ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 624/887/21 Номер провадження 22-ц/814/1363/23Головуючий у 1-й інстанції Куст Н.М. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І. В.

розглянувши в м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 адвоката Клюєвої Ірини Станіславівни

на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 27 січня 2022 року, ухвалене суддею Куст Н.М., повний текст рішення складено дата не вказана

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:

16 листопада 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог від 11.01.2022 року (т.1 а.с. 218-223), просило суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №011/1333/376510 від 01 листопада 2017 року у розмірі 60 249,77 грн., понесені витрати за сплату судового збору у розмірі 2 270,00 грн. та понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Позовна заява мотивована тим, що 01 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладений кредитний договір №011/1333/376510, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику поточний рахунок з можливістю використання кредитної лінії, з поточним лімітом на дату укладення договору у розмірі 35 000,00 грн., а позичальник зобов`язався здійснювати погашення заборгованості у порядку, визначеному договором, сплачувати проценти за користування кредитними коштами у розмірі 29,9% та остаточно погасити заборгованості у строк до 01 листопада 2019 року. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитним договором, надавши позичальнику кредитні кошти, у порядку передбаченому умовами кредитного договору, що підтверджується відповідними доказами, які додані до позовної заяви.20 вересня 2019 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-19-F, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитним договорами, у т.ч., за кредитним договором №011/1333/376510 від 01 листопада 2017 року, що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 .Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача, а ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» втратив такі права. За період користування кредитними коштами позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника за кредитним договором у повному обсязі не погашена. Згідно розрахунку станом на дату переходу права вимоги 13 листопада 2019 року до ТОВ «Вердикт Капітал» було передано за кредитним договором заборгованість по основній сумі кредиту у розмірі 50152,66 грн., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги в сумі 699,88 грн., всього на загальну суму 50852,54 грн. Ці відомості співпадають із відомостями, де відображено ті суми коштів по заборгованості за кредитним договором, які існували у відповідача на момент переходу права вимоги до ТОВ «Вердикт Капітал». Загальний розмір заборгованості з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 26 жовтня 2021 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 60 249,77 грн, з яких: нараховані 3% річних 2 988,55 грн; втрати від інфляції -6 408,68 грн; заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) 50 152,66 грн; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 699,88 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моментувідступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0,00 грн.; заборгованість з комісії - 0,00 грн.; заборгованість з пені - 0,00 грн. В обґрунтування витрат на правничу допомогу позивачем надано договір №05-03/2021 про надання правової допомоги від 05 березня 2021 року між ТОВ «Вердикт Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», заявку на надання юридичної допомоги №37 від 27 вересня 2021 року, витяг з акту №3 від 30 вересня 2021 року про надання юридичної допомоги, в яких конкретно вказано про перелік наданих юридичних послуг, кількість затраченого часу та відповідна вартість таких юридичних послуг, також надане платіжне доручення № від 04 жовтня 2021 року про здійсненну оплату та прайс-лист адвокатського об`єднання.

Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 27 січня 2022 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» - задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором №011/1333/376510 від 01 листопада 2017 року у розмірі 60 249,77 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» понесені витрати на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» понесені витрати на сплату судового збору у розмірі 2 270,00 грн

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що факт укладення кредитного договору між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідачем не заперечується. Відповідач користувалася наданими їй коштами, про що свідчить рух по рахунку останньої, також відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано розмір заборгованості за кредитним договором, не доведено своєчасність сплати кредитних коштів у відповідності до графіку платежів, а тому суд вважає, що позивачем доведений факт неналежного виконання позичальником ОСОБА_2 зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним довогором, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Вердикт Капітал».

