ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Хіль Л.М.,

судді Пилипчук Л.І., Триголова В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради, в особі Закревського Андрія Олександровича на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 10 лютого 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Харківська міська рада про встановлення факту постійного проживання,

Апеляційний суд заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2019 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_4 звернувся до суду з вказаним позовом в якому просив встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 разом зі спадкодавцем ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 . Остання постійно проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , була інвалідом з дитинства І група з 14.10.1999 року. Перебувала на обліку КЗОЗ Харківський міський психоневрологічний диспансер № 3.

Вказував, що ОСОБА_5 була непрацездатною потребувала постійного стороннього догляду та нагляду.

Згідно висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу хвора ОСОБА_5 інвалід І групи внаслідок психічного розладу встановленої 17.11.1999 року безстроково з дитинства проживала разом з ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 .

Вказував, що мати ОСОБА_5 ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батько її одружився вдруге, уклавши шлюб 13.11.1999 року з ОСОБА_4 . Після укладення шлюбу ОСОБА_5 , її батько ОСОБА_7 та ОСОБА_4 стали проживати однією сім`єю, вести спільне господарство.

Зазначав, що основний тягар піклування над недієздатною донькою ліг саме на позивача. З цього часу вона постійно доглядала за ОСОБА_5 піклувалась про неї, готувала їжу, забезпечувала їй медичний догляд.

Постійне місце проживання за адресою АДРЕСА_1 вона зареєструвала 28.11.2001 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.05.2003 року ОСОБА_5 визнано недієздатною. Рішення виконкому Дзержинської районної ради м. Харкова від 18.11.2003 року № 194/32 над недієздатною встановлено опіку за згодою батька опікуном призначено ОСОБА_4 . Батько ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Зазначав, що після смерті ОСОБА_5 залишилась спадщина у вигляді 1/2 частки у праві власності на квартиру за адресою АДРЕСА_1 , яка належала останній на праві власності. Інша 1/2 частка у праві власності на вказану квартиру належить ОСОБА_1 доньці позивача. ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7 фактично, оскільки постійно і на час відкриття спадщини проживала зі спадкоємцем.

Починаючи з 2012 року один раз у шість місяців ОСОБА_5 за адресою її проживання відвідували лікарі КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» ХМР, оглядали хвору, встановлювали з ким вона проживає та складали відповідні висновки.

21.01.2019 року вона звернулась до приватного нотаріуса ХМНО Галіщевої О.А. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, заведена спадкова справа. Однак у видачі вказаного свідоцтва їй нотаріусом було відмовлено з причин не надання заявником документів, що підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем. Відповідачем до справи залучена рідна сестра спадкодавця ОСОБА_2 , яка має права на спадкування у другу чергу. Заяви до нотаріуса про прийняття спадщини не подавала. Їй відомо про смерть ОСОБА_5 та про наявність спадкового майна.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 10 лютого 2021 року позов ОСОБА_1 (правонаступника ОСОБА_4 ) до ОСОБА_2 , третя особа Харківська міська рада про встановлення факту постійного проживання задоволено.

Встановлено факт постійного проживання ОСОБА_8 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, а саме з 13.11.1999 року до ІНФОРМАЦІЯ_6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_9 -представник Харківської міської ради просив рішення місцевого суду скасувати з підстав порушення норм процесуального та матеріального права та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обгрунтування апеляційної скарги вказано, що позивачем не надано належних та допустимих доказів проживання однією сім`єю разом з спадкодавцем.

Вказує, що реєстрація місця проживання не доводить фактичного проживання разом із спадкодавцем.

Опіка над спадкодавцем не може підтверджувати факту наявності відносин, які притаманні сім`ї.

Зазначає, що позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з іншою особою, що виключає її з кола спадкоємців за законом четвертої черги.

Учасники судового процесу були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток на їх електронні адреси.

Вказне узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 761/14537/15-ц

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_5 , 1981 року народження була зареєстрована разом з ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується копіями паспортів, а також довідками з місця проживання про склад сім`ї та прописку, виданими КП «Жилкомсервіс» № 976 від 28.03.2017 року, № 219 від 12.02.2013 року, № 2297від 18.12.2012 року № 1434 від 18.09.2012 року.

Згідно довідки МСЕ серії ХАР № 016256 ОСОБА_5 була інвалідом І групи з дитинства з 14.10.1999 року безстроково.

Як вбачається з листа КНП «Міський психоневрологічний диспансер № 3» від 18.06.2020 року № 4317 ОСОБА_5 встановлений діагноз: важка розумова відсталість внаслідок хвороби ОСОБА_10 . Згідно висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 205 у ОСОБА_5 встановлено обмеження самообслуговування, обмеження здатності до самостійного пересування, обмеження здатності до орієнтації, обмеження здатності до спілкування, обмеження здатності контролювати свою поведінку.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.05.2003 року по справі №2-996/2003 ОСОБА_5 визнано недієздатною.

Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Харкова від 18.11.2003 року № 194/32 встановлено опіку над недієздатною ОСОБА_5 , 1981 року народження та призначено ОСОБА_4 опікуном.

ОСОБА_5 16.06.2018 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 20.06.2018 року.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_7 , який був батьком ОСОБА_5 , перебував у шлюбі з ОСОБА_4 з 13.11.1999 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія НОМЕР_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_7 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 .

Місцевим судом також встановлено, що квартира за адресою АДРЕСА_1 належить на праві спільної власності ОСОБА_7 та ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 19.01.1995 року № НОМЕР_4 , виданим Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду.

Згідно договору про визначення часток в спільній сумісній власності від 21.06.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Головащенко О.Л. ОСОБА_7 та ОСОБА_5 належить на праві спільної сумісної власності квартира за адресою АДРЕСА_1 по 1/ 2 частині кожному.

Як вбачається з договору дарування частини квартири від 18.07.2012 року, посвідченого державним нотаріусом Шостої Харківської державної нотаріальної контори Головащенко О.Л., ОСОБА_7 подарував ОСОБА_1 1/2 частини квартири АДРЕСА_2 .

Таким чином судом встановлено, що вказана квартира належить на праві приватної часткової власності ОСОБА_5 та ОСОБА_1 , що також підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 154257435 від 29.01.2019 року.

Згідно листа приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщевої О.А. № 29/01-16 від 21.05.2020 року повідомлено, що після смерті ОСОБА_5 померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , заведена спадкова справа №1/2019 із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 . Спадкодавець заповіт не залишала. Свідоцтва про право на спадщину не видавались.

Постановою приватного нотаріусу Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщевої О.А. від 21.01.2019 року № 4/02-31 відмовлено ОСОБА_4 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем, а також спадкодавець заповітів не залишала.

Допитані в судовому засіданні районного суду свідки підтвердили факт постійного проживання ОСОБА_4 разом з ОСОБА_5 .

Місцевим судом встановлено, що ОСОБА_4 , 1947 року народження померла ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 від 20.11.2019 року. Правонаступником позивача у вказаній справі є її донька ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 .

Згідно листа Шостої Харківської міської державної нотаріальної контори № 3412/01-16 від 09.11.2020 року після померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернулась донька спадкодавця, ОСОБА_1 .Того ж дня син спадкодавця ОСОБА_11 звернувся із заявою про відмову від прийняття спадщини на користь доньки спадкодавця, ОСОБА_1 . На підставі цих заяв було заведено спадкову справу № 198/2020. Більше із заявами про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори ніхто не звертався. Заповітів від імені зазначеного спадкодавця не посвідчувалось.

Задовольняючи позов місцевий суд виходив з того, що позивачем доведений факт спільного проживання зі спадкодавцем, пов`язаність спільним побутом та наявність взаємних прав та обов`язків.

Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

У абзаці 1 ч. 2ст. 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

В порядкуст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені устаттях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановленихстаттею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4ст. 263 ЦПК Українипри виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 711/348/17 вказано на те, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), необхідно враховувати правила частини другоїстатті 3 СК Українипро те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Для набуття права на спадкування за законом на підставістатті 1264 ЦК Українинеобхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 554/14633/15-ц (провадження № 61-9952св18) та від 21 березня 2019 року в справі № 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18).

Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження.

Із матеріалів справи вбачається, що 13.11.1999 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_7 (батьком спадкодавця ОСОБА_5 ) із того часу вони всі разом почали проживати однією сім`єю за адресою АДРЕСА_1 .

Також вбачається, що ОСОБА_5 , 1981 року народження була зареєстрована разом з ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної ради м. Харкова від 18.11.2003 року № 194/32 встановлено опіку над недієздатною ОСОБА_5 , 1981 року народження та призначено ОСОБА_4 опікуном.

Показами свідків підтверджено, що ОСОБА_4 дійсно постійно проживала з ОСОБА_5 , піклувалася, кормила та доглядала за нею.

На підставі викладеного місцевий суд дійшов вірного висновку, що обставини, які зазначені в позовній заяві, знайшли своє підтвердження у судовому засіданні та є такими, що дозволяють встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 разом із спадкодавцем ОСОБА_5 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Доводи апеляційної скарги про недоведеність фактичного проживання позивача разом із спадкодавцем не заслуговують на увагу, оскільки факт проживання однією сім`єю підтверджено належними та допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги про те, що опіка над спадкодавцем не підтверджує факт наявноті відносин, які притаманні сім`ї не беруться до уваги, оскільки ОСОБА_4 не тільки була опікуном ОСОБА_12 , а й дружиною її батька, що підтверджено належними доказами.

Також факт прживання одніє сім`єю ОСОБА_13 разом з спадкодавцем ОСОБА_5 підтвердженого показами свідків.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради, в особі Закревського Андрія Олександровича залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 10 лютого 2021 рокузалишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя Л.М. Хіль

Судді Л.І. Пилипчук

В.М. Триголов

Повний текст постанови складено 07.03.2023 року