ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 липня 2020 року, постановлене суддею Поліщук Т.В.

по справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності та за зустрічним позовом Харківської міської ради до ОСОБА_2 про зобов`язання здійснити заходи, спрямовані на прийняття в експлуатацію самочинно побудованого нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2019 року ОСОБА_2 в особі представника адвоката Авілової О.М. звернувся в суд з позовом до Харківської міської ради про визнання за позивачем права власності на самочинно збудований житловий будинок Літ. «К-2», загальною площею 128,9 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м., допоміжною площею 51,4 кв.м. з гаражем та балконом літ. «к1», розпочатого будівництвом літ. «м», розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що йому на праві приватної власності належить 2/5 частини земельної ділянки в АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:027:0004, на підставі договору купівлі-продажу від 26.06.2020 р. № 1889, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Тонкою М.О. На зазначеній земельній ділянці ним збудовано житловий будинок (Літ. «К-2»), проте ввести його до експлуатації та отримати право власності в позасудовому порядку він не може, оскільки дозвільних документів на його будівництво не отримав. Звітом про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж індивідуального двоповерхового житлового будинка літ. «К-2» з гаражем та балконом літ. «к1», виконаний експертом ОСОБА_3 та затверджений ФОП « ОСОБА_4 » 10.10.2013 встановлено: відповідність несучих та огороджувальних конструкцій індивідуального двоповерхового житлового будинка літ. «К-2» з гаражем та балконом літ. «к1», розпочатого будівництвом літ. «м», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 128,9 кв.м - вимогам надійності і безпечної експлуатації і можливість їх безпечної експлуатації.

Відповідач Харківська міська рада звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_2 про зобов`язання ОСОБА_2 здійснити заходи, направлені на прийняття в експлуатацію самочинно побудованого нерухомого майна: житлового будинку Літ. «К-2», з гаражем та балконом літ. «к1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

На обґрунтування зустрічних позовних вимог відповідач посилається на те, що визнання у судовому порядку права власності на об`єкт будівництва не позбавляє обов`язку введення його в експлуатацію. Згідно з Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою КМУ № 461 від 13.04.2011, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать класом наслідків (ССІ), здійснюється шляхом реєстрації відповідним органом державного архітектурного будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації; що за класом наслідків належать (СС2) та (СС3), - на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката. В єдиному реєстрі документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Державної архітектурно-будівельної інспекції України, розміщених на офіційному сайті Держархбудінспекції України, стосовно вищевказаного об`єкта будівництва відсутня інформація щодо житлового будинку літ. «К-2» з гаражем та балконом літ. «к1», розпочатого будівництва літ. «м» по АДРЕСА_1 . Відповідач зазначає, що передумовою для набуття, а отже, і для визнання права власності на новостворене нерухоме майно, реконструйоване, перебудоване тощо, є прийняття його в експлуатацію відповідно до вимог чинного законодавства, набуття позивачем у власність об`єктів нерухомого майна є тим правовим фактом, який породжує у позивача обов`язок введення нерухомого майна в експлуатацію відповідно до законодавства.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 09 липня 2020 року позов ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на самочинно збудований житловий будинок літ. «К-2», загальною площею 128,9 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м., допоміжною площею 51,4 кв.м, з гаражем та балконом літ. «к1», розташований за адресою: АДРЕСА_1 , з моменту прийняття нерухомого майна до експлуатації.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов Харківської міської ради до ОСОБА_2 про зобов`язання здійснити заходи, направлені на прийняття в експлуатацію самочинно побудованого нерухомого майна задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_2 здійснити заходи, направлені на прийняття в експлуатацію самочинно побудованого нерухомого майна: житлового будинку літ. «К-2», загальною площею 128,9 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м., допоміжною площею 51,4 кв.м, з гаражем та балконом літ. «к1», розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись з вказаним рішенням його в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду оскаржила ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі, просила його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення місцевим судом норм процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що вона, як співвласник нерухомого майна, не була залучена до розгляду даної справи, що свідчить про порушення її права на судовий захист гарантований ст. 55 Конституції України.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 року № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Протоколом розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 14 червня 2022 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Кузнєцова О.Ю. судді: Карпушин Г.Л., Хіль Л.М.

Ухвалами Полтавського апеляційного суду від 17 червня 2022 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи 26.06.2016 позивачем придбано у приватну власність 2/5 часток житлового будинку АДРЕСА_1 та земельною ділянки площею 0,0882 гектарів, кадастровий номер :02:027:0004, цільове призначення якої - для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Тонкою М.О. р. № 1889, та Витягом з Державного реєстру правочинів (а.с. 4-6).

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, земельна ділянка за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:027:0004 належить на праві приватної спільної часткової власності - 2/5 частини ОСОБА_2 (а.с. 8).

Станом на 16.03.2019 виготовлено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , з якого вбачається про проведення технічного обстеження побудованого житлового будинку Літ. «К-2», наявність будівель: будинок літ. «К-2» загальною площею 128,9 кв.м., житловою площею 50,4 кв.м., допоміжною площею 51,4 кв.м, та встановлена його надійність та безпечність експлуатації (а.с. 10-15).

Відповідно до звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта - індивідуального двоповерхового житлового будинку літ. «К-2» з гаражем та балконом літ. «к1», розпочатого будівництва літ. «м», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , від 10.10.2013, за результатами проведення технічного обстеження несучих та огороджувальних конструкцій індивідуального двоповерхового житлового будинку літ. «К-2» з гаражем та балконом літ. «к1», розпочатого будівництва літ. «м», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 : житловий будинок літ. «К-2» загальна площа 12,9 кв.м, встановлено їх відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації і можливість їх безпечної експлуатації (а.с. 16-22).

На підставі вищевикладеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що оскільки позивач є власником земельної ділянки, на якій здійснено самочинне будівництво, тому необхідно застосувати ст. ст. 331, 376 ЦК України, визнавши за ним право власності на самочинно збудоване нерухоме майно, з моменту його прийняття до експлуатації.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та застосовані судом першої інстанції норми матеріального права погоджується з даним висновом місцевого суду.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За положеннями ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 17 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до частини третьої статті 18 ЦПК України обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

Частиною 1 статті 352 ЦПК України визначено, що право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції повністю або частково мають учасники справи та особи, які не брали участі у справі, - за умови, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.

Зазначені норми права визначають коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення, і поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків. На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності таких критеріїв: вирішення судом питання про її право, інтерес, обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

Судове рішення, яке оскаржується в апеляційному порядку особою, яка не брала участі у справі, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є заявник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року у справі № 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19) зазначено, що аналіз частини першої статті 352 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що ця норма визначає коло осіб, які наділені процесуальним правом на апеляційне оскарження судового рішення і які поділяються на дві групи - учасники справи, а також особи, які участі у справі не брали, але судове рішення стосується їх прав, інтересів та (або) обов`язків.

На відміну від оскарження судового рішення учасником справи, не залучена до участі у справі особа повинна довести наявність у неї правового зв`язку зі сторонами спору або безпосередньо судовим рішенням через обґрунтування наявності трьох критеріїв: вирішення судом питання про її (1) право, (2) інтерес, (3) обов`язок і такий зв`язок має бути очевидним та безумовним, а не ймовірним.

При цьому, судове рішення, оскаржуване не залученою особою, повинно безпосередньо стосуватися прав, інтересів та обов`язків цієї особи, тобто судом має бути розглянуто й вирішено спір про право у правовідносинах, учасником яких на момент розгляду справи та прийняття рішення судом першої інстанції є скаржник, або міститься судження про права та обов`язки цієї особи у відповідних правовідносинах. Рішення є таким, що прийняте про права та обов`язки особи, яка не була залучена до участі у справі, якщо в мотивувальній частині рішення містяться висновки суду про права та обов`язки цієї особи, або у резолютивній частині рішення суд прямо вказав про права та обов`язки таких осіб. В такому випадку рішення порушує не лише матеріальні права осіб, не залучених до участі у справі, а й їх процесуальні права, що витікають із сформульованого в пункті 1 статті 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основних свобод положення про право кожного на справедливий судовий розгляд при визначенні його цивільних прав і обов`язків.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом даного спору є визнання права власності за ОСОБА_2 на самочинно збудований житловий будинок на належній йому 2/5 частині земельної ділянки по АДРЕСА_1 , кадастровий номер :02:027:0004.

ОСОБА_1 до апеляційної скарги було надано витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з якого вбачається, що вона є власником 2/10 частин земельної ділянки з кадастровим номером :02:027:0004 та розташованому на ній житлового будинку літ. «А-1» з надвірними будівлями та спорудами.

Підставою для скасування рішення суду першої інстанції та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 , ОСОБА_1 вказала на порушення її права на судовий захист, гарантований ст. 55 Конституції України, яке полягає у незалученні її до участі у справі як співвласника нерухомого майна.

Згідно з ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (ч. 1 ст. 48 ЦПК України).

Позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно (ч. 1 ст. 50 ЦПК України).

Суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача (ч. 1 ст. 51 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (див. висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц).

Відповідачем є особа, на яку вказує позивач, як на порушника своїх прав, свобод чи інтересів або особа на яку законом чи договором покладається обов`язок відповідати за таке порушення.

Суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем.

Водночас ЦПК України саме на позивача покладає обов`язок визначати належного відповідача у справі, а у випадку множинності учасників спірних матеріальних правовідносин, визначити усіх відповідачів, які мають відповідати за позовом.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що суд не має права вирішувати питання про права та обов`язки осіб, не залучених до участі у справі, оскільки це є порушенням норм процесуального права.

При зверненні до суду з позовом ОСОБА_2 не було заявлено позовних вимог щодо належного ОСОБА_1 майна.

Рішенням суду першої інстанції, яке є предметом апеляційного перегляду, не вирішувалося питання щодо житлового будинку літ. «А-1», співвласником якого є ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга не містить обґрунтувань порушення судовим рішенням прав ОСОБА_1 .

Само по собі незалучення її як співвласника земельної ділянки на якій ОСОБА_2 збудовано житловий будинок літ. «К-2» не є підставою для скасування даного судового рішення.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Апеляційним судом при дослідженні матеріалів справи та доводів апеляційної скарги не встановлено порушення прав ОСОБА_1 гарантованих ст. 55 Конституції України.

Колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_1 у разі порушення її прав ОСОБА_2 має право звернутися до суду з відповідним позовом.

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Інших доводів, які б спростовували правильність висновків місцевого суду апеляційна скарга не містить.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 09 липня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: Г. Л. Карпушин

Л. М. Хіль