Номер провадження: 22-ц/813/2820/23
Головуючий у першій інстанції Салтан Л. В.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гірняк Л.А.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Жукова Юрія Анатолійовича на ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2022 року, в частині скасування заходів забезпечення позову, постановленої під головуванням судді Салтан Л.В., у цивільній справі № 2-3491/2008 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Володимир і К» про стягнення грошових коштів,

встановив:

23.12.2021 року ТОВ «Володимир і К» звернулося до суду із заявою про відновлення втраченого провадження та скасування заходів забезпечення позову у цивільній справі № 2-3491/2008 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Володимир і К» про стягнення грошових коштів.

Заява була обґрунтована тим, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.04.2008 року в якості забезпечення позову було накладено арешт на нерухоме майно, а саме: на кафе і спортивно оздоровчий комплекс, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ТОВ «Володимир і К».

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.04.2009 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто 715 840,00 грн.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 16.12.2009 року апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволена частково, рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.04.2009 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ТОВ «Володимир і К» на користь ОСОБА_1 559 976,00 грн.

Разом з тим, в ході примусового виконання судового рішення між сторонами було укладено мирову угоду, яка затверджена ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02.06.2011 року (справа 2-з-8/11).

Однак питання про скасування заходів забезпечення позову судом не вирішувалося.

Посилаючись на вказані обставини заявник просив його заяву задовольнити.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 09.02.2022 року заява ТОВ «Володимир і К» була задоволена, відновлено втрачене провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ТОВ «Володимир і К» про стягнення грошових коштів, в частині забезпечення позову та накладення арешту на кафе і спортивно-оздоровчий комплекс, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер обтяження: 7112589, накладений ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.04.2008 року.

Вилучено запис про обтяження № 7112589 з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна (а.с.55-56).

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 адвокат Жуков Ю.А. ставить питання про часткове скасування ухвали Київського районного суду м. Одеси від 09.02.2022 року, ухвалення нового судового рішення, яким відмовити у задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права(а.с.58-61).

Зокрема, заявник апеляційної скарги посилається на те, що мирова угода відповідачем на даний час не виконана, а тому відсутні підстави для скасування заходів забезпечення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Володимир і К» просить ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09.02.2022 року залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення (а.с.79-80).

Вирішуючи питання про слухання справи у спрощеному позовному провадженні, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що учасники справи належним чином сповіщені про час і місце судового засідання (а.с. 96-104).

Разом з тим, від представника ТОВ «Володимир і К» Остапова В.П. надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с. 106).

Інші учасники справи заяви про відкладення розгляду справи з тих чи інших підстав суду не надали.

Відповідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення, а тому дана постанова прийнята 18.01.2023 року, а датована 30.01.2023 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції більше шести місяців (а.с.70), колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

Саме у зв`язку з викладеними обставинами в їх сукупності, а також у зв`язку з тим, що представник ТОВ «Володимир і К» не був позбавлений можливості звернутися до суду апеляційної інстанції із заявою/клопотанням про розгляд справи у режимі відеоконференції, колегія суддів залишила без задоволення його заяву про відкладення розгляду справи.

Також від позивача ОСОБА_1 надійшли заяви/клопотання про зупинення апеляційного провадження (а.с. 94,-95,105), які ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.01.2023 року, повний текст якої також складений 30.01.2023 року, залишені без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи заяву представника ТОВ «Володимир і К» про скасування заходів забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02.06.2011 року між сторонами було затверджено мирову угоду, провадження у справі закрито (а.с. 45, 46).

Згідно до ч.1 ст.158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Крім того, у відповідності до ч.ч.9, 10 ст.158 ЦПК України, у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову.

У такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ТОВ «Володимир і К» про стягнення заборгованості.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 21.04.2008 року задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову та накладено арешт на кафе і спортивно-оздоровчий комплекс, що розташовані по АДРЕСА_1 , які належать ТОВ «Володимир і К» (а.с. 6-6зворот).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 14.04.2009 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково. З ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнуто грошові кошти у розмірі 715 840, грн. (а.с. 3-4).

Проте, рішенням апеляційного суду Одеської області від 16.12.2009 року рішення Київського районного суду м. Одеси від 14.04.2009 року скасовано, позовні вимоги ОСОБА_1 були задоволені частково, стягнуто з ТОВ «Володимир і К» на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 559 976,00 грн. (а.с. 9-10).

14.09.2010 року Київським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист у даній справі (а.с. 35).

В подальшому, ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02.06.2011 року було затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , який діяв від імені ТОВ «Володимир і К», на виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 16.12.2009 року. Скасовано постанову державного виконавця Першого Київського ВДВС Одеського міського управління юстиції від 21.03.2011 року про арешт коштів боржника ТОВ «Володимир і К» на суму 615 993,60 грн. (а.с. 46).

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 13.09.2013 року роз`яснено ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 02.06.2011 року, якою визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який діяв від імені ТОВ «Володимир і К», на виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 16.12.2009 року про стягнення з ТОВ «Володимир і К» на користь ОСОБА_1 559 976,00 грн. (або 150 000,00 доларів США) в порядку і спосіб, визначених у мировій угоді (а.с. 43).

Затвердження судом мирової угоди передбачає закриття провадження у справі (ч. 4 ст. 179 ЦПК України, в редакції, що діяла на час затвердження мирової угоди), що і було здійснено судом.

24.09.2013 року Київським районним судом м. Одеси у даній справі видано виконавчий лист (а.с. 44).

Доказів того, що позивачем ОСОБА_1 пред`явлено до виконання виконавчий документ про стягнення з відповідача ТОВ «Володимир і К» заборгованості у розмірі 559 976,00 грн. (або 150 000,00 доларів США), виданого Київським районним судом м. Одеси 24.09.2013 року, матеріали справи не містять.

Більше того, ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 03 листопада 2021 року у справі № 947/31648/21 у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення строку для пред`явлення виконавчого листа від 24.09.2013 року № 2-з-8/11до виконання, було відмовлено, через пропуск ОСОБА_1 строку для пред`явлення виконавчого листа до виконання, як пропущеного без поважних причин.

Таким чином, враховуючи, що провадження у даній справі закрито та доказів того, що виконавчий документ пред`явлено до виконання суду не надано, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про задоволення заяви про скасування заходів забезпечення позову.

Що стосується посилання заявника апеляційної скарги на те, що станом на даний час боргові зобов`язання відповідача ТОВ «Володимир і К» перед ОСОБА_1 залишаються не виконаними, а тому скасування заходів забезпечення позову унеможливить для позивача виконання судового рішення і позбавить його ефективного захисту порушених прав та охоронюваних інтересів, колегія суддів не приймає до уваги, виходячи з таких підстав.

Арешт як вид забезпечення позову це інститут цивільного процесу, мета якого полягає у тимчасовому обмеженні кругообігу арештованого майна саме в період розгляду справи. Після розгляду справи заходи забезпечення позову можуть зберігати свою дію лише до набрання судовим рішенням законної сили.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 02.06.2011 року між сторонами було затверджено мирову угоду. Ухвала набрала чинності 08.06.2011 року (а.с. 46).

Суд не має забезпечувати позов шляхом накладення арешту на нерухоме майно понад 10 років після закінченого розгляду і закриття провадження у справі, оскільки це порушує права відповідача як власника свого майна, тим більше, що позивач після отримання виконавчого документу у 2013 році протягом майже 10 років не пред`явив його до виконання.

Аргумент апелянта стосовно того, що арештоване майно є єдиним, за рахунок якого можна задовольнити потреби позивача також не заслуговує на увагу, оскільки апелянт після винесення судового рішення, як вже зазначалося, на протязі майже 10 років не пред`явив отриманий у 2013 році виконавчий документ до виконання.

Крім того, у відповідності до роз`яснень, які викладені у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер її діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба з забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

У зв`язку з цим, та враховуючи, що діючим процесуальним законом України не передбачено продовження дії заходів забезпечення позову в разі закриття провадження у справі, твердження апеляційної скарги про те, що відсутність заходів забезпечення позову буде мати своїм наслідком протиправне відчуження спірного нерухомого майна, є безпідставними.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали суду та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, оскільки ухвала прийнята у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржувану ухвалу - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Жукова Юрія Анатолійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 30.01.2023 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

Л.А. Гірняк

Т.В. Цюра