В апеляційній скарзі, яка надійшла до Харківського апеляційного суду 22.02.2022 року, представник ОСОБА_1 адвокат Клюєва І.С., посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позову з огляду на те, що 01.11.2017 року між сторонами справи був укладений кредитний договір, проте, даний висновок суду є неправомірним та спростовується наступним. Пунктом 3.1 договору про надання банківський послуг та послуг у сфері страхування №011/1333/376510 від 04.11.2017 року визначено, що на умовах договору, у разі ініціювання клієнтом операцій по рахунку з використанням спеціальних платіжних засобів та при відсутності (недостатності) на рахунку власних коштів клієнта, банк зобов`язується надати кредитні кошти шляхом їх безготівкового переказу з позичкового рахунку в межах поточного ліміту та здійснити ініційовану клієнтом операцію. З моменту здійснення таких платежів банк вважається таким, що надав клієнту кредит на суму здійснених банком платежів. Вказує, що належним та достовірним доказом проведення безготівкового розрахунку є відповідний платіжний документ, передбачений положеннями Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, що затверджена постановою Правління Національного банку України від 21.01.2004 року №22, заповнений відповідно до вимог цього нормативного документу, та який містить відповідні відмітки про виконання цього платіжного документа банком платника та Закону України «Про платіжні системи та перекази коштів України». Надані позивачем роздруківки з назвою про рух по рахунку не є первинними документами, що підтверджують видачу (перерахування) кредитних коштів, складені банком в односторонньому порядку. Оскільки позивачем не доведений факт укладання з відповідачем договору позики, а також перерахування коштів на рахунок останньої, підстави для задоволення позову відсутні. Також вказує про безпідставність стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 20 000 грн. В цій частині посилається на те, що до позовної заяви долучено копію заявки на надання юридичної допомоги №7 від 27.09.2021 року, у відповідності з якою сторони договору погодили надання послуг по супроводу примусового стягнення заборгованості з ОСОБА_1 . Проте, з вказаної заявки не вбачається, що послуги надаються з питання стягнення заборгованості саме за договором про надання банківських послуг від 04.11.2017 року, а не за іншим договором, укладеним з ОСОБА_1 з позивачем чи іншою юридичною особою, яка уступила своє право вимоги позивачу. Витрати на правову допомогу є неспівмірними зі складністю справи, часом, витраченим на виконання робіт, обсягом виконаних робіт та ціною позову.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 05 серпня 2022 року справу передано до провадження колегії суддів у складі: головуючого судді Дорош А.І, суддів Лобова О.А., Триголова В.М. (т.2 а.с. 10).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 01.11.2022 року у справі відкрито апеляційне провадження (т.2 а.с. 21).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19.12.2022 року справу призначено до розгляду на 06.03.2023 року, без повідомлення (виклику) учасників справи (т.2 а.с.23).

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 01 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» укладено договір про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №011/1333/376510, відповідно до умов якого банк відкрив позичальнику поточний рахунок з можливістю використання кредитної лінії, з поточним лімітом на дату укладення договору у розмірі 35 000,00 грн., а позичальник зобов`язався здійснювати погашення заборгованості у порядку, визначеному договором, сплачувати проценти за користування кредитними коштами у розмірі 29,9% та остаточно погасити заборгованості в строк до 01 листопада 2019 року (т.1 а.с. 7-13).

З умовами договору позивач ознайомлена, про що свідчить її підпис на кожній сторінці договору.

Кредит надано виключно з метою фінансування господарської (підприємницької) діяльності клієнта, у зв`язку з чим до відносин сторін не застосовується Закон України «Про споживче кредитування».

20 вересня 2019 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір відступлення права вимоги №114/2-19-F, відповідно до якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь ТОВ «Вердикт Капітал» права грошової вимоги до боржників за кредитним договорами, у т.ч., за кредитним договором №011/1333/376510 від 01 листопада 2017 року, що укладений між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 (т.1 а.с.106-118).

Згідно наданого розрахунку загальний розмір заборгованості з урахуванням інфляційних втрат та 3% річних за користування кредитом, що підлягає стягненню станом на 26 жовтня 2021 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 60 249,77 грн., з яких: нараховані 3% річних 2 988,55 грн.; втрати від інфляції - 6408,68 грн.; заборгованість за кредитом (за тілом кредиту) - 50 152,66 грн.; заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги - 699,88 грн.; заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору (з моменту відступлення права вимоги по дату виготовлення розрахунку заборгованості) - 0,00 грн.; заборгованість з комісії - 0,00 грн.; заборгованість з пені - 0,00 грн. (т.1 а.с.18).

Крім того, з виписки руху коштів за рахунком (т. 1 а.с. 22-30) вбачається, що ОСОБА_1 отримала та використовувала кредитні кошти.

Також, позивачем надано копії паспорту та коду ОСОБА_1 з підтвердженням її анкетних даних, які завіренні останньою з проставленням дати 01 листопада 2017 року (т.1 а.с. 14-17).

Повноваження ОСОБА_3 щодо права вчиняти юридичні дії від імені ТОВ «Вердикт Капітал» матеріалами справи підтверджено, а також підтверджено реєстрацію фінансової установи ТОВ «Вердикт Капітал» Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг (т.1 а.с. 120-133).

При вирішення спору, суд першої інстанції виходив з наступного.

За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1статті 638 ЦК Українипередбачено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Згідно зістаттею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині другій статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першоїстатті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За правилом статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики,якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦКУкраїни).

Відповідно до частини першоїстатті 510 ЦК України сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Згідно з пунктом 1 частини першоїстатті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

За частиною першоюстатті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Відповідно достатті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Отже, правова природа договору відступлення права вимоги полягає у тому, що у конкретному договірному зобов`язанні первісний кредитор замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання.

Указані норми права визначають такі ознаки договору відступлення права вимоги: 1) предметом договору є відступлення права вимоги виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) зобов`язання, у якому відступлене право вимоги, може бути як грошовим, так і не грошовим (передача товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним, а може бути безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, у якому виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні.

Вирішуючи питання в частині стягнення коштів за надання юридичної допомоги, суд першої інстанції виходив з наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що на підтвердження понесених витрат на правову допомогу позивачем разом з позовною заявою до суду подано копію договору № 05-03/2021 про надання правової допомоги від 05 березня 2021 року, укладеного між позивачем та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс» (т. 1 а.с. 135-138), копію заявки про надання юридичної допомоги №37 від 27 вересня 2021 року (т.1 а.с. 140), копію витягу із акту №3 про надання юридичної допомоги від 30 вересня 2021 року (т.1 а.с.141), прайс-лист Адвокатського об`єднання «Лігал Ассістанс» (т.1 а.с. 134).

Крім того, позивачем на підтвердження понесених витрат на правничу допомогу було надано копію платіжного доручення № від 04 жовтня 2021 року в сумі 200 000,00 грн, у якому зазначено призначення платежу, а саме - сплата за надання правової допомоги згідно договору № 05-03/2021 від 05 березня 2021 року (т.1 а.с. 139).

У зв`язку із задоволенням позову, ТОВ «Вердикт Капітал» має право на відшкодування понесених витрат на професійну правничу допомогу та витрати на сплату судового збору. Вказані витрати є обґрунтованими та підтверджені належними доказами.

Апеляційний суд у складі колегії суддівпогоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позову, проте, не погоджується з висновком суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу, виходячи з наступного.

Предметом спору є стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором №011/1333/376510 від 01 листопада 2017 року у розмірі 60249,77 грн., розподіл судових витрат у вигляді витрат за сплату судового збору у розмірі 2270,00 грн. та витрат на правову допомогу у розмірі 20000,00 грн.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановив суд першої інстанції, факт укладення кредитного договору між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідачем не заперечується, відповідач користувалася наданими їй коштами, про що свідчить рух по рахунку останньої, відповідачем належними та допустимими доказами не спростовано розмір заборгованості за кредитним договором, не доведено своєчасність сплати кредитних коштів у відповідності до графіку платежів, а тому суд вважає, що позивачем доведений факт неналежного виконання позичальником ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним довогором.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Матеріалами справи підтверджено факт підписання 01 листопада 2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» договору про надання банківських послуг та послуг у сфері страхування №011/1333/376510.

У постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15-ц (провадження №61-517св18), зроблено правовий висновок про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Згідно із вказаною нормою підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це не можливо - безпосередньо після її закінчення. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Отже, виписка з рахунка особи, яка відповідає зазначеним вимогам та надана відповідно до вимог закону, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 25 травня 2021 року у справі №554/4300/16-ц (провадження № 61-3689св21), від 26 травня 2021 року у справі №204/2972/20 (провадження № 61-168св21), від 13 жовтня 2021 року у справі №209/3046/20 (провадження № 61-9207св21), від 01 грудня 2021 року у справі №752/14554/15-ц (провадження № 61-14046св21), від 01 червня 2022 року у справі №175/35/16-ц (провадження № 61-648св21).

Відповідно до пункту 61 вказаного Положення форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.

Отже, доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги про те, що позивачем не доведений факт укладання з відповідачем договору позики, а також факт перерахування коштів на рахунок останньої, що підстави для задоволення позову відсутні, то ці доводи не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні стороною відповідача норм матеріального та процесуального права.

В частині витрат на правову допомогу, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Згідно ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Згідно матеріалів справи, у позовній заяві позивач вказав, що попередній розмір витрат на правничу допомогу складає 20,000,00 грн. та на підтвердження понесених ним витрат в цій частині допощову додав: - договір про надання правничої допомоги; документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги; докази обсягу наданих послуг і виконання робіт акти наданих послуг (т.1 а.с. 135-141).

Аналізуючи надані докази в частині надання правничої допомоги, колегія суддів встановила наступне.

Договір №05-03/2021 про надання правничої допомоги від 05.03.2021 року укладено між ТОВ «Вердикт Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», його предметом є зобов`язання надавати юридичну допомогу в обсязі та на умовах, передбачених договором. Договір є загальним, не розмежовує зобов`язання сторін саме в частині надання правничої допомоги у справі за позовом до ОСОБА_1 (т.1 а.с. 135-138).

Згідно платіжного доручення № від 04.10.2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» сплатило АО «Лігал Ассістанс» 200 000,00 грн. (т.1 а.с. 139).

Заявка на надання юридичної допомоги №37 від 27.09.2021 року за договором №05-03/2021 про надання правничої допомоги від 05.03.2021 року, укладеного між ТОВ «Вердикт Капітал» та Адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», по супроводу примусового стягнення забргованості з ОСОБА_1 містить наступне: надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в позасудовому порядку 1 година, вартість 1500 грн.; надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу у судовому порядку 1 година, вартість 1500 грн.; надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти 3 години, вартість 9 000 грн.; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до Кегичівського районного суду Харківької області, підготовка та друк необхідних документів 4 години, вартість 8 000 грн., всього 20 000,00 грн. (т.1 а.с. 140).

Згідно витяг з акту №3 про надання юридичної допомоги від 30.09.2021 року (клієнт ОСОБА_1 ): надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в позасудовому порядку 1 година, вартість 1500 грн.; надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу у судовому порядку 1 година, вартість 1500 грн.; надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти 3 години, вартість 9 000 грн.; складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до Кегичівського районного суду Харківької області, підготовка та друк необхідних документів 4 години, вартість 8 000 грн., всього 20 000,00 грн. (т.1 а.с. 141).

Також по справі вбачається, що 13.12.2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» надало до суду відповідь на відзив на позовну заяву (т.1. а.с. 151-156), заяву генерального директора про відкладення 05.01.2021 року розгляду справи (т.1 а.с. 207-208). Згідно довіреності від 16.12.2021 року ТОВ «Вердикт Капітал» уповноважило представника Надточій О.В. представляти інтереси Товаритсва в усіх судах тощо (відсутні відомості про те, що вказаний представник є представником адвокатського об`єднання) (т.1 а.с. 212), 11.01.2022 року до суду надішла позовна заява (уточнена) заява ТОВ «Вердикт Капітал» (т.1 а.с. 218-223), у судове засідання 27.01.2022 року сторони не з`явилися (т.1 а.с. 229).

Вирішуючи питання про розподіл витрат правничої допомоги з урахуванням наданих доказів, які позивач сплатив у зв`язку з розглядом справи, колегією суддів встановлено, що заявка на надання юридичної допомоги №37 та витяг з акту №3 про надання юридичної допомоги від 30.09.2021 року щодо клієнта ОСОБА_1 містять такі послуги як надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу в позасудовому порядку 1 година, вартість 1500 грн. та надання усної консультації з приводу можливості стягнення боргу у судовому порядку 1 година, вартість 1500 грн., які є взаємовиключними, оскільки у вказаній заявці на надання юридичної допомоги №37 вказано саме послуги по супроводу примусового стягнення заборгованості, що виключає позасудове врегулювання, тому сума 1500 грн. є недоведеною.

Крім того, колегія суддів вважає неспівмірними вказані послуги та їх вартість в частині надання письмової поглибленої консультації з посиланням на нормативні акти 3 години, вартість 9 000 грн. та складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до Кегичівського районного суду Харківької області, підготовка та друк необхідних документів 4 години, вартість 8 000 грн., а всього у розмірі 17 000,00 грн., та приходить до висновку про їх зменшення на частину з урахуванням того, що дана цивільна справа не є складною, позовна заява складена на 6-ти аркушах, представник адвокатського об`єднання безпосередньої участі у справі не брав, тому колегія суддів приходить до висновку про необхідність розподілу витрат на правничу допомогу у ромірі 10 000,00 грн., що буде відповідати принципам розумності та співмірності.

Відповідно до положень частини першої, пунктів 1,4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства, зокрема є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.

Метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору.

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Аналогічний висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.11.2019 року у справі № 242/4741/16-ц.

Відповідно до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

За частиною першою статті 134 ЦПК України разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи.

Згідно ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (стаття 1 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність").

Закон України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

В той же час, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі №922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Також, Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21).

Колегія суддів відзначає, що суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява № 19336/04).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 підтвердила свій висновок, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд оцінює рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи була їх сума обґрунтованою.

На підставі викладеного та з урахуванням матеріалів справи, її категорії та складності, характер та обсяг наданих адвокатським об`єднанням послуг, виходячи з ціни/предмету заявленого позову, принципу розумності, справедливості та пропорційності, колегія суддів вважає, що до стягнення з відповідача належить 10 000 грн. понесених витрат (визначена з урахуванням критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, співмірності між обсягом роботи, проведеної адвокатом і заявленими витратами, здійсненими на оплату адвокатських послуг, складності справи), у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу слід змінити, іншій частині залишити без змін.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.2,3,4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376, ч.1 п.2,3,4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Клюєвої Ірини Станіславівни - задовольнити частково.

Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 27 січня 2022 рокув частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» понесених витрат на правову допомогу у розмірі 20 000,00 грн. змінити, зменшити розмір з 20 000,00 грн. до розміру 10 000,00 грн.

В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 06 березня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов