рава №522/3803/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.,

за участю секретаря судового засідання Палун І.В.,

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «СЕНС Банк» (Акціонерного товариства «Альфа-Банк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу недійними, визнання договору іпотеки недійсним та скасування записів про державну реєстрацію права власності та відновлення запису про державну реєстрацію,

В С Т А Н О В И В:

04 березня 2022 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшов позов Акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 за участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу недійними, визнання договору іпотеки недійсним та скасування записів про державну реєстрацію права власності та відновлення запису про державну реєстрацію.

В обґрунтування позовної заяви Позивач посилався на те, що 21 лютого 2008 року між ЗАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 800003208, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала кредит у сумі 306400,00 доларів США. За вказаним договором у ОСОБА_3 утворилась заборгованість, яка була стягнута рішенням Приморського районного суду м. Одеси у справі № 2-4652/11, на виконання якого 18 жовтня 2014 року був виданий виконавчий лист на суму 2 462 576,91 грн. В якості забезпечення зобов`язань за кредитним договором ОСОБА_3 передала в іпотеку квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 зверталась до суду з позовом про визнання припиненими зобов`язань за кредитним та іпотечним договором. У межах справи № 522/13021/16-ц рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2017 року її вимоги були задоволені.

Після набуття чинності вказаним рішенням суду, ОСОБА_3 на підставі договору від 03.07.2018 року здійснила відчуження спірної квартири на користь ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, яка в свою чергу 04.07.2018 року передала вказану квартиру в іпотеку ОСОБА_5 .

Проте, 22 липня 2020 року Верховний Суд скасував рішення судів у справі 522/13021/16-ц та прийняв нове, яким у задоволенні позову відмовив. Після чого, 30 липня 2021 року ОСОБА_2 здійснила відчуження спірної квартири на користь ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу.

У зв`язку з чим, позивач вважає, що скасовані рішення суду у справі № 522/13021/16-ц, яким було припинене право іпотеки щодо спірної квартири, не породжують жодних правових наслідків, позивач вважає, що належне йому право іпотеки має бути захищене шляхом визнання за ним цього права, визнання недійсними всіх договорів, укладених після набуття чинності рішення суду у справі № 522/13021/16-ц, а також шляхом скасування відповідних рішень державних реєстраторів, скасування відповідних записів про державну реєстрацію та відновлення реєстраційних записів щодо спірної квартири станом на 21.02.2008 року.

У зв`язку з чим, просив визнати недійсним договір купівлі-продажу, серія та номер: 748, виданий 03.07.2018, видавник: ОСОБА_6 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу згідно якого здійснено продаж (Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 214.5, житлова площа (кв.м): 122.9, матеріали стін: з/бетонні панелі Адреса: АДРЕСА_1 , покупець ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 .

Визнати недійсним договір купівлі-продажу, квартири, серія та номер: 840, виданий 30.07.2021, видавник: ОСОБА_7 , приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу згідно якого здійснено продаж (Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 214.5, житлова площа (кв.м): 122.9, матерiали стін: з/бетонні панелі Адреса: АДРЕСА_1 , покупець ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Визнати недійсним договір іпотеки, серія та номер: 987, виданий 04.07.2018, видавник: ПН ОМНО Горда І.В. Іпотекодержатель: ОСОБА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_4 , виданий 25.01.2005, видавник: Шевченківським ВМ Приморського РВ УМВС України в Одеській областi, краiна громадянства: Україна Іпотекодавець: ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 , паспорт громадянина України, серія та номер: НОМЕР_5 , виданий 22.02.2014, видавник: Суворовський РВ у м. Одесі ГУДМС України в Одеській області, краiна громадянства: Україна (Опис об`єкта: Загальна площа (кв.м): 214.5, житлова площа (кв.м): 122.9, матерiали стін: з/бетонні панелі Адреса: АДРЕСА_1 .

Скасувати записи про державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно:

(номер запису про право власності: 26873279; Дата, час державної реєстрації: 03.07.2018 15:23:52) вчинений на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41877934 від 03.07.2018 15:40:40, приватний нотаріус Тиквенко Марина Олексіївна, Одеський мiський нотаріальний округ, Одеська обл.

(номер запису про право власності: 43250031; Дата, час державної реєстрації: 30.07.2021 12:55:49) вчинений на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59573973 від 30.07.2021 13:00:48, приватний нотаріус Криворотенко Людмила Іванівна, Одеський мiський нотаріальний округ, Одеська обл.

(номер запису про право власності: 26891639; Дата, час державної реєстрації: 04.07.2018 15:38:16) вчинений на пiдставi Рiшення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41898131 від 04.07.2018 15:39:18, приватний нотаріус Горда Ірина Володимирівна, Одеський міський нотаріальний округ. Одеська обл.

Відновити запис про державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: (номер запису: 2830803; дата, час державної реєстрації: 21.02.2008 18:07:47) шляхом скасування запису про припинення іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: (Дата, час державної реєстрації: 02.03.2018 16:11:52).

Відновити запис про державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: (номер запису: 2830723; Дата, час державної реєстрації: 21.02.2008 18:04:36) шляхом скасування запису про припинення обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно: (Дата, час державної реєстрації: 02.03.2018 16:03:04).

Скасувати Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень:

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41877934 від 03.07.2018 15:40:40, приватний нотаріус Тиквенко Марина Олексіївна, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл.

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 59573973 від 30.07.2021 13:00:48, приватний нотаріус Криворотенко Людмила Іванівна, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл.

Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 41898131 вiд 04.07.2018 15:39:18, приватний пorapiye Горда Ірина Володимирівна, Одеський міський нотаріальний округ, Одеська обл.

Відновити запис про державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, (витребувати, визнати право власності) за ОСОБА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_6 нерухоме майно Загальна площа (кв. м): 214.5, житлова площа (кв. м): 122.9, матеріали стін: з/бетонні панелі Адреса: АДРЕСА_1 (номер запису про право власності: 2830132: дата, час державної реєстрації: 09.10.2013 17:35:51) вчинений на підставі Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 6680685 від 11.10.2013 12:35:49, Цапок Ірина Володимирівна, Одеське міське управління юстиції Одеська обл.

Визнати право іпотеки Акцiонерне товариство "Альфа-Банк", код ЄДРПОУ - 23494714 (вул. В. Васильківська, 100, м. Київ, 03150) на нерухоме майно: Загальна площа (кв. м): 214.5, житлова площа (кв.м): 122.9, матерiали стін: з/бетонні панелі Адреса: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 09 березня 2022 відкрито провадження по справі. Встановлено загальний порядок розгляду справи.

Ухвалою суду від 12 травня 2022 року заяву представника Акціонерного товариства «Альфа-Банк» про забезпечення позову задоволено. Вжито заходи забезпечення позову шляхом накладення заборони та арешту на відчуження, передачу в іпотеку чи заставу банку, продаж, перерозподіл часток, внесення до статутного капіталу юридичної особи, реконструкцію, виділення, поділ часток, об`єднання часток, зміну площі об`єкту будь кому і в будь який спосіб чи вчиняти будь-які дії щодо продажу відчуження, передачу в іпотеку чи заставу банку, продажу, перерозподілу часток, внесення до статутного капіталу юридичної особи, реконструкцію, виділення, поділу часток, об`єднання часток, зміни площі об`єкту будь кому і в будь який спосіб щодо нерухомого майна а саме: Реєстраційний номер майна № 01 Загальна площа (кв.м): 214.5, житлова площа (кв.м): 122.9, матеріали стін: з/бетонні панелі Адреса: АДРЕСА_1 .

Застосовано зустрічне забезпечення позову шляхом внесення Акціонерним товариством «Альфа-Банк» () на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі 50 000 (п`ятдесят тисяч) гривень 00 копійок.

20 травня 2022 року від представника Позивача до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів сплати зустрічного забезпечення на виконання ухвали суду від 12 травня 2022 року.

07 червня 2022 року від ОСОБА_3 до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого ОСОБА_3 заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на неналежність способів захисту, пропуск строку позовної давності.

Протокольною ухвалою суду від 07 липня 2022 року закрито підготовче провадження по справі та призначено справу до розгляду по суті.

26 вересня 2022 року від ОСОБА_1 до суду надійшли пояснення відповідача у відповідності до яких, зазначено, що із доводами викладеними у відзиві ОСОБА_3 погоджується. Також зазначено про неможливість задоволення вимоги про визнання права іпотеки, пред`явленої до добросовісного набувача, яким віно і є, а відтак просили суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

26 вересня 2022 року від представника Позивача до суду надійшли пояснення щодо пропуску строку позовної давності.

В судовому засіданні 31 жовтня 2022 року представник Позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, надав пояснення щодо обставин справи. Представники ОСОБА_3 та ОСОБА_1 заперечували проти задоволення позовних вимог, надали пояснення щодо обставин справи.

09 грудня 2022 року від представника Позивача до суду надійшли пояснення по справі.

В судовому засіданні 11 січня 2023 року судом протокольно замінено назву позивача без зміни реквізитів з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «СЕНС Банк». Представник Позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити.

Представник ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позовних вимог. Представник ОСОБА_1 також заперечував проти задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, які були представлені суду, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами належну правову оцінку, суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлені наступні фактичні обставини справи.

21.02.2008 року ЗАТ «Альфа Банк» та ОСОБА_3 уклали кредитний договір № 800003208. Відповідно до умов вищевказаного кредитного договору Банк зобов`язався надати Боржнику кредит у сумі 306 400,00 доларів США., а Боржник ОСОБА_3 зобов`язалась повернути наданий кредит і сплатити проценти за користування кредитом в сумі, строки та на умовах, що передбачені кредитним договором.

21.02.2008 року в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Кредитором та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір № 800003208-И, відповідно до якого ОСОБА_3 передала в іпотеку Банку нерухоме майно, а саме: квартиру, що складається з чотирьох кімнат загальною площею 214,5 кв.м. та житловою площею 122.9 кв.м. та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

ПАТ «Альфа-Банк» звернувся з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості а також заявляв вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, а саме, позивач наряду зі стягненням заборгованості також просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 800003208 від 21.02.2007 р. звернути стягнення на предмет іпотеки: квартиру, що складається з 4 кімнат, загальною площею 214,5 кв. м. та житловою площею 122,9 кв. м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та належить ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва НОМЕР_7 про право власності, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради 14 грудня 2007 року. Право власності зареєстроване КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об`єкта нерухомості»19.12.2007 року в книзі № 673 пр.- 80, запису 3387, реєстраційний номер 21492276, шляхом продажу ЗАТ «Альфа-Банк» від свого імені Відповідача договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, з вилученням записів про заборону на вказаний предмет іпотеки з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також наданням Позивачеві всіх повноважень, необхідних для здійснення такого продажу ; та про виселення Відповідача ОСОБА_3 та всіх мешканців з квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 (справа № № 2-4652/11). В подальшому, за клопотанням ПАТ «Альфа-Банк» ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2012 року позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» в частині позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду.

05 березня 2012 року судом задоволено позовні вимоги ПАТ «Альфа Банк» та вирішено стягнути солідарно ОСОБА_3 та ОСОБА_8 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» заборгованість за Кредитним договором № 800003208 від 21.02.2008 року в сумі 2462 576,91 грн., у тому числі: - заборгованість за кредитом - 2297424,14 грн..; - заборгованість за відсотками - у сумі 130187 гривня 35 коп.; - заборгованість за пеню 34965 гривня 42 коп. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.10.2012 року вказане рішення було змінене, та в частині солідарного стягнення було відмовлено у позові, а в решті залишено без змін. На виконання зазначеного рішення Приморського районного суду м. Одеси видано виконавчий лист від 18 жовтня 2014 року по справі № 2-4652/11.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 квітня 2017 року у справі № 522/13021/16-ц, залишеним без змін постановою апеляційного суду Одеської області від 21.12.2017 року, визнано зобов`язання за Кредитним договором № 800003208 від 21 лютого 2008 року, який був укладений між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк») та ОСОБА_3 припиненими. Припинено іпотеку за Договором Іпотеки від 21 лютого 2008 року, який був укладений між Закритим акціонерним товариством «Альфа-Банк» (Публічне акціонерне товариство «Альфа Банк») та ОСОБА_3 , та посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу за реєстровим № 321.

03 липня 2018 року ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 748, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Тиквенко М.О., здійснила відчуження спірної квартири за адресою АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2 .

04 липня 2018 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки (№ 987 посвідчений ПНОМНО І.В. Гордою), предметом якого була квартира загальною площею 214,5 кв.м. та житловою площею 122.9 кв.м. та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою Верховного Суду від 22.07.2020 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від «06» квітня 2017 року у справі № 522/13021/16-ц, та Постанова апеляційного суду Одеської області від 21.12.2017 року, скасовані, прийнято нове рішення, яким у задоволенні позову було відмовлено.

Як вбачається з матеріалів справи, в провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебувала цивільна справа № 522/23424/17 за позовом ПАТ "Альфа-Банк" до ОСОБА_3 , яка також представляє інтереси неповнолітньої ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 за участю третіх осіб: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення, в якій ПАТ "Альфа-Банк" просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру що складається з чотирьох кімнат загальною площею 214,5 кв.м. та житловою площею 122.9 кв.м. та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на користь публічного акціонерного товариства «Альфа Банк» шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом. Виселити з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 : ОСОБА_3 1972 р.н., ОСОБА_10 1996 р.н., ОСОБА_9 2005 р.н..

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2021 року у задоволенні позову ПАТ "Альфа-Банк" до ОСОБА_3 , яка також представляє інтереси неповнолітньої ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_2 за участю третіх осіб: Приморська районна адміністрація Одеської міської ради, як орган опіки та піклування, ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового приміщення відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 05 квітня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ «Альфа-Банк» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 03 березня 2021 року.

Як вбачається з матеріалів справи, 29.07.2021 року за заявою Іпотекодержателя ОСОБА_5 , посвідченою ПНОМНО Криворотенко Л.І. за № 824 обтяження спірної квартири іпотекою було припинено.

30 липня 2021 року ОСОБА_1 придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, укладеного з ОСОБА_2 та посвідченого ПНОМНО Криворотенко Л.І.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно із частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно із статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно із статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із статтею 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а відповідно до частини четвертої статті 33 цього ж Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Обмеження речових прав на нерухоме майно (обтяження нерухомого майна) - обмеження або заборона розпорядження нерухомим майном, установлена відповідно до правочину (договору), закону або актів органів державної влади, місцевого самоврядування, їх посадових осіб, прийнятих у межах повноважень, визначених законом.

За змістом частини першої статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, зокрема обмеження речових прав.

Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

До способів захисту цивільних прав відноситься, зокрема, визнання права, визначення правочину недійсним, примусове виконання обов`язку в натурі, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права або інтересу залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (зокрема - Висновок Великої Палати ВС у постанові від 6 квітня 2021 року у справі № 910/10011/19).

У справі № 922/2416/17, з огляду на наведені у відповідній постанові мотиви, для забезпечення єдності судової практики Велика Палата Верховного Суду відступила шляхом конкретизації від висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 зі справи № 643/17966/14-ц, а також від аналогічного висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 16.09.2015 зі справи № 6-1193цс15 і Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, викладеного у постановах від 10.05.2018 зі справи № 643/18839/13-ц, від 23.01.2019 зі справи № 643/12557/16-ц та від 13.03.2019 зі справи № 643/19761/13-ц. Означена конкретизація висновків полягає у тому, що:

- скасоване судове рішення не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення, але його скасування саме по собі (тобто без встановлення інших обставин, що, зокрема, можуть підтверджувати недобросовісність дій, які були вчинені на підставі цього рішення) не є підставою для перегляду всіх юридичних фактів, що виникли, змінилися чи припинилися на підставі відповідного рішення;

- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного державного реєстру на підставі судового рішення є не правовим наслідком такого рішення, а фактичною дією, вчиненою на підставі цього рішення;

- виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі;

- запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя;

- за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень (пункт 38 постанови Великої Палати Верховного Суду від 23.10.2019 у справі № 922/3537/17 [провадження № 12-127гс19]). За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню;

- при вирішенні таких спорів необхідно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження.

До аналогічних висновків приходив Верховний Суд у спорах з тотожним за змістом правовідносин, зокрема у Постановах Верховного Суду від 28 липня 2022 року у справі № 922/1995/17; від 22 листопада 2021 року у справі № 922/3164/20; від 26 жовтня 2022 року у справі № 306/2149/19; від 31 травня 2022 року у справі № 750/9652/20; від 08 вересня 2021 року у справі № 643/13902/19; від 21 липня 2021 року у справі № 201/9557/18.

Таким чином, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту є лише звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна.

З огляду на викладене, вимоги позивача про визнання недійсними договорів купівлі-продажу та іпотеки, вимоги про визнання недійсним рішень державних реєстраторів та вимоги про скасування та поновлення записів про речові права на нерухоме майно задоволенню не підлягають, оскільки не є належними способами захисту.

Щодо вимоги про визнання за позивачем права іпотеки на спірну квартиру, суд дійшов висновку, що у її задоволенні також слід відмовити з огляду на наступне.

За змістом статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Втручання у право мирного володіння майном, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає такого втручання. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення. Справедливий баланс не буде дотриманий, якщо особа - добросовісний набувач внаслідок втручання в її право власності понесе індивідуальний і надмірний тягар, зокрема, якщо їй не буде надана обґрунтована компенсація чи інший вид належного відшкодування у зв`язку з позбавленням права на майно (рішення Європейського суду з прав людини у справах «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року (Rysovskyy v. Ukraine, заява № 29979/04), «Кривенький проти України» від 16 лютого 2017 року (Kryvenkyy v. Ukraine, заява № 43768/07)).

Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Отже, положеннями частини другої статті 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, за якою право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не передбачена законом.

Факт неправомірності набуття права власності, якщо це не передбачено законом, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності передбачає його законність і добросовісність.

Відомості Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 48/340). Однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України). Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 669/927/16-ц (провадження № 14-192цс19)).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 922/3537/17 (провадження № 12-127гс19) сформульовано висновок, відповідно до якого добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Тому за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. Подібний висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (провадження № 14-436цс19).

Таким чином, за відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню. При вирішенні таких спорів потрібно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження.

Отже, ОСОБА_1 користується презумпцією добросовісного набувача і набула право власності на спірну квартиру вільну від зареєстрованих обтяжень. В свою чергу, позивач не обґрунтовував свої позовні вимоги до ОСОБА_1 її недобросовісністю, жодних фактів недобросовісності та доказів на їх підтвердження в позовній заяві не навів. Позовна заява містить лише доводи щодо недобросовісності ОСОБА_3 . В письмових поясненнях, наданих суду після закриття підготовчого засідання та переходу до розгляду справи по суті позивача посилається на пов`язаність ОСОБА_3 , ОСОБА_11 та ОСОБА_4 , оскільки ці особи спільно володіють та керують підприємством ТОВ «Флеш-Плюс». Однак вказані посилання суд не приймає до уваги, оскільки у спірних правовідносинах, правове значення можуть мати лише обставини, які можуть свідчити про недобросовісність останнього набувача спірного майна, а саме ОСОБА_1 .

З матеріалів реєстраційної справи щодо спірної квартири, судом встановлено, що Відповідач ОСОБА_1 придбала спірну квартиру вільною від будь-яких зареєстрованих обтяжень. Згідно з пунктом 2.1. Договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 продаж квартири вчинено 3 819 156, 00 гривень які були отримані ОСОБА_2 до укладення договору шляхом безготівкового розрахунку через ПАТ «РВС Банк». В пункті 1.6. цього ж Договору встановлено, що покупець особисто оглядав спірну квартиру. Нотаріусом до укладення договору перевірено відсутність обтяжень та зареєстрованих прав третіх осіб щодо предмета купівлі-продажу.

Таким чином, позивачем не спростовано презумпцію добросовісності набувача спірної квартири ОСОБА_1 , а судом в межах своїх повноважень не встановлено обставин, які б свідчили про протилежне.

Згідно з пунктами 2, 8 Постановою Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення по цивільній справі», рішення суду не повинно містити зайвої деталізації, яка не має правового значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124,129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п.29).

Отже, суд приходить до висновку про те, що заявлені в даному позові позовні вимоги до задоволення не підлягають, оскільки є безпідставними та не ґрунтуються на приписах законодавства, що регулює спірні правовідносини. Оскільки суд відмовляє у задоволенні позову з підстав його необґрунтованості та недоведеності, суд не досліджує питання пропуску строку позовної давності, про пропуск якого заявили відповідачі.

Згідно ч. 9 ст. 158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У зв`язку з вищевикладеним, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 12 травня 2022 року підлягають скасування, оскільки ухвалено рішення щодо повної відмови у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову Акціонерного товариства «СЕНС Банк» (Акціонерного товариства «Альфа-Банк») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи ОСОБА_4 про визнання договорів купівлі-продажу недійними, визнання договору іпотеки недійсним та скасування записів про державну реєстрацію права власності та відновлення запису про державну реєстрацію - відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 12 травня 2022 року, відповідно до яких накладено заборону та арешт на відчуження, передачу в іпотеку чи заставу банку, продаж, перерозподіл часток, внесення до статутного капіталу юридичної особи, реконструкцію, виділення, поділ часток, об`єднання часток, зміну площі об`єкту будь кому і в будь який спосіб чи вчиняти будь-які дії щодо продажу відчуження, передачу в іпотеку чи заставу банку, продажу, перерозподілу часток, внесення до статутного капіталу юридичної особи, реконструкцію, виділення, поділу часток, об`єднання часток, зміни площі об`єкту будь кому і в будь який спосіб щодо нерухомого майна а саме: Реєстраційний номер майна № 01 Загальна площа (кв.м): 214.5, житлова площа (кв.м): 122.9, матеріали стін: з/бетонні панелі Адреса: АДРЕСА_1 .

Скасувати заходи зустрічного забезпечення, які були вжиті ухвалою Приморського районного суду м. Одеси 12 травня 2022 року, шляхом внесення Акціонерним товариством «Альфа-Банк» () на депозитний рахунок суду грошових коштів у розмірі 50000 (п`ятдсят тисяч) гривень 00 копійок.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Одеського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення підписано та складено 12 січня 2023 року.

Суддя Чернявська Л.М.