ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

23 березня 2023 року

м. Харків

справа №642/3017/20

провадження №22-ц/818/506/23

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

учасники справи:

позивач: Акціонерне товариство "Акцент-Банк ",

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент - Банк» на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2022 року, ухвалене суддею Проценко Л.Г.,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року Акціонерне товариство "Акцент-Банк " звернулося до суду із позовом в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість у загальному розмірі 19 804,61 грн та вирішити питання щодо судових витрат.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2022 року у задоволенні позову Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 12000 грн.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство "Акцент-Банк " просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не взято до уваги заперечення представника Банку щодо не надання оригіналу анкети- заяви 19.06.2019 року укладеної між Банком та ОСОБА_2 не з вини банку, оскільки оригінали кредитної справи було вилучено з архіву слідчим СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області Вікленком О.А. на підставі ухвали слідчого судді. А також посилається на невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи щодо стягнення з Банку неспівмірної суми судових витрат на правову допомогу, посилаючись на той факт, що представником відповідача було порушено вимоги ч.3 ст.83 ЦПК України та на те, що судом стягнуто з них на користь ОСОБА_1 12 000 грн судових витрат на правову допомогу при сумі позову в 19 804,61 грн, що не відповідає вимогам чинного законодавства та практиці Верховного Суду. Також зазначає, що доказів на підтвердження понесених судових витрат на адресу Банку стороною відповідача направлено не було, у зв`язку з чим Банк був позбавлений можливості подати заяву про зменшення судових витрат.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу Банку без задоволення. Також просить стягнути з АТ «Акцент Банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 6 200,00 грн.

Посилається на те, що оскільки сторона позивача ухилилася від надання оригіналу анкети- заяви від 19.06.2019 року підписаної на їх думку ОСОБА_1 для проведення судово- почеркознавчої експертизи, чим порушила вимоги ст. 109 ЦПК України. Крім того зазначає, що представником Банку введено суд в оману, що в суді першої інстанції, що в суді апеляційної інстанції, оскільки представником Банку зазначено, що оригінал анкети заяви вилучено з архіву слідчим СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області Вікленком О.А. на підставі ухвали слідчого судді, однак дане твердження було спростовано при розгляді справи в суді першої інстанції наданням ОСОБА_1 доказів на спростування даної інформації, а саме: копія опису вилучених речей і документів від 20 листопада 2020 року. Даний факт представником Банку спростовано не було. Щодо посилань представника Банку відносно неспівмірності стягнення судових витрат на правову допомогу, ОСОБА_1 зазначає, що її представник виконав всі умови відповідно до наданих доказів до відзиву на позовну заяву, отже судом першої інстанції обґрунтовано стягнуто судові витрати на правову допомогу. Також зазначає, що представником Банку в суді першої інстанції не було заявлено клопотання про зменшення судових витрат на правову допомогу. Просить суд стягнути судові витрати на правову допомогу в розмірі 6 200,00 грн, оскільки після подання апеляційної скарги їй необхідно було звернутися за допомогою адвоката для надання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що під час розгляду справи судом не встановлено факту підписання ОСОБА_1 анкети-заяви від 19.06.2019 року та, відповідно не встановлено факту укладення 19.06.2019 року кредитного договору між позивачем та ОСОБА_1 . Також судом зазначено, що для реалізації дій для свого захисту, відповідачка може потребувати правової допомоги, яка б здійснювалася у той самий спосіб, про який йдеться у наданому представником відповідачки акті про надання правової допомоги. На підставі наданих суду першої інстанції відповідачем доказів суд дійшов висновку про стягнення витрат на її користь, пов`язаних з правничою допомогою адвоката, у сумі 12000 грн, розмір яких є співмірним критеріям, передбаченим ч.4 ст.137 ЦПК України, та сплата яких підтверджена достатніми доказами.

Такі висновки суду першої інстанції, не в повній відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 19.06.2019 року від імені ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку. Відповідно до даної анкети-заяви, позичальник погодився, що договір складається з даної заяви, Умов та Правил надання банківських послуг, тарифів, правил користування, основними умовами обслуговування і кредитування, розташованим в рекламному буклеті. (а.с. 4, зворотній бік).

До анкети-заяви додано витяг з умов та правил надання банківських послуг у ПАТ «Акцент-Банк», розміщеного на сайті https://a-bank.com.ua/terms, а також тарифи користування кредитною карткою «Універсальна Gold», які не містять підпису позичальника. (а.с. 5-10)

Згідно до розрахунку позивача, заборгованість позичальника станом 26.05.2020 року становить 19804,61 грн та складається з 11792,05 грн заборгованості за кредитом, 8012,56 грн заборгованості по відсотках. (а.с. 4)

06.07.2020 року за заявою ОСОБА_1 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за номером 000405 було внесено відомості про вчинення щодо неї кримінального правопорушення за ч.2 ст.190 КК України, із зазначенням про те, що в період часу з 18.06.2019 року по 04.07.2019 року невстановлені особи шахрайським шляхом з використанням підробних документів отримали кредити у фінансових установах ПАТ «ПУМБ», АТ «А-Банк», АТ «Альфа-Банк», Ломбард «Благо», чим спричинили шкоду ОСОБА_2 . Постановою слідчого СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області Вікленка О.А. від 07.07.2020 року ОСОБА_1 було визнано потерпілою у кримінальному провадженні (а.с. 26-27)

Відповідно до частин 1,2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першоюстатті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 3 ст. 13, ч. 1 ст. 49 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Сторони користуються рівними процесуальними правами.

Відповідно до ст. 76, ч. 1, 2, 3 ст. 77, 79, 80 ЦПК України:

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

На підтвердження позиції про те, що кредитний договір замість ОСОБА_1 підписувала невідома особа, стороною відповідача в суді першої інстанції заявлено клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи анкети-заяви від 19.06.2019 року на отримання кредиту.

Проведення такої експертизи, згідно методики проведення експертизи, можливе виключно за оригіналом документу, на якому поставлено підпис особи. Зокрема, відповідно до абз. 2 п. 1.1. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, що затверджена наказом Міністерства юстиції України 3 листопада 1998 р. за № 705/3145, для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

На підставі вищевикладеного судом першої інстанції 31.08.2021 року постановлено ухвалу та призначено судово- почеркознавчу експертизу, а також витребувано у позивача оригінал «анкети-заяви» від 19.06.2019 року. Сторонам по справі роз`яснено наслідки ухилення від проведення експертизи за ст.109 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи АТ «Акцент-Банк» ухвалу суду щодо надання оригіналу анкети-заяви не виконано. Представником Банку письмово повідомлено суд першої інстанції про те, що оригінал кредитної справи за договором від 19.06.2019 року вилучено слідчим СВ Холодногірського ВП ГУНП в Харківській області Вікленко О.А. і до цього часу оригінали до архіву Банку не повернуті.

На спростування посилань Банку представником ОСОБА_1 надано до суду першої та апеляційної інстанції копії матеріалів досудового розслідування, серед яких: протокол вилучення документів та ухвалу слідчого судді про тимчасовий доступ до речей і документів, згідно до яких, за ухвалою слідчого судді, слідчим було вилучено з АТ «Акцент-Банк» не оригінали, а копії документів, у тому числі анкети-заяви від 19.06.2019 року.

Виходячи зі змісту обставин, зазначених відповідачем в обґрунтування заперечення щодо позовних вимог, вирішальним є ідентифікація виконавця підпису в спірній анкеті заяві від 19.06.2019 року, що можливо довести лише певними засобами доказування, якими у даному випадку є проведення по справі судової почеркознавчої експертизи, предметом дослідження якої має бути підпис особи в оригіналі документу.

З матеріалів справи убачається, що відповідачкою та її представником вичерпані всі процесуальні можливості для виконання обов`язку подання суду доказу на підтвердження своїх доводів про підроблення підпису від її імені, в тому числі, у анкеті заяві укладеній 19.06.2019 року між АТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_1 .

Відсутність оригіналу спірної анкети заяви виключило можливість призначення судової почеркознавчої експертизи для спростування або підтвердження виконання підпису у спірному договорі особисто ОСОБА_1 , оскільки для проведення експертизи документа необхідний його оригінал.

Відповідно до ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

Отже, доводи позивача про те, що відповідачем не доведено, що ОСОБА_1 не підписувала оспорювану анкету- заяву, спростовуються наявними в матеріалах справи доказами.

Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів на спростування факту не підписання відповідачем ОСОБА_1 спірного договору, а саме анкети заяви від 19.06.2019 року між АТ «Акцент Банк» та ОСОБА_1 .

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Що стосується рішення суду першої інстанції про стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу, судова колегія виходить з наступного.

Ухвалюючи рішення в частині стягнення з позивача на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000,00 грн, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 при розгляді вказаної цивільної справи, понесла витрати на професійну правничу допомогу, які підлягають стягненню у заявленому розмірі.

Такі висновки суду в не повній мірі відповідають вимогам закону, з огляду на таке.

Банк заперечуючи проти задоволення заяви про стягнення витрат на професійну допомогу, вважає їх розмір штучно збільшеним, а також звертає увагу, що ОСОБА_1 не виконані вимоги ст.83 ЦПК України, що позбавило Банк можливості надати відповідну заяву про зменшення судових витрат у встановлений законом строк.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Пунктами 1, 2 частини другої статті 141 ЦПК України передбачено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові - на позивача.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з частиною першою та третьою статті 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі.

До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

При визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченого адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16.

Крім того, суд апеляційної інстанції, враховує те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає позицію щодо юридичного терміну «фактично понесені» витрати на правову допомогу, згідно з якою в ситуації, коли заявник ще не сплатив адвокатський гонорар, але він має сплатити його згідно із договірними зобов`язаннями на користь особи, яка представляла заявника протягом провадження у Європейському суді з прав людини, має право висувати вимоги щодо сплати гонорару згідно з договором. Відповідно Суд вважає витрати за цим гонораром «фактично понесеними». З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Тогджу проти Туреччини», заява № 27601/95, п. 158, від 31 травня 2005 року; «Начова та інші проти Болгарії», заяви №№ 43577/98 і 43579/98, п. 175, ECHR 2005 VII; «Імакаєва проти Росії», заява № 7615/02, ECHR 2006 XIII; «Карабуля проти Румунії», заява № 45661/99, п. 180, від 13 липня 2010 року; «Бєлоусов проти України», заява № 4494/07, п. 116, від 07 листопада 2013 року.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частини перша, п`ята, шоста статті 81 ЦПК України).

Так, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 на підтвердження витрат на правничу допомогу надано наступні документи: договір про надання правової та професійної правничої допомоги між адвокатом Александровою Т.В.(свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія ПТ № 1700, видане Радою адвокатів Полтавської області 27.06.2017 року) та ОСОБА_1 27.10.2020 року; додаткова угода від 31.08.2021 року; розрахунок гонорару адвоката від 27.10.2021 року, що є додатком №1 до вказаного договору про надання правничої допомоги; акт про надання правової допомоги від 24.12.2021 року, витрати відповідачки на правову допомогу становлять 12000,00 грн., та складаються з адвокатських послуг щодо складання позову, складання заяви щодо застосування практики Верховного Суду, складання клопотання про призначення судово-почеркознавчої експертизи, а також участь в судових засіданнях(а.с. 36-37 та 67-75).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Із змісту договору про надання правничої допомоги від 27.10.2020 року убачається, що гонорар адвоката погоджується сторонами в Додатку №1 до цього договору «Розрахунок договору адвокату» (п.3.2).

27.10.2020 року відповідно до акту про надання правової допомоги від 24.12.2021 року, як Додаток до Договору № 27/10-2020 від 27.10.2020 року вбачається, що сторони підписали розрахунок гонорару адвоката на загальну суму 12 000 грн, з яких вбачається, що послуги надані адвокатом по цивільній справі №642/3017/20 за позовом Акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Таким чином актом про надання правової допомоги від 24.12.2021 року передбачено, що ОСОБА_1 повинна сплатити за надання правової та правничої допомоги 12 000 грн.

Частиною 6 та 7 ст. 137 ЦПК України передбачено, що у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Дослідивши матеріали справи та зміст поданих апелянтом документів, колегія суддів вважає неспівмірним наданий адвокатом обсяг послуг (вивчення позовної заяви, судової практики та підготовки аналітичної довідки зі стратегією по справі; складання та подання до суду заяви щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду; складання та подання до суду клопотання про витребування доказів та призначення експертизи; складання та подання до суду клопотання з додатками про визнання факту виконання підпису іншою особою; участь у 4-х судових засіданнях) з їх вартістю (12 000,00 грн), складністю справи, затраченим часом на надання таких послуг; суд апеляційної інстанції також враховує той факт, що представник відповідача жодного разу до суду в судове засідання не з`являвся, а тому заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру.

