Провадження № 22-ц/802/215/23 Доповідач: Шевчук Л. Я.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 лютого 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Шевчук Л. Я.,

суддів Данилюк В. А., Киці С. І.,

секретар с/з Савчук Т. Ф.,

з участю:

представника позивача Ніколайчука Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Державного комунального підприємства «Луцьктепло» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по оплаті за спожиту теплову енергію, за апеляційною скаргою позивача Державного комунального підприємства «Луцьктепло» на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року Державне комунальне підприємство (далі ДКП) «Луцьктепло» звернулося в суд із зазначеними позовними вимогами, які обґрунтовані тим, що рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 24 вересня 2013 року № 577-1 ДКП «Луцьктепло» визначено виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води у м. Луцьку.

07 серпня 2014 року між ДКП «Луцьктепло» (теплопостачальна організація) та ОСОБА_1 (споживач) укладено договір № 1-224 купівлі-продажу (постачання) теплової енергії в магазин промтоварів загальною площею 219,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач також зазначав, що відповідач не виконує своїх обов`язків по оплаті послуг за теплову енергію, у зв`язку з чим утворилась заборгованість по оплаті за надані комунальні послуги.

Посилаючись на зазначені обставини та уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд стягнути з відповідача у його користь заборгованість по оплаті за надані послуги по теплопостачанню у розмірі 28252,05 грн та судовий збір у розмірі 2481 грн.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2022 року провадження у цій справі закрито.

ДКП «Луцьктепло» роз`яснено, що розгляд цієї справи відноситься до юрисдикції господарського суду.

З Державного бюджету України в користь ДКП «Луцьктепло» повернуто судовий збір у розмірі 2481 грн, який сплачений платіжним дорученням АБ «Укргазбанк» № 1515 від 29 липня 2022 року.

Не погоджуючись із постановленою судом ухвалою, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Відзив на апеляційну не подавався.

В судовому засіданні представник позивача Ніколайчук Т. В. апеляційну скаргу підтримав, просив ухвалу суду скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце розгляду справи, а тому апеляційний суд розглянув справу у їх відсутності.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу позивача ДКП «Луцьктепло» слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін з таких підстав.

Закриваючи провадження у цій справі на підставі пункту 1 частини 1 статті 255 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що спір виник між двома суб`єктами господарювання, які зареєстровані у встановленому законодавством порядку, а тому справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у зв`язку з чим позивачу слід звернутись до господарського суду за захистом своїх порушених прав згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до статті 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Як передбачено частиною 1 статті 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Відповідно до пунктів 1, 10 частини 1 статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.; справи у спорах щодо оскарження актів (рішень) суб`єктів господарювання та їх органів, посадових та службових осіб у сфері організації та здійснення господарської діяльності, крім актів (рішень) суб`єктів владних повноважень, прийнятих на виконання їхніх владних управлінських функцій, та спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем.

Отже, ознаками господарського спору, підвідомчого господарському суду, є, зокрема участь у спорі суб`єкта господарювання, наявність між сторонами, господарських відносин, врегульованих Цивільним кодексом України, Господарським кодексом України, іншими актами господарського і цивільного законодавства і спору про право, що виникає з відповідних відносин, наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом, відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Згідно з частиною 1 статті 128 ГК України громадянин визнається суб`єктом господарювання у разі здійснення ним підприємницької діяльності за умови державної реєстрації його як підприємця без статусу юридичної особи відповідно до статті 58 цього Кодексу.

Відповідно до статті 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Таким чином, підприємець - це юридичний статус фізичної особи, який засвідчує право цієї особи на заняття самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Фізична особа, яка в установленому законом порядку набула статус підприємця, не втрачає свого статусу фізичної особи. Натомість згідно з частиною 9 статті 4 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» фізична особа-підприємець позбавляється статусу підприємця з дати внесення до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань запису про державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності цією фізичною особою.

Власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (частиною 1 статті 320 ЦК України).

Для встановлення факту користування відповідачем нежитловим приміщенням, яке належить йому на праві власності з метою здійснення господарської, зокрема підприємницької, діяльності потрібно встановити факт ведення діяльності ним як фізичною особою - підприємцем, спрямованої на виготовлення та реалізацію, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 15 травня 2019 року у справі № 686/19389/17).

Відповідно до частини 1 статті 12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

За матеріалами справи судом установлено, що 07 серпня 2014 року між ДКП «Луцьктепло» (теплопостачальна організація) та ОСОБА_1 (споживач) укладено договір № 1-224 купівлі-продажу (постачання) теплової енергії в магазин промтоварів загальною площею 219,5 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 5-7).

На підставі договору купівлі-продажу від 09 жовтня 2013 року ОСОБА_1 придбав у ПрАТ «Волинська фірма «Одяг» 12/100 частин магазину « ІНФОРМАЦІЯ_1 », що знаходиться в будинку АДРЕСА_1 загальною площею 180,8 кв. м (а. с. 18, 19).

Судом першої інстанції також встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований як фізична особа-підприємець з 02 вересня 2009 року.

З наданих позивачем розрахунків убачається, що одержувач комунальних послуг є ОСОБА_1 і такі послуги надаються у приміщення магазину « ІНФОРМАЦІЯ_2 » на АДРЕСА_1 (а. с. 8-17).

Виконавчим комітетом Луцької міської ради встановлено тарифи на теплову енергію та послуги, що надаються ДКП «Луцьктепло» для чотирьох категорій, а саме: для потреб населення, для бюджетних установ, для інших споживачів та для релігійних організацій, що підтверджується рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради «Про встановлення тарифів на теплову енергію та послуги, що надаються ДКП «Луцьктепло» від 30 вересня 2021 року № 775-1; рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради «Про встановлення скоригованих тарифів на теплову енергію та послуги, що надаються ДКП «Луцьктепло» для потреб бюджетних установ, інших споживачів та релігійних організацій» від 29 жовтня 2021 року № 879-1; рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради «Про встановлення коригованих тарифів на теплову енергію та послуги, що надаються ДКП «Луцьктепло» для потреб бюджетних установ, інших споживачів та релігійних організацій» від 18 травня 2022 року № 232-1; рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради «Про продовження терміну дії тарифів на теплову енергію та послуги, що надаються ДКП «Луцьктепло» для потреб населення, бюджетних установ, інших споживачів та релігійних організацій» від 14 вересня 2022 року за № 460-1 (а. с. 54-68).

При цьому судом першої інстанції встановлено, що теплова енергія постачається відповідачу не за тарифами, які встановлені для населення, а за комерційними тарифами (категорія інші споживачі).

Отже, судом встановлено, що позивачем надаються комунальні послуги до магазину промтоварів на АДРЕСА_1 , який належить відповідачу ОСОБА_1 на праві приватної власності.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про закриття провадження у справі з тих підстав, що розгляд цієї справи відноситься до юрисдикції господарського суду.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, містять посилання на обставини, що були предметом перевірки суду, яким була надана належна правова оцінка.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на те, що оскаржувана ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, апеляційний суд доходить висновку про залишення апеляційної скарги позивача без задоволення, а ухвали суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача Державного комунального підприємства «Луцьктепло» залишити без задоволення.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 20 грудня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді