Справа № 144/1158/20
Провадження № 22-ц/801/414/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Герман О. С.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 рокуСправа № 144/1158/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Оніщука В. В. (суддя-доповідач),

суддів: Копаничук С. Г., Медвецького С. К.,

за участю секретаря судового засідання Ковальчук О. А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу № 144/1158/20 за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 09 листопада 2022 року, ухвалене у складі судді Германа О. С. у залі суду, повний текст якого складено 18 листопада 2022 року,

встановив:

Короткий зміст вимог

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні будинком та вселення, і відшкодування моральної шкоди.

Позов мотивований тим, що в період із 13 серпня 2000 року по 18 червня 2014 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 .

Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Під час перебування у зареєстрованому шлюбі із відповідачем ОСОБА_2 , позивач придбав житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

Після розірвання шлюбу і до грудня 2017 року він продовжував проживати разом з ОСОБА_2 у вказаному житловому будинку, який належить їм на праві спільної сумісної власності.

З грудня 2017 року позивач проживає за іншою адресою.

На даний час відповідачі чинять йому перешкоди у користуванні будинком, зокрема, не допускають його до будинку, виганяють з двору, не дають ключі від вхідних дверей, при цьому вчиняють сварки, ображають та принижують його. Указаними протиправними діями відповідачів йому завдано моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 10 000 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд зобов`язати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити йому перешкод у користуванні належним йому на праві спільної сумісної власності житловим будинком в АДРЕСА_1 та вселити його у будинок, а також стягнути на його користь понесені судові витрати.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 09 листопада 2022 року позов задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не чинити перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належним йому на праві спільної сумісної власності житловим будинком в АДРЕСА_1 та вселено його у будинок.

Стягнуто з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору в сумі 840,80 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1500 грн.

В решті позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивоване тим, що не допускаючи позивача до належного йому на праві спільної сумісної власності житлового будинку, відповідачами порушено його права як співвласника житлового приміщення, що є підставою для усунення створених перешкод шляхом вселення позивача у будинок.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

У січні 2023 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду першої інстанції скасувати та залишити позовну заяву без розгляду.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 12 січня 2023 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий суддя Оніщук В. В., судді: Копаничук С. Г., Медвецький С. К.

Ухвалами Вінницького апеляційного суду від 16 січня 2023 року поновлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження рішення суду, апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків та витребувано матеріали справи із суду першої інстанції.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 26 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі та надано позивачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу.

Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 06 лютого 2023 року справу призначено до апеляційного розгляду на 16 лютого 2023 року о 10:00 год з повідомленням сторін.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не з`ясував обставин справи та не дослідив документи щодо узаконення реконструкції будинку та добудов.

Указують, що з 2017 року позивач у спірному будинку не проживає та не сплачує комунальні послуги за користування будинком.

Вважають, що на момент звернення із позовом в суд, враховуючи проведені реконструкції та добудови, позивач не був власником спірного житлового будинку. Будь-яких даних, які б свідчили про те, що спірне домоволодіння після реконструкції є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_1 матеріали справи не містять.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу

У відзиві на апеляційну скаргу позивач зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

Указує на необґрунтованість мотивів викладених в апеляційній скарзі заявників.

Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засідання відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, при цьому ними подано клопотання про розгляд справи у їх відсутність та зазначено про підтримання апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причин неявки не повідомив, а тому згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України його неявка не перешкоджає розгляду справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Судом установлено, що 13 серпня 2000 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, який розірвано заочним рішенням Теплицького районного суду Вінницької області від 18 червня 2014 року (а. с. 15).

15 серпня 2001 року позивач згідно договору купівлі-продажу житлового будинку, зареєстрованого в реєстрі № 1250, посвідченого приватним нотаріусом Теплицького районного нотаріального округу Бабушкіної О. В., придбав житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 13-14).

Із технічного паспорта на житловий будинок слідує, що власником будинку по АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а. с. 9-12).

Позиція суду апеляційної інстанції

Апеляційний суд у складі судової колегії, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги дійшов таких висновків.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно з частиною першою статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до частини другої статті 60 СК України вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Конструкція норми статті 60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

У разі, якщо спірне майно учасниками справи набуто в період перебування в шлюбі, той факт, що воно зареєстровано на одного з подружжя, не позбавляє іншого права на частку в такому майні. Разом з тим зазначена презумпція може бути спростована одним із подружжя. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі №6-843цс17 та постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі №654/5243/14-ц.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до статті 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Положеннями статті 383 ЦК України та статті 150 ЖК України встановлено право власника використовувати житло для власного проживання, проживання інших членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (стаття 319 ЦК України).

Статтею 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Частинами першою, третьою статті 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з положеннями 379, 380 ЦК України житловий будинок є об`єктом права власності.

Частиною першою статті 383 ЦК України встановлено, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Відповідно до статей 150, 155 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім передбачених законом випадків.

Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного та сімейного життя, до свого житла та кореспонденції.

Матеріалами справи встановлено, що указаний будинок придбаний ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час їх перебування у зареєстрованому шлюбі та є об`єктом спільної сумісної власності.

Належні, допустимі докази протилежного у матеріалах справи відсутні та відповідачами не надані.

Право власності ОСОБА_1 як співвласника спірного житлового будинку не припинено.

Встановленим є також факт чинення перешкод відповідачами у доступі ОСОБА_1 до спірного житлового будинку, чим порушено його законні права на користування та розпорядження спільною сумісною власністю, які підлягають захисту шляхом його вселення.

Указана обставина була визнана ОСОБА_2 і під час розгляду справи в суді першої інстанції та не заперечується скаржниками при подачі апеляційної скарги.

Визначальним для захисту права на підставі 391 ЦК України є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні своєю власністю.

Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, який повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, вірно встановив обставини справи та за наявності правових підстав, обґрунтовано задовольнив позов.

За таких обставин колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а апеляційна скарга є такою, що не підлягає задоволенню.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивач не є власником спірного житлового будинку, оскільки без дозвільних документів було здійснено самочинні добудови, реконструкцію будинку та не зареєстровано право власності на домоволодіння після реконструкції, то вказані доводи судом до уваги не приймаються, оскільки указані обставини не спростовують право власності позивача на будинок, набутого на підставі договору купівлі-продажу, і відповідно не спростовують право власника вимагати будь-яких усунень свого порушеного права, зокрема у визначений позивачем спосіб.

Посилання на постанову Верховного Суду України від 04 грудня 2013 року у справі № 6-130цс13 не заслуговують на увагу, оскільки у зазначеній справі встановлені інші фактичні обставини, відмінні від справи, що є предметом апеляційного перегляду.

Доводи апеляційної скарги про несплату позивачем комунальних платежів, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки указана обставина не є підставою для позбавлення особи права на житло, співвласником якого він є. Законодавством передбачений порядок вирішення питань, пов`язаних із оплатою наданих комунальних послуг.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, не ґрунтуються на нормах права, тому судом до уваги не приймаються.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження, не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення, то судові витрати понесені у зв`язку з апеляційним переглядом справи слід залишити за відповідачами.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381 384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Теплицького районного суду Вінницької області від 09 листопада 2022 року залишити без змін.

Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції залишити за відповідачами.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий В. В. Оніщук

Судді: С. Г. Копаничук

С. К. Медвецький