З урахуванням вимог розумності та справедливості, наявні підстави для стягнення з АТ «Акцент Банк» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 6 000 грн.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги, має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до положень статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права.

Тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку про зміну рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2022 року.

Що стосується вимог ОСОБА_1 щодо витрат на правничу допомогу за подання апеляційної інстанції, судова колегія виходить з наступного.

Судом встановлено, що 28.02.2023 року між адвокатом Горячко О.Б. (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю Серія МК № 001513, видане Радою адвокатів Миколаївської області 11.11.2019 року)та ОСОБА_1 укладений договір про надання правової та професійної правничої допомоги № 2/23.

Також була укладена Додаткова угода №1 від 28.02.2023 року до договору про надання правової допомоги № 2/23 від 28.02.2023 року, в якій визначено вартість робіт з підготовки будь яких заяв, клопотань, відзивів, заперечень, пояснень, апеляційних та касаційних скарг.

Згідно звіту про надання правової (правничої) допомоги за договором про надання правової допомоги № 2/23 від 28.02.2023 року ОСОБА_1 надано професійну правничу допомогу адвоката, яка становить 5 200,00 грн та складається з: усного консультування; ознайомлення з документами щодо можливостей, механізмів і процедур досудового та судового захисту його прав; складання відзиву на апеляційну скаргу; підготовка документів, які додаються до відзиву на апеляційну скаргу .

Витрати на правничу допомогу адвоката можуть включати в себе гонорар адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката.

Для того, щоб суд міг визначити розмір понесених витрат на правничу допомогу з метою їх подальшого розподілу, сторона по справі повинна подати детальний опис наданих робіт (послуг) та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

При відшкодуванні витрат на правничу допомогу розмір судових витрат встановлюється судом на підставі поданих доказів (договори, рахунки, акти виконаних робіт тощо). У такому випадку важливо, щоб договір про надання правничої допомоги був з прозорим ціноутворенням, аби суд міг об`єктивно оцінити вартість та обсяги роботи адвоката. Адвокат повинен також надати детальний опис виконаних робіт з наданням доказів (документального підтвердження) факту виконаних адвокатом робіт.

Розмір витрат на правничу допомогу адвоката встановлюється судом на підставі детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Із змісту договору про надання правничої допомоги від 28.02.2023 року убачається, що за надання правової і професійної правничої допомоги клієнт виплачує винагороду у формі гонорару сума якого узгоджується за згодою сторін та підтверджується додатком №1 до цього договору (п.1.2).

28.02.2023 року ОСОБА_1 уклала додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги 2/23 від 28.02.2023 року з адвокатом Горячко О.Б.

На підтвердження наданих за Договором та Додатковою угодою до нього, сторони Договору підписали звіт про надання правової допомоги від 28.02.2023 року.

Дослідивши матеріали справи та зміст поданих апелянтом документів, колегія суддів вважає неспівмірним наданий адвокатом обсяг послуг (складання заяви про відкладення розгляду справи та ознайомлення із матеріалами справи; складання відзиву на апеляційну скаргу; складання заяви про призначення відеоконференції поза межами суду; складання заяви про розгляд справи без участі) з їх вартістю (5 200 ,00 грн.), складністю справи, затраченим часом на надання таких послуг. Тому заявлені витрати не відповідають критерію їх реальності, розумності їхнього розміру.

З урахуванням вимог розумності та справедливості, наявні підстави для стягнення з АТ «Акцент -Банк» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу за подання відзиву на апеляційну скаргу в загальному розмірі 3 000 грн.

Враховуючи наведене, апеляційна скарга АТ «Акцент-Банк» підлягає частковому задоволенню. Рішення суду першої інстанції від 18 лютого 2022 року підлягає зміні в частині стягнення судових витрат на правову допомогу. Стягує з Банку на користь ОСОБА_1 6 000 грн, у рахунок відшкодування витрат, понесених на правничу допомогу при розгляді справи в суді першої інстанції. Також, стягує з Банку на користь ОСОБА_1 3 000 грн, у рахунок відшкодування витрат, понесених на правничу допомогу при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент - Банк» задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2022 року змінити в частині стягнення витрат на професійну правову допомогу.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правову допомогу у розмірі 6 000 (шість тисяч) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «Акцент-Банк» () на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на професійну правову допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) грн при розгляді справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова