РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа №:755/15488/21

Провадження №: 2/755/264/23

"16" лютого 2023 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого судді - САВЛУК Т.В.,

при секретарі Бурячек О. В.,

учасники справи:

представник позивача - не з`явився,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № б/н від 26 серпня 2014 року в розмірі 18405,30 грн., яка включає: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 14 996,42 гривень; 3 408,88 гривень - заборгованість за простроченими відсотками, а також судові витрати по сплаті судового збору, мотивуючи тим, що відповідачем порушено договірні зобов`язання в частині своєчасного повернення кредиту та сплати відсотків за його користування, що є предметом позовних вимог.

24 вересня 2021 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

01 лютого 2022 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено заочне рішення, яким позов Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, задоволено частково.

Присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» суми заборгованості за кредитним договором № б/н від 26 серпня 2014 року у розмірі 14996,42 грн та судовий збір у розмірі 2270,00 грн., а всього 17266 (сімнадцять тисяч двісті шістдесят шість) грн 42 коп.

В іншій частині позовних вимог, відмовлено.

12 грудня 2022 року Дніпровським районним судом міста Києва постановлено ухвалу про поновлення відповідачу ОСОБА_1 процесуальний строк для подання до суду заяви про перегляд заочного рішення.

Заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 лютого 2022 року, задоволено

Заочне рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 01 лютого 2022 року, ухвалене в межах розгляду цивільної справи за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, скасовано та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.

Представник позивача Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - Архилюк Вікторія Володимирівна? в судове засідання не з`явилася подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги просить задовольнити на підставі наявних у справі доказів.

Відповідач ОСОБА_1 в судовому засіданні висловив свої заперечення проти позову, просив в позові відмовити в повному обсязі, посилаючись на наступне, що між сторонами спору існували відносини щодо надання позивачем банківських послуг, відповідач разом із зарплатною карткою отримав та користувався кредитною карткою з встановленим лімітом, ці обставини не заперечуються відповідачем. Однак, відповідач є учасником бойових дій, який брав участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини, внаслідок чого отримав важкі поранення та за висновком лікарської комісії встановлена третя група інвалідності, що дає йому право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, передбачених ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», будучи обізнаним про свої права на пільги відповідач повідомив працівників банку та надав пакет документів, які підтверджують його статус, протягом тривалого часу працівники банку ігнорували його звернення та вимогу здійснити перерахунок заборгованості та припинити нарахування відсотків по кредиту та штрафних-фінансових санкцій, лише в листопаді 2022 року відповідач отримав відповідь від банку про те, що відповідачу відшкодовано раніше нараховані відсотки на підставі наданих документів про проходження військової служби, зарахування грошових коштів здійснено на карту «Універсальна Gold». Відповідач наголосив, що зважаючи на те, що після скасування заочного рішення, яке ухвалене в межах розгляду даної цивільної справи, банк повернув нараховані по кредиту відсотки, тобто визнав право відповідача на пільги, передбачені чинним законодавством, але не подав до суду новий розрахунок заборгованості, у разі його існування, тому неможливо з`ясувати фактичні обставини щодо періоду нарахування заборгованості по кредитному договору та зарахування коштів сплачених відповідачем в рахунок погашення боргу.

У відповідності до ч.8 ст.279 Цивільного процесуального кодексу України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться.

Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Відповідно до положення статті 55 Закону України «Про Національний банк України», головна мета банківського регулювання і нагляду - безпека та фінансова стабільність банківської системи, захист інтересів вкладників і кредиторів. Національний банк здійснює функції банківського регулювання і нагляду на індивідуальній та консолідованій основі за діяльністю банків та банківських груп у межах та порядку, передбачених законодавством України.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом.

Підстави виникнення цивільних прав та обов`язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов`язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства.

Під кредитними правовідносинами розуміють такі, що виникають з приводу надання (передачі, використання) грошових коштів на умовах повернення.

Згідно п. 3 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансовий кредит - кошти, які надаються у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки та банківську діяльність», банківський кредит - будь-яке зобов`язання банку надати певну суму грошей, будь-яка гарантія, будь-яке зобов`язання придбати право вимоги боргу, будь-яке продовження строку погашення боргу, яке надано в обмін на зобов`язання боржника щодо повернення заборгованої суми, а також на зобов`язання на сплату процентів та інших зборів з такої суми.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до п. 2.1.1. Умов та Правил надання банківських послуг, які долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, вказані умови використання кредитних карт ПАТ КБ Приватбанку, Пам`ятка клієнта/Довідка про умови кредитування, Тарифи на випуск і обслуговування кредитних карт (Тарифи), а також Заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, встановлюють правила випуску, обслуговування і використання кредитних карт Банку. Дані Умови регулюють відносини між банком і клієнтом по випуску і обслуговуванню карт. Банк випускає клієнту картку на основі заяви, належним чином заповненої і підписаної клієнтом. Випуск картки і відкриття рахунку картки здійснюється у випадку прийняття банком позитивного рішення щодо можливості випуску клієнту картки. Клієнт зобов`язується виконувати правила випуску, обслуговування і використання карт банку і за наявності додаткових карт забезпечити виконання правил утримувачами додаткових карт.

Згідно п. 2.1.1.2.1. вищевказаних Умов та Правил надання банківських послуг, для надання послуг банк видає клієнту картку, її вид визначений у Пам`ятці клієнта/Довідці про умови кредитування і заяві, підписанням якого клієнт і банк укладають договір про надання банківських послуг. Датою укладання договору являється дата отримання картки, вказана у заяві.

Як вбачається з матеріалів справи, 26 серпня 2014 року ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно інформації, викладеної у вказаній заяві ОСОБА_1 підтвердив, що він погоджується із тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

Позивач за заявою відповідача відкрив йому картковий рахунок, надав відповідачу доступ до даного рахунку через видану йому банківську кредитну картку, та відкрив на даний картковий рахунок кредитування у вигляді визначеного кредитного ліміту.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування позичальнику ОСОБА_1 , було встановлено кредитний ліміт, а саме: 27 серпня 2014 року - кредитний ліміт 2 500,00 гривень (примітка: збільшення кредитного ліміту); 31 травня 2015 року - кредитний ліміт 4 500,00 гривень (примітка: збільшення кредитного ліміту); 12 червня 2015 року - кредитний ліміт 200,00 гривень (примітка: зменшення кредитного ліміту); 12 жовтня 2015 року - кредитний ліміт 5 000,00 гривень (примітка: збільшення кредитного ліміту); 25 січня 2019 року - кредитний ліміт 8 000,00 гривень (примітка: збільшення кредитного ліміту); 25 січня 2019 року - кредитний ліміт 14 000,00 гривень (примітка: збільшення кредитного ліміту); 21 травня 2019 року - кредитний ліміт 33 000,00 гривень (примітка: збільшення кредитного ліміту); 07 лютого 2020 року - кредитний ліміт 34 000,00 гривень (примітка: збільшення кредитного ліміту); 15 травня 2020 року - кредитний ліміт 13 230,00 гривень (примітка: зменшення кредитного ліміту); 22 травня 2020 року - кредитний ліміт 13 229,75,00 гривень (примітка: зменшення кредитного ліміту); 19 жовтня 2020 року - кредитний ліміт 13 140,00 гривень (примітка: зменшення кредитного ліміту)

Зобов`язання боржника за договором повернути кредитору, отриману грошову суму та винагороду за користування грошима, на користь кредитора відповідно до цивільно-правового договору або з інших підстав, визначених законом, є грошовим зобов`язанням.

Отже, правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманого кредиту та винагороди за користування грошима, а кредитор має право, - вимагати повернення наданого кредиту та сплати процентів.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. (ч.1 ст. 612 Цивільного кодексу України)

Згідно зі статтями. 610, 611 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), а у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5., 2.1.1.5.6, 2.1.1.5.7 Умови та Правила користування платіжних карток Банку банківських послуг, клієнт зобов`язався, погашати заборгованість по кредиту, відсотків за його використання, на перевитрати платіжного ліміті, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором. У разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з поверненням кредиту (у тому числі прострочених кредитах і Овердрафту) оплату винагороди банку. Власник зобов`язаний стежити за витратою коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту.

Згідно з п. 2.1.1.12.7.2 Умови та Правила користування платіжних карток Банку банківських послуг, у разі не погашення клієнтом боргових зобов`язань за кредитом до 25 числа місяця, що слідує за місяцем, в якому були здійсненні трати, за користування кредитом клієнт сплачує банку проценти в розмірі, зазначеному у тарифах, що діють на дату нарахування та викладенні на банківському сайті www.privatbank.ua, з розрахунку 360 календарних днів на рік, що підтверджується п. 2.1.1.12.6 договору.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. (ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України)

Статтею 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

За вимог ст. 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Частиною 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

На підтвердження заявлених вимог представником позивача долучено до позову розрахунок заборгованості за Договором №б/н від 26 серпня 2014 року, укладений з відповідачем, станом на 11 липня 2021 року заборгованість по кредиту в загальному розмірі складає 18 405,30 грн., яка включає: 14 996,42 грн. - заборгованість за тілом кредита; 3 408,88 грн. - заборгованість за прострочення відсотками.

Під час розгляду справи відповідач, висуваючи заперечення проти позову, посилався на те, що дійсно 26 серпня 2014 між Акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Договір про відкриття карткової лінії, у межах якого банк надав позичальнику кредитний ліміт, однак від початку проведення антитерористичної операції відповідач є учасником бойових дій, брав участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини, у наслідок чого отримав інвалідність третьої групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни, що зумовлює поширення на відповідача дії пільг, передбачених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», які не враховано банком при зверненні з позовом до суду та безпідставно включено до розрахунку заборгованості проценти за користування кредитом.

Згідно з п. 2 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, посвідчення є документом, що підтверджує статус ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, членів сімей загиблих (померлих) Захисників чи Захисниць України, на основі якого надаються відповідні пільги і компенсації.

Відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» до ветеранів війни належать: учасники бойових дій, особи з інвалідністю внаслідок війни, учасники війни. Учасникам бойових дій (стаття 6 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення учасника бойових дій» та нагрудний знак «Ветеран війни - учасник бойових дій». Особам з інвалідністю внаслідок війни (стаття 7 зазначеного Закону) видаються посвідчення з написом «Посвідчення особи з інвалідністю внаслідок війни» та нагрудний знак «Ветеран війни - особа з інвалідністю внаслідок війни» (п. 3 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни)

Згідно з п. 8 Положення про порядок видачі посвідчень і нагрудних знаків ветеранів війни, при заповненні посвідчення записи «ким видано», «прізвище, ім`я, по батькові (у разі наявності)» робляться без скорочень. Прописом зазначається група інвалідності, дата видачі посвідчення, а також (на правій внутрішній стороні у правому верхньому куті) пункт і стаття Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», відповідно до якого установлено статус. Особистий підпис власника і його фотокартки скріплюються печаткою органу, який видавав посвідчення. Записи у посвідченні завіряються підписом керівника органу, який видав посвідчення, або уповноваженою ним посадовою особою і скріплюються печаткою.

Як, вбачається з копії посвідчення виданого Управлінням соціального захисту населення Дніпровської районного у місті Києві державної адміністрації №015413 від 28 грудня 2018 року, ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи і має право на пільги, встановленні законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни. Посвідчення є безтерміновим та дійсним на всій території України.

Згідно зі статтею 6 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», до осіб, які належать до учасників бойових дій, належать особи, які захищали незалежність, суверенітет та територіальну цілісність України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції.

Пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що сфера дії цього закону поширюється на: 1) військовослужбовців Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та, правоохоронних органів спеціального призначення (далі - правоохоронні органи), Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, які проходять військову службу на території України, і військовослужбовців зазначених вище військових формувань та правоохоронних органів - громадян України, які виконують військовий обов`язок за межами України, та членів їх сімей.

Відповідно до Указу Президента України від 14 квітня 2014 року № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 13 квітня 2014 року «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози та збереження територіальної цілісності України» на території Луганської та Донецької областей розпочато антитерористичну операцію.

Відповідно до п. 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.

Згідно із Законом України від 21 жовтня 1993 року «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні введено воєнний стан із 05 годин 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 14 березня 2022 року №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні продовжено строк дії воєнного стану із 05 годин 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року №259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні продовжено строк дії воєнного стану із 05 годин 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб. Указ Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 затверджено Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» 21 квітня 2022 року № 2212-IX .

Указом Президента України від 17 травня 2022 року №341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні продовжено строк дії воєнного стану із 05 годин 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 15 серпня 2022 року №573/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану», в Україні продовжено строк дії воєнного стану із 05 годин 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 07 листопада 2022 року №757/2022, затвердженим Законом України від 16.11.2022 №2738-ІХ «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 год. 30 хв. 21 листопада 2022 року строком на 90 діб.

Указом Президента України від 06 лютого 2023 року № 58/2023 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб.

В Україні особливий період розпочався з 18 березня 2014 року і триває на час розгляду справи.

Отже, виходячи з наведеного, судом встановлено, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який під час проходження військової служби отримав поранення, у зв`язку з чим йому встановлена третя група інвалідності, тому відповідач має право на пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року «Про соціальний і правовий захист військово службовців та членів їх сімей».

Позиція з цього питання висловлена Верховним Судом у постанові від 21 лютого 2018 року справа № 306/1157/15-ц (провадження № 61-2525св18).

Національний банк України своїми листами від 13 жовтня 2014 року № 47-411/58939 та від 05 листопада 2014 року № 18-112/64483 наголошував банкам України про неухильне дотримання вимог Закону України № 1669-VІІ «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 02 вересня 2014 року, щодо не нарахування пені та штрафів за договорами кредиту під час антитерористичної операції.

Крім того, суд бере до уваги відповідь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» від 01 листопада 2022 року, на електронне звернення ОСОБА_1 на урядову гарячу лінію за реєстраційним номером ЗА-14737159, де банк повідомив, що 24 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 відшкодовано раніше нараховані відсотки на підставі наданих документів про проходження військової служби. Зарахування грошових коштів здійснено на карту «Універсальна Gold» (а.с. 95), однак протягом розгляду судової справи представник позивача не скористався правом подати заяву про зменшення позовних вимог, з дотримання порядку визначеного статтею 49 Цивільного процесуального кодексу України, в частині нарахованих процентів за несвоєчасне погашення кредиту.

Необхідно враховувати, що засадничими принципами цивільного судочинства є змагальність та диспозитивність, що покладає на позивача обов`язок з доведення обґрунтованості та підставності усіх заявлених вимог, а на відповідача - доведення обґрунтованості та підставності заперечень проти позову. Саме на сторони покладається обов`язок надати належні та допустимі докази на доведення власної правової позиції у справі.

За правилами статей 12, 81 Цивільного процесуального кодексу України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 Цивільного процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Застосовуючи принцип диспозитивності, закріплений у статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Отже, саме сторони, як особи, які на власний розсуд розпоряджаються своїми процесуальними правами визначають докази, якими підтверджуються доводи позову та спростовуються заперечення відповідача проти позову, доводиться їх достатність та переконливість.

Неподання стороною належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог/заперечень проти позову є підставою для вмотивованого висновку судів про недоведеність та необґрунтованість позиції сторони у справі, адже саме зазначені стороною обставини, а не висновки судів, у такому випадку ґрунтуються на припущеннях. Сторона має довести належними та допустимими доказами свою правову позицію у справі.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків. Аналогічний тягар доведення заперечень проти позову покладається на відповідача.

Суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно вказаної норми Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Надаючи оцінку доказам, які долучено позивачем стосовно розрахунку заборгованості за Договором про надання банківських послуг №б/н від 26 серпня 2014 року, який складено 11 липня 2021 року за підписом представника банку, суд не визнає цей доказ належним та допустимим в частині доведення дійсного розміру заборгованості за кредитним договором, яка виникла у відповідача, оскільки наданий розрахунок не є первинним документом за своєю природою, а є інформаційним документом по факту обробки фактичного операційного руху грошових коштів по рахунках кредитного договору, а також відображує стан нарахувань в певні періоди часу, крім того розрахунок заборгованості складений станом на 11 липня 2021 року, без врахувань пільг відповідача, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України від 20 грудня 1991 року «Про соціальний і правовий захист військово службовців та членів їх сімей» та відшкодованих банком раніше нарахованих відсотків та зарахування на картковий рахунок.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. (ч.3, 4 ст.12 Цивільного процесуального кодексу України)

Згідно частин 1, 5, 6, 7 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст.89 Цивільного процесуального кодексу України)

Враховуючи вище викладене суд вважає доведеним наступні обставини, що в період дії Кредитного договору про надання банківських послуг №б/н від 26 серпня 2014 року, відповідач ОСОБА_1 брав участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини, отримав бойове поранення внаслідок чого йому встановлена третя група інвалідності, що дає право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - осіб з інвалідністю внаслідок війни та на нього поширюються пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України від 20 грудня 1991 року «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», тобто починаючи з 02 вересня 2014 року на відповідача не поширюються та не застосовується договірні зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитом, нарахуванню пені за порушення строків сплати процентів за користування кредитом, пені за порушення строків погашення основного боргу за кредитом, три процента річних від простроченої суми боргу за процентами за користування кредитом, три процента річних від простроченої суми основного боргу за кредитом, інфляційне збільшення суми боргу за процентами за користування кредитом, інфляційне збільшення суми основного боргу за кредитом.

Таким чином, враховуючи правовий статус відповідача та його право на пільги, передбачені п. 15 ст. 14 Закону України від 20 грудня 1991 року «Про соціальний і правовий захист військово службовців та членів їх сімей», вимоги позивача про стягнення з відповідача простроченої заборгованості основного боргу за кредитом в розмірі 14 996,42 гривень, є необґрунтований та такими, що не підлягають задоволенню, з мотивів наведених судом в судовому рішенні.

Оскільки судом ухвалене рішення про відмову у задоволенні позову, враховуючи положення ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись статтями 3, 11, 14, 610, 611, 626, 628, 639, 1054 Цивільного кодексу України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг2, Закону України «Про банки та банківську діяльність», Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту», Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», статтями 2, 10, 12, 13, 49, 76-81, 89, 141, 247, 258, 259, 263-265, 274, 275, 279, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в:

Відмовити у задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відповідно до п. 15.5 Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону № 2147-VIII від 03.10.2017, апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

С у д д я