`язань за договором та його умов.

Подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 263/16688/17 від 28 квітня 2020 року.

Доводи представника відповідача, що позивачем не доведено укладення з відповідачем кредитного договору і позивач кредитний договір не підписував, спростовуються самим договором споживчого кредиту № від 06.01.2022 року; анкетою-заявою на отримання кредиту/опитувальний лист; заявою-приєднанням (акцептом) №25/02/ від 06.01.2022 року до оферти щодо укладення договору добровільного страхування життя; графіком платежів та розрахунком загальної вартості кредиту (додаток № 1 до кредитного договору № від 06 січня 2022 року); паспортом споживчого кредиту (інформація, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит); додатком № 1 до паспорту споживчого кредиту від 06 січня 2022 року, в яких, зокрема, позичальником (відповідачем) ОСОБА_1 власноручно проставлені особисті підписи, оскільки іншого ОСОБА_1 суду не доведено, а отже, договір сторони уклали і він підлягає виконанню.

Доводи представника відповідача, що кредитор не надав кредитні грошові кошти на руки позичальнику (відповідачу), а перерахував їх на рахунок зовсім іншого підприємства, спростовуються заявою позичальника (відповідача) на видачу готівки за № 7488589 від 06.01.2022р. в сумі 208227,00 грн. (зміст операції виплата коштів за кредитним договором № від 06 січня 2022 року) та квитанцією № 176Т003JV1 від 06.01.2022 року за якою позивач АТ "ОТП Банк" перерахував кошти в сумі 260282,70 грн., у т.ч. кредитні кошти в сумі 208227,00 грн., ТОВ "Везем Шиппиніг" (призначення платежу ОСОБА_1 , оплата за авто «VOLKSWAGEN», зг.рах. №11782-ВШ0058 від 05.01.2022р. в т.ч. ПДВ), які (заява та квитанція) підписані сторонами по справі (позичальником та представником кредитора) та проставлено в них печатки банку (позивача), а отже, ці кошти позивачем за волевиявленням відповідача були перераховані на рахунок продавця автомобіля (ТОВ "Везем Шиппиніг") саме з метою задоволення споживчих цілей позичальника (відповідача).

Доводи представника відповідача, що у позові не зазначено, з якого часу виникла заборгованість, що у наданому позивачем розрахунку заборгованості по кредитному договору відсутній підпис представника банку та він не скріплений печаткою банку, що розрахунок заборгованості по кредитному договору не є належним доказом у справі, оскільки він не є первинним обліковим бухгалтерським документом у розумінні Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», спростовуються самим розрахунком заборгованості позивача за кредитним договором № від 06 січня 2022 року, складеного на 13.12.2022 року, підписаного представником банку ( ОСОБА_2 ) та скріпленого печаткою АТ «ОТП Банк», за яким за період з 07.01.2022 року по 06.07.2022 року відповідачем сплачувалися кошти в рахунок погашення споживчого кредиту по тілу та відсоткам, а починаючи з 07.07.2022 року відповідач припинив будь-які виплати на погашення споживчого кредиту, а відтак, заборгованість у відповідача перед позивачем виникла саме з 07.07.2022 року.

Суд звертає увагу відповідача, що розрахунок заборгованості за кредитним договором № від 06 січня 2022 року, доданий позивачем до матеріалів справи, перевірено судом на відповідність умовам договору споживчого кредиту та вимогам закону і порушень не встановлено. Іншого розрахунку заборгованості ні відповідачем ОСОБА_1 , ні його представником до суду не надано. Крім того суд зважає, що волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, відповідач ОСОБА_1 погоджувався зі всіма умовами договору, про що свідчить його підпис в договорі і часткове погашення кредиту. Після укладення договору № від 06.01.2022 року та у відповідності до вимог норми ст. 15 Закону № 1734-VIII позичальник ОСОБА_1 його не оспорював, приступив до його виконання і виконував певний час до 06.07.2022 року, тобто погодився з умовами договору. Договором визначено повернення кредиту в тій самій валюті, в якій видано кредит, що повністю відповідає суті договору кредиту (позики) і не суперечить чинному законодавству.

Доводи представника відповідача, що відповідач не намагався у досудовому порядку врегулювати питання погашення заборгованості за кредитним договором, спростовуються тим, що 09 січня 2023 року позивач АТ «ОТП Банк» списком № 19122-01-8-8 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів з повідомленням направив, зокрема, на адресу відповідача ОСОБА_1 (№ 15 у згрупованому списку; номер відправлення: 584) вимогу за вих. № 11992448, датовану від 02.01.2023 року, про погашення заборгованості, яку (вимогу) відповідач ОСОБА_1 не задовольнив та не сплатив позивачу означену у вимозі суму заборгованості.

Доводи представника відповідача, що умови кредитного договору по відношенню до відповідача ОСОБА_1 є несправедливими у розумінні законодавства України про споживче кредитування, суд бере до уваги частково, зважаючи на наступні міркування.

У постанові Верховного Суду України від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2766цс15 зроблено висновок, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункту 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов`язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов`язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обов`язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; (пунктів 2,3 частини третьої статті 18 Закону «Про захист прав споживачів); надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у зв`язку з розірванням або невиконанням ним договору (пункту 4 частини третьої статті 18 Закону).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року у справі за №363/1834/17 (пункти 22-25, 29-31) зауважує, що особи мають право вибору: використати існуючі диспозитивні норми законодавства для регламентації своїх відносин або встановити для себе правила поведінки на власний розсуд. Цивільний договір як домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків, виявляє автономію волі учасників щодо врегулювання їхніх відносин згідно з розсудом і у межах, встановлених законом, тобто є актом встановлення обов`язкових правил для сторін, індивідуальним регулятором їхньої поведінки. Приписи частин другої та третьої статті 6 і статті 627 ЦК України визначають співвідношення між актами цивільного законодавства та договором, зокрема ситуації, коли сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, і коли вони не вправі цього робити. Свобода договору як одна із загальних засад цивільного законодавства (пункт 3 частини першої статті 3 ЦК України) є межею законодавчого втручання у приватні відносини сторін. Однак останні у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства та врегулювати свої відносини на власний розсуд, крім випадків, коли такий відступ неможливий у силу прямої вказівки акта законодавства, а також, якщо ці відносини врегульовані імперативними нормами. Тому сторони не можуть у договорі визначати взаємні права й обов`язки у спосіб, який суперечить існуючому публічному порядку, порушує положення Конституції України, не відповідає передбаченим статтею 3 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, що обмежують свободу договору, зокрема справедливості, добросовісності, розумності (пункт 6 частини першої вказаної статті). Домовленість сторін договору про врегулювання відносин усупереч існуючим у законодавстві обмеженням не спричиняє встановлення відповідного права та/або обов`язку, як і його зміни та припинення. Тому підписання договору не означає безспірності його умов, якщо вони суперечать законодавчим обмеженням (див. близькі за змістом висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 910/12876/19 (пункти 7.6-7.10)).

Згідно частин 5 та 6 ст. 12 Закону № 1734-VIII умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними. Договір про споживчий кредит, укладений з порушенням вимог частини першої цієї статті, є нікчемним. Споживач не зобов`язаний сплачувати кредитодавцю будь-які платежі, не зазначені у договорі про споживчий кредит.

Статтею 2 Закону № 1734-VIII визначено, що його метою є захист прав та законних інтересів споживачів і кредитодавців, створення належного конкурентного середовища на ринках фінансових послуг та підвищення довіри до нього, забезпечення сприятливих умов для розвитку економіки України, гармонізація законодавства України із законодавством Європейського Союзу та міжнародними стандартами.

При цьому, згідно ч. 1 ст. 4 Закону № 1734-VIII законодавство про споживче кредитування в Україні ґрунтується на Конституції України і складається з цього Закону та інших нормативно-правових актів щодо надання послуг споживачам.

Так, банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг (частина третя статті 55 Закону № 2121-III), однією із яких є відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів, у тому числі у банківських металах, та рахунків умовного зберігання (ескроу; пункт 2 частини третьої статті 47 цього Закону, в редакції чинній на час укладення кредитного договору (06.01.2022 року)), зокрема надання споживчого кредиту. Тому банк не може стягувати з позичальника платежі за дії, які він вчиняє на власну користь (ведення кредитної справи, договору, розрахунок і облік заборгованості за кредитним договором тощо), чи за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (наприклад, прийняття платежу від позичальника), чи за дії, що їх вчиняє банк або позичальник з метою встановлення, зміни, припинення правовідносин (укладення кредитного договору, внесення до нього змін тощо).

Інакше кажучи, банк неповноважний стягувати з позичальника плату (комісію) за дії, які позичальник вчиняє на користь банку (оплату позичальником/клієнтом комісійної винагороди на користь банку за видачу кредиту), адже такі дії не становлять банківську послугу, яку замовив позичальник (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку за кредитним договором і відповідають економічним потребам лише самого банку.

Принципи справедливості, добросовісності та розумності є фундаментальними засадами цивільного законодавства та основами зобов`язання (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України), спрямованими, зокрема, на реалізацію правовладдя та встановлення меж поведінки у цивільних відносинах. Добросовісність у діях їхнього учасника означає прагнення сумлінно використовувати цивільні права і сумлінно виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями, бездіяльністю шкоди правам та інтересам інших осіб.

З урахуванням принципів справедливості та добросовісності на позичальника не можна покладати обов`язок сплачувати платежі за послуги, за отриманням яких він до кредитодавця фактично не звертався. Недотримання вказаних принципів призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту. Виконання позичальником умов кредитного договору, встановлених із порушенням зазначених принципів, не приводить ці умови у відповідність до засад цивільного законодавства.

Таким чином, оскільки за умовами п. 1.1 розділу 1 кредитного договору № від 06.01.2022 року позичальником (відповідачем) ОСОБА_1 сплачено на користь банку АТ «ОТП Банк» 6 246,81 (шість тисяч двісті сорок шість) грн. 81 коп. комісійної винагороди за видачу кредиту, що є дією, яка не становить банківську послугу, яку замовив позичальник ОСОБА_1 (або супровідну до неї), а є наслідком реалізації прав та обов`язків банку АТ «ОТП Банк» за кредитним договором і відповідає економічним потребам лише самого банку, що у свою чергу порушує принципи справедливості та добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України) та призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту (у даному випадку прав споживача ОСОБА_1 ), тому суд вважає цю умову, згідно ч. 3 ст. 55 Закону № 2121-III, ст.ст. 2, 4, 12 Закону № 1734-VIII, п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України, нікчемною.

Таким чином, вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши наведені вище норми права, суд дійшов висновку про те, що позичальник (відповідач) ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору щодо своєчасного погашення кредиту, а відтак вважає, що позовні вимоги позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором № від 06 січня 2022 року підлягають задоволенню частково в сумі 220 116,03 (двісті двадцять тисяч сто шістнадцять) грн. 03 коп. (226362,84 грн. 6 246,81 грн.).

Інші доводи представника відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву, не мають правового значення для правильного вирішення справи та спростовуються висновками суду у цій справі.

При цьому суд також враховує позицію ЄСПЛ, сформовану в пункті 58 рішення у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) № 303-A, пункт 29).

Оскільки рішення ухвалено на користь позивача частково, то вимоги щодо відшкодування судових витрат, що складаються з судового збору у розмірі 3 395,45 (три тисячі триста дев`яносто п`ять) грн. 45 коп., згідно ч.ч. 1, 2 ст. 133, ч. 1, п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України підлягають задоволенню частково в сумі 3301,74 (три тисячі триста одна) грн. 74 коп.

Керуючись ст. 124 Конституції України, ст.ст. 3, 11, 205, 207, 509, 525, 526, 530, 536, 610-612, 623-625, 626, 628, 629, 631, 633, 634, 638, 639, 1048, 1049, 1050, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, ст.ст. 5, 11-13, 19, 23, 27, 58, 60, 62, 76-81, 83, 89, 95, 133, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 1, 11 Закону України від 12 травня 1991 року № 1023-XII«Про захист прав споживачів», ст.ст. 1, 2, 4, 12-15 Закону України «Про споживче кредитування» від 15.11.2016 року № 1734-VIII, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк»(вул. Жилянська, 43, м. Київ, ) заборгованість за кредитним договором № від 06 січня 2022 року в сумі 220 116,03 (двісті двадцять тисяч сто шістнадцять) грн. 03 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ) на користь Акціонерного товариства «ОТП Банк»(вул. Жилянська, 43, м. Київ, ) судовий збір в сумі 3301,74 (три тисячі триста одна) грн. 74 коп.

У задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду через Сквирський районний суд шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя С. І. Віговський