Номер провадження: 22-ц/813/2153/23
Справа № 947/9042/21
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Найди Дмитра Івановича на рішення Київського районного суду м.Одеси від 20 жовтня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Луняченка В.О., у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Сбербанк» про стягнення матеріальної та моральної шкоди, третя особа Головне управління національної поліції у м.Києві,

встановив:

23.03.2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до АТ «Сбербанк» про стягнення матеріальної шкоди у розмірі 62000 доларів США, 8845 євро, 6300 рублів Російської Федерації, 100 грн., а також моральну шкоду у розмірі 1 000 000,00 грн., третя особа: Головне управління Національної поліції у м. Києві

Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що співпрацівники АТ «Сбербанк», в якому позивач за договором про надання в користування індивідуального банківського сейфу (депозитарію) зберігала власні речі, зокрема грошові кошти, без згоди користувача, здійснили допуск до банківського сейфу, який знаходився у володінні позивача, слідчого Слідчого управління Головного управління Національної поліції у м. Києві, який під час здійснення обшуку здійснив виїмку належних позивачу 62000 доларів США, 8845 євро, 6300 рублів Російської Федерації та 100 грн., таким чином завдавши позивачу шкоду у зв`язку із неможливістю користування своєю власністю, права якого, на думку позивача та її представника, були порушені саме діями робітників банку у зв`язку із порушенням ними умов договору про охорону депозитарію.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 було відмовлено (т.1, а.с.244-2470.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Найда Д.І. ставить питання про скасування рішення Київського районного суду м. Одеси від 20.10.2021 року, в частині відмови у стягненні моральної шкоди та ухвалення в цій частині нового рішення, яким позовні вимоги задовольнити, а також вирішити питання щодо розподілу між сторонами судових витрат, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (т.2, а.с.1-6).

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання (т.2, а.с. 78-83).

Слід також зазначити, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 25.01.2023 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 30.01.2023 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше року (т.2, а.с. 13), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 09 грудня 2019 року між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем - АТ «Сбербанк» було укладено договір №0364-134-2019 про надання позивачу у користування індивідуального банківського сейфу у рамках договору щодо банківського обслуговування строком до 06 лютого 2020 року включно. В подальшому, строк дії вищевказаного договору було продовжено за згодою сторін.

У відповідності до цього договору позивач користувалася індивідуальним сейфом № ОД015 у депозитарії (сховища для індивідуальних сейфів), який розташований у приміщенні Одеського відділення №8 АТ «Сбербанк» за адресою: 65058, м. Одеса, проспект Шевченка, 25.

22 грудня 2020 року на підставі ухвали слідчого судді Голосіївського районного суду м. Києва від 11.12.2020 року, слідчими СУ ГУНП у м. Києві, було проведено обшук індивідуального сейфа під № НОМЕР_1 у приміщенні Одеського відділення №8 АТ «Сбербанк» без присутності позивача та його представника, яким було слідчими відмовлено у присутності під час обшуку, та у присутності співробітників відділення Банку , які, отримавши відповідну ухвалу, відкрили сейф та були присутні під час обшуку та вилучення речей з даного індивідуального сейфа.

Під час обшуку в індивідуальному сейфі під № НОМЕР_1 , який було орендовано позивачем, у приміщенні Одеського відділення №8 АТ «Сбербанк» слідчим у присутності співробітників банку було виявлено та тимчасово вилучено 62000 доларів США, 8845 євро, 6300 рублів Російської Федерації та 100 грн., що підтверджується протоколом обшуку від 22.12.2020 року (т.1, а.с.13-20).

Ухвалюючи судове рішення, в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції обгрунтовано виходив із того, що відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

За змістом ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

При цьому колегія суддів зазначає, що в даному випадку відсутні підстави для застосування ч.2 ст. 1167 ЦК України, а тому суду належить встановити, чи є в діях відповідача винні дії, або бездіяльність, які б давали підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , в частині стягнення на її користь з АТ «Сбербанк» моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що АТ «Сбербанк» не допускало неправомірних дій, або бездіяльності по відношенню до позивача ОСОБА_1 , а тому підстави для відшкодування на її користь з АТ «Сбербанк» моральної шкоди відсутні.

З цих підстав колегія суддів погоджується з посиланням суду першої інстанції на постанову Великої Палати Верховного Суду 20 березня 2019 року у справі № 761/26293/16-ц (провадження № 14-64цс19), в якій йдеться про відсутність підстав для задоволення вимоги про стягнення моральної шкоди, оскільки відшкодування моральної шкоди у разі порушення зобов`язання, як то передбачено ст. 611 ЦК України, може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також якщо умови про відшкодування передбачені укладеним договором.

При цьому слід врахувати, що відповідно до положень статей 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції на час розгляду даної справи в суді першої інстанції, споживачі мали право на відшкодування моральної шкоди тільки в разі її заподіяння небезпечною для життя і здоров`я людей продукцією у випадках, передбачених законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріали справи не мають належних, допустимих і достатніх доказів протиправних дій, або бездіяльності співробітників відповідача під час здійснення обшуку та вилучення майна позивача.

Більше того, оскільки згідно п/п. 5 п. 12.17.2 Договору банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк», Банк має право відкрити сейф у відсутності клієнта у разі проведення виїмки (конфіскації) уповноваженим представником відповідного державного органу, якому Законодавством таке право надано (т.1, а.с.105-106), то колегія суддів вважає, що в діях АТ «Сбербанк» відсутні винні дії, які б давали право позивачу на відшкодування їй моральної шкоди.

При цьому колегією суддів враховано, що, як вбачається з матеріалів справи, обшук було здійснено за ухвалою слідчого судді від 11.12.2020 року (т.1, а.с.21-22), у відповідності до вимог Кримінального процесуального кодексу України, а тому у співробітників АТ «Сбербанк» не було жодних законних підстав не допускати слідчого до орендованого депозитарію.

Зазначені обставини додатково свідчать про те, що в діях відповідача відсутні винні дії, що виключає відшкодування позивачу завданої моральної шкоди.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

При цьому, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Найди Дмитра Івановича залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м.Одеси від 20 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 30.01.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра