Дата документу 01.02.2023
Справа № 334/2617/22
Провадження № 2/334/249/23
01 лютого 2023 року місто Запоріжжя
Ленінський районний суд міста Запоріжжя
у складі: головуючого судді - Коломаренко К.А.
при секретарі - Цілінко А.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу
за позовом Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області, в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах: Запорізької міської ради
до відповідачів: Державного реєстратора Виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області Дьомушкіна Романа Васильовича,
про скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку
з участю: прокурора - Ткаченко А.Р., представника позивача - Михайловського А.С. (в порядку самопредставництва)
22 липня 2022 року до Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна заява Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області, в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах: Запорізької міської до Державного реєстратора Виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області Дьомушкіна Романа Васильовича, ОСОБА_1 , про скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку, якою прокурор просить:
- скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області Дьомушкіна Романа Васильовича за індексним №54449622 від 05.10.2020, із випраленнями, внесеними 15.10.2020 року за індексним № 54588111, припинивши право власності ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлову будівлю магазину літ. А, розташований у АДРЕСА_1 ;
- стягнути з ОСОБА_3 на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481 грн.;
- стягнути з ОСОБА_1 на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481 гривень.
В обґрунтування заявлених позовних вимог прокурор посилається на те, що у порушення норм чинного законодавства, ОСОБА_1 , не маючи правовстановлюючих документів, самовільно зайняла земельну ділянку, шляхом здійснення на ній будівництва об`єкту нерухомого майна, чим порушила права територіальної громади, як власника земельної ділянки комунальної власності, внаслідок самочинного будівництва на ній та реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2022 року для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Коломаренко К.А.
Фактично матеріали справи передано на розгляд судді 19.07.2022 року.
Ухвалою суду від 22.07.2022 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
16.08.2022 позивачем до суду надано заяву про виправлення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Ленінського районного суду від 17.08.2022 року відкрито провадження у справі, справу визначено розглядати в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, встановлено сторонам строк для подання заяв по суті спору.
Ухвалою суду від 13.09.2022 за клопотанням прокурора витребувано докази.
29.09.2022 від Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області на виконання ухвали суду надійшла запитувана судом інформація, відповідно до якої згідно Розпорядження сільського голови від 02.09.2022 року №47-К, ОСОБА_3 звільнено з посади державного реєстратора відділу «Центр надання адміністративних послуг» Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області за власним бажанням. Останнє відоме сільській ради зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 : АДРЕСА_6 .
04.10.2022 від Національної соціальної сервісної служби надійшла запитувана судом інформація, відповідно до якої фактичним місцем проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_5 .
Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.11.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
В судовому засіданні прокурор Ткаченко А.Р. та представник позивача - Запорізької міської ради Михайловський А.С. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві, щодо винесення заочного рішення не заперечували.
Відповідачі в судове засідання не з`явилися з невідомої суду причини, про поважність причин неявки суду не повідомляли, відзиву на позовну заяву не подали. Про дату, час та місце проведення судового повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомили, з заявами про відкладення судового засідання не зверталися.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Таким чином, з урахуванням змісту статей 223, 280 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення заочного рішення.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України).
Відповідно до ч.1 ст.11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є, договори та інші правочини.
Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Підставою для державної реєстрації права власності на нерухоме майно були заява про державну реєстрацію права власності, подана ОСОБА_1 , зареєстрована у базі даних про реєстрацію заяв і запитів Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно 05.10.2020 за реєстраційним номером 41787305, та документи, подані разом із заявою:
-технічний паспорт ТОВ «КОМПАНІЯ «ЗЕМЕЛЬНО-КАДАСТРОВИЙ ПРОЕКТНО-БУДІВНИЧИЙ ЦЕНТР» за № 0000805/20 від 01.10.2020 (а.с. 61);
-акт-висновок №177/АВ/ПА-04/19 від 10.04.2019, виданий ТОВ «КОМПАНІЯ «ЗЕМЕЛЬНО-КАДАСТРОВИЙ ПРОЕКТНО-БУДІВНИЧИЙ ЦЕНТР» (а.с.56-57).
Згідно акту-висновку №177/АВ/ПА-04/19 від 10.04.2019 встановлено, що згідно наданих замовником ( ОСОБА_1 ) даних, об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлова будівля магазину літ.«А» за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у власності ОСОБА_1 (а.с.56-57).
На підставі виїзного обстеження та наданих документів з технічної інвентаризації, вказаним актом засвідчено наступне:
- земельна ділянка, площею 0,0100 га для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, за адресою: АДРЕСА_1 за фактичним використанням: для розташування та обслуговування нежитлової будівлі магазину лі. «А», знаходиться у користуванні ОСОБА_1 ;
- об`єкт нерухомого майна: нежитлова будівля магазину літ «А», загальною площею: 45,5 кв.м., фактично знаходиться на земельній ділянці та має встановлену (визначену), юридичну поштову адресу: АДРЕСА_1 ;
- нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 , є об`єктом закінченого будівництва, відповідає Державним будівельним нормам та функціональному призначенню встановленому та визначеному згідно даних технічної інвентаризації, не потребує додаткових документів (визначених і встановлених нормами чинного законодавства в сфері містобудування та у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» №1952-IV від 01.07.2004 та Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (затвердженого постановою КМУ №1127 від 25.12.2015) - підлягає Державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень як самостійний об`єкт нерухомого майна: «Нежитлова будівля магазину літ «А» та не потребує додаткових документів (визначених і встановлених нормами чинного законодавства в сфері містобудування);
- на земельній ділянці, за адресою: АДРЕСА_4 - об`єктів самочинно збудованих будівель не зафіксовано.
Згідно технічного паспорту 0000805/20, розробленого станом на 01.10.2020 ТОВ «КОМПАНІЯ «ЗЕМЕЛЬНО-КАДАСТРОВИЙ ПРОЕКТНО-БУДІВНИЧИЙ ЦЕНТР», по вул. Бородінська, 55д розташована нежитлова будівля магазину літ.«А» загальною площею 81,3 кв.м., яка складається з торгового залу площею 79,0 кв.м. та санвузла площею 2,3 кв.м.
Відповідно до характеристики нежитлових будівель, що є частиною технічного паспорта, нежитлова будівля магазину по АДРЕСА_1 д 1990 року спорудження; фундамент - залізобетонний; стіни - метал/дерево, утеплювач; покрівля - профнастил; площа основи - 90 кв.м.
За відомостями ТОВ «КОМПАНІЯ «ЗЕМЕЛЬНО-КАДАСТРОВИЙ ПРОЕКТНО-БУДІВНИЧИЙ ЦЕНТР», до товариства ОСОБА_1 з приводу розроблення технічного паспорту на нежитлову будівлю по АДРЕСА_1 не зверталася та компанія не виконувала будь - яких робіт стосовно вказаного об`єкта (індексний номер рішення 54588111) (а.с.82).
Площа спірного об`єкта нерухомого майна, визначена технічним паспортом та актом-висновком є різними, а саме 81,3 кв.м. та 45,5 кв.м. відповідно, а інформація в акті-висновку щодо зазначення про відсутність самочинно збудованих будівель за адресою: АДРЕСА_4 , взагалі не має жодного відношення до спірного об`єкта нерухомого майна по АДРЕСА_1 .
З наведеного вбачається, що фактично підставою для реєстрації права приватної власності на нежитлову будівлю магазину літ.«А» загальною площею 81,3 кв.м. були: акт-висновок про розташування по АДРЕСА_1 нежитлової будівлі загальною площею 45,5 кв.м. та технічний паспорт на об`єкт нежитлового приміщення площею 81,3 кв.м. 1990 року будови.
Поряд із цим, згідно із відомостями Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 15.10.2020 року державним реєстратором Виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області були внесені виправлення щодо відомостей про об`єкт нерухомого майна, а саме нежитлову будівлю літ. А, об`єкт житлової нерухомості змінено на житлову будівлю магазину літ.А. об`єкт житлової нерухомості (а.с.71-72).
За інформацією Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської ради № 04.01-08/6083 від 12.11.2011 заяви щодо видачі містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , не зареєстровано.
Згідно із інформації Районної адміністрації Запорізької міської ради по Дніпровському району №17.01/01-27/1742 від 26.10.2021, Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради №01-19/01/3762 від 15.12.2021 та Департаменту архітектури та містобудування №04.01-08/0260 від 21.01.2022, №01-18/01/0115 від 27.01.2022 поштова адреса об`єкту нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , не присвоювалась (а.с. 67-73).
Актом за результатами проведення камеральної перевірки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державного реєстратора Виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області Дьомушкіна Романа Васильовича від 24.05.2021 було встановлено, що при проведенні державної реєстрації права власності на нерухоме майно по АДРЕСА_1 державним реєстратором Дьомушкіним Р.В. було порушено вимоги п. 12, 41 Порядку № 1127, п.п. 1, 2 ч. 3 ст. 10, п. 1 ч. 1 ст.23 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а саме не надання заявником для проведення державної реєстрації права власності документу, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта та документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси (а.с. 36-41).
Наказом Міністерства юстиції України від 25.05.2021 за № 1826/5 «Про результати проведення камеральної перевірки державного реєстратора Виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області Дьомушкіна Романа Васильовича» було тимчасово блоковано державному реєстратору ОСОБА_3 доступ до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно строком на 3 місяці (а.с.35).
Згідно висновку про вартість земельної ділянки від 12.07.2022, складеного експертом ТОВ «Правобережна торгова біржа» Поляковим І.Г. (Сертифікат УТО та ФДМУ №1160 від 26.09.1998, № 211/20 від 20.03.2020), ринкова вартість земельної ділянки становить 229 091 грн. (а.с.87).
Управлінням з питань земельних відносин Запорізької міської ради в порядку самоврядного контролю 18.01.2022 проведено огляд земельної ділянки, в ході якого встановлено, що на спірній земельній ділянці наявний фундамент у вигляді бетонної стяжки, без жодних комунікацій та елементів живлення, поряд розкидане будівельне сміття у вигляді цегли та частин бетону. Таким чином, оглядом вищевказаної земельної ділянки встановлено відсутність об`єкту нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1 , а саме нежитлового приміщення магазину літ «А»(а.с.47).
Враховуючи відсутність на момент огляду будь-якого об`єкту нерухомого майна, як закінченого об`єкту нерухомого майна, слід дійти висновку, що реєстрацію права власності за ОСОБА_1 проведено на неіснуючий об`єкт нерухомого майна, після чого було подано повідомлення про початок виконання будівельних робіт за категорію «Реконструкція».
З матеріалів реєстраційної справи, вбачається, що державним реєстратором Виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області Дьомушкіним Р.В. під час проведення державної реєстрації прав на об`єкт нерухомого майна по АДРЕСА_1 , право користування на яку виникло у ОСОБА_1 в 1990 році, отримано та опрацьовано лише технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна та акт-висновок про присвоєння юридичної адреси.
Запитів з метою з`ясування факту присвоєння об`єкту нерухомого майна юридичної адреси, наявності записів в погосподарських книгах та наявності документу, що посвідчує речове право на земельну ділянку під таким об`єктом, у порушення вимог п. 3 ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором не зроблено, у результаті чого останнім здійснено державну реєстрацію на підставі недостовірних та неналежних документів.
За змістом п. 1 ч.1 ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01.12.2020 - чинній станом на момент проведення державної реєстрації) державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ст. 11 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об`єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності 16.01.2020, ст. 26 Закону України ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.
Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 ч. 3 ст. 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16.01.2020) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Статтею 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» редакції, чинній із 16.01.2020) встановлює такі способи судового захисту порушених прав та інтересів особи:
- судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав;
- судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав;
- судове рішення про скасування державної реєстрації прав.
Частиною 1 ст. 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Осільки державна реєстрація права власності на нерухоме майно, а саме нежитлову будівлю літ «А» по АДРЕСА_1 , проведена державним реєстратором Виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області Дьомушкіним Романом Васильовичем, була здійснена із порушенням порчдку п. 12 Порядку № 1127 та ст. ст. 23, 31 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,то, відповідно, належним способом захисту порушеного права є скасування рішення дерджавного реєстратора.
Частинами 1, 2 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
Відповідно до ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва після проведення державної реєстрації права власності на нього відповідно до закону.
За положеннями ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
У силу спеціального застереження, наведеного в ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок (ч. 4 ст. 376 ЦК України).
Отже, законодавець визначив, що до інших правових наслідків, окрім офіційного визнання і підтвердження державою відповідних юридичних фактів, встановлюючи презумпцію правильності зареєстрованих відомостей з реєстру для третіх осіб, застосування норм Закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не призводить. Державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності не має.
У п. 6.33, 6.35 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.04.2020 у справі №916/2791/13 Великою Палатою зроблено правовий висновок, що реєстрація права власності на самочинне будівництво за особою, що здійснила самочинне будівництво, у силу наведених вище положень законодавства та приписів частини другої статті 376 ЦК України не змінює правовий режим такого будівництва, як самочинного, з метою застосування, зокрема, положень частини четвертої цієї статті. Проте, вказуючи про порушення гарантованого Конституцією права власності, суди разом з тим не врахували відомостей щодо документа державної реєстрації такого права в порушення умов надання в користування землі, на якій здійснено забудову, встановлених договором обмежень щодо її забудови та передбачених законодавством правил і порядку здійснення такої забудови не змінюють режиму такого об`єкта та не виключають застосування правових наслідків щодо такого будівництва.
Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.
Таким чином, у порушення вказаних норм чинного законодавства, ОСОБА_1 , не маючи правовстановлюючих документів, самовільно зайняла земельну ділянку, шляхом здійснення на ній будівництва об`єкту нерухомого майна.
За змістом ст. 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» про самовільне зайняття земельної ділянки свідчить вчинення особою будь-якої дії, спрямованої на фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дії, які відповідно закону є правомірними.
Згідно з ч. ч. 1-3 ст. 212 Земельного кодексу України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду.
Відповідно до ч. 2 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Згідно п.п. «б», «в», «г», «д» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Системний аналіз положень ст. 376 ЦК України, ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» дає підстави для висновку, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво.
Особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу (ст. 396 Цивільного кодексу України).
Реєстрація права власності за ОСОБА_1 на об`єкт нерухомого майна, фундамент від якого розташований на земельній ділянці комунальної форми власності, фактично є інструментом, за допомогою яких ОСОБА_1 формально законними способами намагалась набути права користування земельною ділянкою територіальної громади м. Запоріжжя.
Вимога про скасування рішення державної реєстрації, а також усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є елементами єдиного юридичного механізму захисту, спрямованого на досягнення реального результату у вигляді усунення законному власнику усіх перешкод щодо належного користування та розпорядження спірною земельною ділянкою.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 29.06.2006 у справі «Пантелеєнко проти України» зазначив, що засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом.
У рішенні від 31.07.2003 у справі «Дорани проти Ірландії» Європейський суд з прав людини зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Причому, як наголошується у вказаному рішенні Європейського суду з прав людини, ефективний засіб - це запобігання тому, щоб відбулося виконання заходів, які суперечать Конвенції, або настала подія, наслідки якої будуть незворотними.
При вирішенні справи «Каіч та інші проти Хорватії» (рішення від 17.07.2008) Європейський Суд з прав людини вказав, що для Конвенції було б неприйнятно, якби стаття 13 декларувала право на ефективний засіб захисту але без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.
Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (ст. 90 Земельного кодексу України), землекористувачі (ст. 95 Кодексу), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (ст. 102-1 Земельного кодексу України) або з інших передбачених законом підстав.
Верховним судом у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у п.п. 39, 40 постанови у справі № 911/3454/17 від 27.10.2020 обґрунтовано визначено, що за змістом частини 4 статті 376 ЦК України збудований об`єкт нерухомості може бути знесений як особою, яка здійснила самочинне будівництво, так і особою яка здійснює самочинне будівництво. У разі, якщо право власності чи право користування земельною ділянкою не оформлене, забудова цієї земельної ділянки порушує права третіх осіб. Оскільки земельна ділянка, на якій перебуває спірний об`єкт нерухомого майна належить територіальній громаді міста, рішення щодо передачі у власність або користування цієї земельної ділянки не приймалось, розташоване на ній нерухоме майно є самочинно збудованим об`єктом, наявність якого на земельній ділянці порушує інтереси держави в особі територіальної громади на розпорядження та користування цією ділянкою, а свідоцтва про право власності на вказане нерухоме майно підлягають скасуванню, Верховний Суд погодився з висновками суду апеляційної інстанції про те, що самочинно збудований об`єкт повинен бути знесений особою, яка здійснила таке будівництво.
На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області, в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах: Запорізької міської до Державного реєстратора Виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області Дьомушкіна Романа Васильовича, ОСОБА_1 , про скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК з відповідачів на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір, сплачений останнім при подачі позовної заяви, в розмірі 4 962,00 гривень, а саме по 2 481,00 гривень з кожного відповідача.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.2-5, 76-81, 141, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд,
Позов Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя Запорізької області, в інтересах держави, в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції в спірних правовідносинах: Запорізької міської ради до Державного реєстратора Виконавчого комітету Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області Дьомушкіна Романа Васильовича, ОСОБА_1 про скасування рішення державного реєстратора та зобов`язання звільнити самовільно зайняту земельну ділянку - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 481 гривень.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Ленінського районного суду м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, рішення може бути оскаржено відповідачем в загальному порядку.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Коломаренко К. А.