Номер провадження 2/756/1660/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 березня 2023 року м. Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Шролик І.С.,

секретар судового засідання - Гаврилко Д.О.,

за участі представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - Малої В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання недійсними договорів,

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог.

У жовтні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Солом?янського районного суду м. Києва із вищевказаним позовом, в якому просить суд: визнати недійсним кредитний договір № 92601 Ф ИЖН 30882 К1, укладений 07 жовтня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_1 ; визнати недійсним договір іпотеки № 92601 Ф ИЖН 30882 И1, укладений 07 жовтня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ОСОБА_1 .

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що п. 1.2 кредитного договору передбачає нарахування комісії за відкриття позичкового рахунку 1,5 % від суми кредиту, що становить 1104,90 дол. США, а також п. 1.4. договору передбачено нарахування комісії за аналіз ліквідності забезпечення у розмірі 300 грн., які позичальник згідно п. 3.3.2 договору має сплатити в день укладання. Позивач вважає дані умови договору суперечать ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому є недійсними.

В кредитному договору відсутні його обов`язкові умови, відсутні застереження збереження банківської таємниці, позивач сплачував кошти за більшою відсотковою ставку, аніж визначено умовами договору, банк не надав позивальнику повну інформацію щодо кінцевої загальної вартості кредиту.

Позивач посилається, що договір іпотеки було підписано до укладання кредитного договору, тому згідно положення ст. ст. 203,215 ЦК України, просить визнати договори недійсними.

Рух справи.

Ухвалою Солом?янського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року справу передано за підсудністю до Оболонського районного суду м. Києва.

07 грудня 2022 року справа надійшла на адресу Оболонського районного суду м. Києва.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 грудня 2022 року справу передано на розгляд головуючому судді Шролик І.С.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 09 грудня 2022 року справу прийнято до провадження та призначено до підготовчого розгляду на 31 січня 2023 року.

Від представника відповідача 03 січня 2023 року надійшов відзив на позовну заяву.

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва 07 березня 2023 року, занесеною до протоколу судового засідання закрито підготовчий розгляд справи та в даному провадженні за погодженням представників сторін ухвалено провести судовий розгляд.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. В судовому засіданні посилалась, що порядок укладення договору іпотеки до укладання кредитного договору їй повідомив довіритель. Також повідомила, що на примусовому виконанні перебуває рішення суду від 09 вересня 2021 року про примусове стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором.

В судовому засіданні представник відповідача ПАТ «Укргазбанк» заперечував проти задоволення позовних вимог. Заявила клопотання про долучення до матеріалів виписку по рахунку, на яку посилалась у поданому відзиву, з якої вбачається, що позивач частково здійснював погашення заборгованості за кредитним договром, останній платіж проведений 13 березня 2014 року. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог, а також застосувати до вимог позивача наслідки пропуску строку позовної давності.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що між сторонами 07 жовтня 2008 року укладено кредитний договір № 92601 Ф ИЖН 30882 К1, за умовами якого ОСОБА_1 отримав кредитні кошти в сумі 73660 дол. США на строк до 06 квітня 2026 року.

Положенням п. 1.2 договору передбачено, що комісія за відкриття позичкового рахунку 1,5 % від суми кредиту, що становить 1104,90 дол. США оплачується позичальником у день укладання договору у національній валюті.

Комісія за аналіз ліквідності забезпечення складає 300 грн, оплата здійснюється у день укладання цього договору, відповідно до вимог п. 3.3.2 (положення п. 1.4.).

До кредитного договору надано Додаток 1 в якому міститься інформація про тарифи та послуги й умови надання кредиту, вартість предмету застави 113092 дол США, сума авансу - 39432 дол США, сума кредиту- 73660дол США, місячний платіж, строк кредитування, одноразова комісія й наведений графік щомісячного погашення кредитного зобов`язання із визначенням сукупної вартості кредиту. Даний додаток підписаний сторонами (а.с. 15-18).

З метою забезпечення виконання грошового зобов`язання, того ж дня 07 жовтня 2008 року між ВАТ АТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 92601 Ф ИЖН 30882 И1, за умовами якого позичальник передав в іпотеку банку однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 19-24).

Окрім того, під час судового розгляду представник позивача повідомила суд про наявність виконавчого провадження з приводу примусового виконання рішення суду у справі № 2-756/1617/15.

З відкритих джерел Єдиного державного реєстру судових рішень встановлено, що рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 28 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою суду апеляційної інстанції 21 січня 2016 року ( справа 756/130/15-ц), задоволено позов ПАТ "Укргазбанк". Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором, що складається з заборгованості зі сплати кредиту (основного боргу) у сумі 64896. 46 дол. США, заборгованості зі сплати процентів за користування кредитом у сумі 10707,78 дол. США, пені за порушення строків сплати кредиту та процентів за його користування у сумі 57824, 50 грн., штраф за порушення договірних зобов`язань щодо страхування предмета іпотеки у сумі 27490 грн. вирішено питання розподілу судових витрат.

Окрім того, ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 20 квітня 2021 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду 26 липня 2021 року, задоволено заяву ПАТ «Укргазбанк», видано дублікат виконавчого листа № 2/756/1617/15 від 28 вересня 2015 року у справі № 756/130/15-ц за позовом ПАТ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

З виписки ПАТ «Укргазбанк» по особовому рахунку НОМЕР_1 , відкритому на ім`я ОСОБА_1 судом встановлено, що в день укладання кредитного договору 07 жовтня 2008 року проведено видачу коштів з позичкового рахунку в сумі 73660 дол. США й проведено погашення кредиту в сумі 1275,48 дол. США, о становило 7383,50 грн. В подальшому позичальником ОСОБА_1 здійснювалось погашення кредитних коштів, останній платіж у березні 2014 року.

Мотиви, з яких виходив суд та застосовані норми права.

Між сторонами виник спір щодо наявності правових підстав для визнання кредитного договору та договору іпотеки недійсними.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

За частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з положеннями статей 526, 530, 610, частини першої статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені також і Законом України «Про захист прав споживачів».

За положеннями частини п`ятої статті 11, частин першої, другої, п`ятої, сьомої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент укладення спірного кредитного договору) до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Частиною четвертою статті 42 Конституції України передбачено, що держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно зі статтею 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Банкам забороняється вимагати від клієнта придбання будь-яких товарів чи послуг від банку або від спорідненої чи пов`язаної особи банку як обов`язкову умову надання банківських послуг.

Відповідно до статті 3 ЦК України принципи справедливості, добросовісності та розумності є однією із фундаментальних засад цивільного права, спрямованою, у тому числі, на утвердження у правовій системі України принципу верховенства права. При цьому добросовісність означає прагнення особи сумлінно використовувати цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків, що зокрема підтверджується змістом частини третьої статті 509 цього Кодексу. Отже, законодавець, навівши у тексті ЦК України зазначений принцип, установив у такий спосіб певну межу поведінки учасників цивільних правовідносин, тому кожен із них зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки, у тому числі передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам та інтересам інших осіб. Цей принцип не є суто формальним, оскільки його недотримання призводить до порушення прав та інтересів учасників цивільного обороту.

Виходячи зі змісту вказаних норм, надання грошових коштів за укладеним кредитним договором, відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, є обов`язком банку, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту - це обов`язок банку за кредитним договором, то така дія, як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості за кредитом, не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь банку. Оскільки надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості за кредитом, відповідає економічним потребам лише самого банку та здійснюється при реалізації прав та обов`язків за кредитним договором, тому такі дії банку не є послугами, що об`єктивно надаються клієнту-позичальнику.

Отже, виходячи із принципів справедливості, добросовісності, на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за послуги, які ним фактично не замовлялись і які банком фактично не надавались, а встановлення платежів за такі послуги було заборонено номативно-правовими актами.

Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 грудня 2019 року у справі № 524/5152/15 (провадження № 61-8862сво18).

В обґрунтування заявлених позовних вимог, позивач, як на підставу недійсності кредитного договору посилався зокрема на положення Правила надання банками України інформації споживчу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту.

Проте, суд звертає увагу, що сукупна вартість кредиту, розмір щомісячного внеску, розмір відсоткової ставки, порядок погашення кредитних коштів, графік погашення обумовлений та підписаний сторонами, уся інформація міститься в Додатку1 до кредитного договору (а.с. 15-18).

Як видно з позовної заяви та твердження представника позивача підставами недійсності кредитного договору вважає, умови п.1.2. та 1.4, що передбачають одноразову плату комісії за відкриття позичкового рахунку у розмірі 1,5% та комісію з аналізу ліквідності позичальника в сумі 300 грн, яка сплачена позичальником в день отримання кредитних коштів.

Суд досліджуючи оспорюванні умови укладеного кредитного договору, вимоги законодавства, діючого на час укладення кредитного договору, дійшов висновку, що положення п. 1.2.,1.4 не порушують права споживача, не є несправедливими, не суперечать принципу добросовісності, не спричинили дисбаланс договірних прав сторін.

При отриманні кредитних коштів 07 жовтня 2008 року позичальником единоразово сплачено передбачений платіж, у вигляді комісії за отримані кредитні кошти. В подальшому, продовж шість років позивач сплачував щомісячні платежі, передбачені графіком погашення.

Посилання позивача на постанову № 49 від 08 червня 2017 року та вимоги Закону України N 3795-VI від 22 вересня 2011 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», не можна застосувати до спірних правовідносин, оскільки порушує принцип дії Закону в часі, тому на спірні правовідносини не розповсюджується й не застосовується.

Згідно з частиною третьої статті 13 ЦК України не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Суд вважає недоведеним твердження позивача, що підписання договору іпотеки відбулось до укладання кредитного договору, як підстави його недійсності, оскільки спростовується дослідженими письмовими доказами.

Так п. 2.1 кредитного договору № 92601 Ф ИЖН 30882 К1 від 07 жовтня 2008 року передбачено, що договір застави (іпотеки) № 92601Ф ИЖН 30882 И1 від 07 жовтня 2008 року укладено одночасно з цим кредитним договором (а.с. 8).

Розглядаючи даний спір, повно та всебічно дослідивши і оцінивши обставини справи, належність, допустимість, достовірність кожного наданого сторонами доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що в порушення вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, позивачем, не доведено належними та допустимими доказами фактів, на які посилається в обґрунтування своїх позовних вимог, а відтак, підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитний договір та договір іпотеки від 07 жовтня 2008 року суд не вбачає, що є наслідком відмови в задоволенні позовних вимог.

Також на переконання суду, сукупність дій позивача по оскарженню кредитного договору та договору іпотеки направлені на створення перешкод примусового виконання рішення суду від 2015 року.

Щодо заявленого клопотання представника відповідача ПАТ «Укргазбанк» про застосування наслідків пропуску позивачем ОСОБА_1 строку позовної давності, суд звертає увагу на роз`яснення, що містяться в п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі». Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

З огляду недоведеності позивачем ОСОБА_1 позовних вимог, суд відмовляє в їх задоволенні з підстав недоведеності.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує ст. 141 ЦПК України та відмову в задоволенні позову в повному обсязі, у зв`язку з чим понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 10, 12, 76-83, 133,141, 209-211, 223, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» про визнання недійсними договорів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 10 березня 2023 року.

Суддя І.С. Шролик