Провадження № 2/734/63/23 Справа № 734/1223/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

09 лютого 2023 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

головуючого судді - Бараненка С.М.,

при секретарі судових засідань - Ринві Т.О.,

за участю:

представника позивача, представника третьої особи - Музики Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в приміщенні залу суду в смт. Козелець цивільну справу за позовною заявою Органу опіки і піклування Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача: Служба у справах дітей Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області про позбавлення батьківських прав, -

В С Т А Н О В И В:

Орган опіки і піклування Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області звернувсь до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів її заробітку (доходу), щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 липня 2022 року і до повноліття, проводити на користь тієї фізичної чи юридичної особи, куди буде влаштована дитина.

Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , є матір`ю дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Батько, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сам виховує доньку, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .Малолітня ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зарахована у Остерський заклад дошкільної освіти «Оленка».Згідно рішення Козелецького районного суду Чернігівської області (провадження № 2/734/124/22, справа № 734/3577/21) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позбавлена батьківських прав по відношенню до старшої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .Сім`я ОСОБА_1 тривалий час проживала за адресою: АДРЕСА_3 , у співмешканця матері - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є батьком меншої дитини, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та перебувала під посиленим контролер Служби у справах дітей Остерської міської ради. З 16.03.2011 року старша дитина, ОСОБА_4 стояла на обліку дітей, що опинилися в складних життєвих обставинах. За заявою матері дитина, ОСОБА_4 до 9 класу навчалася в КЗ «Старобасанська гімназія».Мати ОСОБА_1 власного житла не має, не працює, зловживає алкогольними напоями, вихованням дітей не займається. Періодично змінює місце проживання з різними співмешканцями, не повідомивши своє місце знаходження батьку меншої дитини. Вихованням меншої дитини, ОСОБА_2 фактично займається її батько, ОСОБА_3 .Працівниками Служби у справах дітей Остерської міської ради неодноразово проводилися інспектування за місцем проживання сім`ї ОСОБА_1 . Неодноразово проводилися профілактичні бесіди щодо відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. Робилися зауваження матері, але вона не змінила свого ставлення до виховання дитини та не зробила належних висновків.Враховуючи вищевикладене та на підставі ч. 2, 5 ст. 150, ч. 1 п. 2 ст. 164 Сімейного Кодексу України, виконавчий комітет Остерської міської ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити матір - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жительку АДРЕСА_1 , батьківських прав відносно дитини - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .На основі вищевикладеного, враховуючи тривале ухилення від батьківських обов`язків гр. ОСОБА_1 відносно доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивач вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських права та стягнення з останньої аліментів.

Представник позивача, третьої особи в судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити та не заперечувала проти заочного вирішення справи.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про причини неявки суд не повідомила, відзиву на позов та клопотань про відкладення розгляду справ від останньої до суду не надходило. В судові засідання викликалася шляхом надіслання повісток про виклик до суду, судові повістки зі зворотними поштовими повідомленнями повернулись до суду з відмітками Укрпошти - «за закінченням терміну зберігання». До того ж у судові засідання гр. ОСОБА_1 , також викликалася шляхом розміщення відповідних оголошень на офіційному веб-сайті «Судова влада України». Крім того, інформація щодо даної справи, у тому числі про дату, час і місце її розгляду, розміщена на офіційному веб-сайті «Судова влада України».

Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За наведених вище обставин, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши представника позивача та третьої особи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні дав показання, що дитина ОСОБА_2 постійно проживає разом з ним, мати дитини проживає окремо та ніякої участі у вихованні, матеріальному забезпеченні та розвитку дитини не приймає.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , в свідоцтві про її народження в графі мати зазначена ОСОБА_1 , а в графі батько ОСОБА_3 (а.с.7).

З характеристики Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області №854 від 18.07.2022р. вбачається, що гр. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серія НОМЕР_1 , виданий Козелецьким РВ УМВС України в Чернігівській області, фактично проживає із співмешканцем за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 має двох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 проявила себе негативно: не працює, не виконує свої батьківські обов`язки. Щодо виховання дітей, ОСОБА_1 не відповідально ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків: не забезпечує дитину матеріально, не бере участі в її навчанні та вихованні, не цікавиться здоров`ям та життям дитини.На даний час неповнолітня: ОСОБА_4 навчається у ДПТНЗ «Броварський професійний ліцей» (згідно рішення Козелецького районного суду Чернігівської області (провадження № 2/734/124/22, справа №734/3577/21) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 - позбавлена батьківських прав по відношенню до старшої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ) та малолітня ОСОБА_2 проживає із батьком - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_3 (а.с. 15).

Наведе свідчить, що відповідач у порушення ст. 150, 155, 180 СК України ухиляється від виконання обов`язків матері по вихованню та утриманню своєї доньки, зокрема: утримувати дитину до досягнення нею повноліття, виховувати дитину, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний і моральний розвиток, забезпечення здобуття дитиною освіти.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164, ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони, ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Згідно Висновку виконавчого комітету Остерської міської ради як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення батьківських прав матері, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , відносно дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , Комісією з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Остерської міської ради 17 лютого 2022 року було розглянуто питання про доцільність/недоцільність позбавлення матері, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (протокол № 5/11-20 від 17.02.2022 року).Згідно рішення Козелецького районного суду Чернігівської області (провадження № 2/734/124/22, справа № 734/3577/21) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , позбавлена батьківських прав по відношенню до старшої доньки, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .Сім`я ОСОБА_1 тривалий час проживала за адресою: АДРЕСА_3 , у співмешканця матері, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який є батьком меншої дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та перебувала під посиленим контролем Служби у справах дітей Остерської міської ради. З 16.03.2011 року старша дитина, ОСОБА_4 стояла на обліку дітей, що опинилися в складних життєвих обставинах. За заявою матері дитина, ОСОБА_4 до 9 класу навчалася в КЗ «Старобасанська гімназія».Мати, ОСОБА_1 власного житла не має, не працює, зловживає алкогольними напоями, вихованням дітей не займається. Періодично змінює місце проживання з різними співмешканцями, не повідомивши своє місце знаходження батьку меншої дитини. Вихованням меншої дитини, ОСОБА_2 фактично займається її батько, ОСОБА_3 .Працівниками Службу у справах дітей Остерської міської ради неодноразово проводилися інспектування за місцем проживання сім`ї ОСОБА_1 . Неодноразово проводилися профілактичні бесіди щодо відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків. Робилися зауваження матері, але вона не змінила свого ставлення до виховання дитини та не зробила належних висновків, тому виконавчий комітет Остерської міської ради як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити матір, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьківських прав відносно дитини, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 6).

Рішенням Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області №08-23/VIII від 16 червня 2022 року, вирішено: затвердити висновок про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно з додатком.Контроль за виконання цього рішення покласти на заступника міського голови з питань діяльності виконавчих органів ради (Куран І.М.) (а.с 5).

Згідно з ч. 8 ст. 7 Сімейного Кодексу України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Відповідно до ст. 153 Сімейного Кодексу України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ст. 155 Сімейного Кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати.

Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Відповідно до приписів ст. 150 Сімейного Кодексу України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 Сімейного Кодексу України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

За приписом ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно ч. 4 ст. 155 Сімейного Кодексу України ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.

Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.

Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Якщо позов про позбавлення батьківських прав заявлений із декількох підстав, суди повинні перевіряти та обґрунтовувати в рішенні кожну з них, а також повно і всебічно досліджувати обставини справи, оскільки, позбавлення батьківських прав - це крайній захід впливу на недобросовісних батьків.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт оскарження заявником заяви … про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до сина (параграф 57, 58).

У статті 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (параграф 100).

Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами.

Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст. 166 Сімейного Кодексу України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклується про фізичний, духовний розвиток дитини та неналежно виконує свої батьківські обов`язки.

В судовому засіданні не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дитини, що свідчить про свідоме нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками.

Отже, встановлені обставини вказують на злісне ухилення відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню й матеріальному утриманню дитини, відповідачка не забезпечує законних прав дитині на нормальні умови життя.

За встановлених обставин, оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, суд вважає за доцільне позбавити її батьківських прав відносно малолітньої дитини.

Крім того, одночасно, підлягає вирішенню заявлена позивачем вимога про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Аналогічні положення містяться і в ст. 180 Сімейного кодексу України.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини.

Частиною 3 ст. 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Зі змісту вказаної норми вбачається, що аліменти на дитину можуть бути присуджені одному з батьків або іншим законним представникам дитини, з якими вона проживає.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 242 Цивільного кодексу України батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. Опікун є законним представником малолітньої особи та фізичної особи, визнаної недієздатною.

При цьому, ч. 2 ст. 181 Сімейного кодексу України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Частиною 2 ст. 182 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

При визначенні розміру аліментів, суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище відповідача, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, і вважає за необхідне, відповідно до ст. 182, 183 Сімейного кодексу України, позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити.

Отже, факт тривалого ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, щодо утримання та виховання неповнолітньої дитини підтверджується належними та допустимими доказами, що безпосередньо досліджені у судовому засіданні і які дають суду підстави зробити висновок, що ОСОБА_1 являючись матір`ю неповнолітньої ОСОБА_2 , дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по її вихованню та утриманню, що відповідно до вимог ст. 164, 180-183 СК України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення з останньої аліментів у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 липня 2022 року і до повноліття, проводити на користь тієї фізичної чи юридичної особи, куди буде влаштована дитина.

Крім того, суд визнає необхідним застосувати п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Судові витрати вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись, Постановою Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст. 141, 150, 155, 164-166, 180-183 Сімейного кодексу України, ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 10, 12, 13, 76, 258, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В

ПозовОргану опіки і піклування Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області до ОСОБА_1 , третя особа на стороні позивача: Служба у справах дітей Остерської міської ради Чернігівського району Чернігівської області про позбавлення батьківських прав, - задовольнити.

Позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , відносно дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї четвертої) частини всіх видів її заробітку (доходу), щомісяця, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 липня 2022 року і до повноліття, проводити на користь тієї фізичної чи юридичної особи, куди буде влаштована дитина.

Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за позовною вимогою в частині позбавлення батьківських прав, на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , за позовною вимогою в частині стягнення аліментів, на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Заочне рішення може бути переглянуто Чернігівським районним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя С.М. Бараненко