Справа № 333/5869/21
Провадження № 2/333/166/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючої судді Варнавської Л.О.,

за участю секретаря судового засідання Майстро В.Г.,

позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Боярчук Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, усунення перешкод шляхом виселення, вселення, -

В С Т А Н О В И В:

25.08.2021 року до суду звернулась ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, усунення перешкод шляхом виселення, вселення в квартиру АДРЕСА_1 . Посилається на таке. Позивачка на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2017 р. по справі №333/3320/16-ц набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9 . Ця квартира була витребувана із незаконного володіння ОСОБА_3 відповідача по справі. Рішення набуло законної сили, право власності на квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 09.06.2021 р. З 26.07.2021 року позивачка зареєструвала своє та своєї дитини ОСОБА_2 місце мешкання в цій квартирі, яка є єдиним нерухомим майном та житлом позивача. В цій квартирі на теперішній час мешкають без реєстрації колишній власник ОСОБА_3 та зареєстровані та проживають інші відповідачі по справі. Відповідачам відомі всі обставини набуття позивачем права власності на квартиру, оскільки вони виступали стороною по справі №333/3320/16-ц, але будучи обізнаними про рішення суду та відсутністю правових підстав для подальшого користування житлом, знятися з реєстрації та звільнити квартиру не бажають. З метою вирішення спірного питання мирним шляхом позивачем на адресу відповідача надсилалась вимога поштовим відправленням, але відповідь на неї не була отримана.

Ухвалою судді від 30.08.2021 року провадження по справі було відкрито, постановлено справу розглядати в загальному позовному провадженні.

Відзив на позов не надходив.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Боярчук Н.В. позов підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним. Додатково ОСОБА_1 пояснила, що намагалась спілкуватись з відповідачкою ОСОБА_10 , зустрівшись з нею у дворі житлового будинку, але остання відмовлялась звільнити квартиру, мотивувавши це тим, що це її квартира. В 2023 році вона звернулась до Департаменту реєстраційних послуг та зняла з реєстрації в оспорюваній квартирі всіх відповідачів.

Відповідачі в судові засідання не з`являлись, повідомлялись повістками, направленими на адресу, вказану в позові, яка була їх адресою реєстрації, а також шляхом оголошення на сайті Комунарського районного суду м. Запоріжжя.

В судовому засіданні, призначеному на 01.11.2021 р. представник відповідачки ОСОБА_6 - адвокат Василенко О.В. був присутній, на судові засідання, призначені на 09.12.2021 р., 24.01.2022 р., 29.06.2022 р., 26.08.2022 р., 11.11.2022 р., 16.12.2022 р., 13.03.2023 р. він подавав заяви про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибути до суду з різних підстав.

ОСОБА_6 на судові засідання, призначені на 11.11.2022 р., 16.12.2022 р., 02.02.2023 р., 13.03.2023 р. направляла до суду письмові заяви про перенесення розгляду справи у зв`язку з тим, що вона перебуває за межами міста Запоріжжя.

ОСОБА_3 на судові засідання, призначені на 09.12.2021 р., 16.12.2022 р. 02.02.2023 р., 13.03.2023 р. також направляв письмові заяви про перенесення розгляду справи у зв`язку з тим, що він перебуває на території рф та не може прибути до суду.

Відповідачі не скористався своїм правом взяти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.

Вказане свідчить про те, що дії відповідачів, добре обізнаних про судовий спір, що перебуває в провадженні суду, фактично спрямовані не на виконання покладених на них процесуальних обов`язків, а на затягування розгляду справи, що суперечить завданню цивільного судочинства, порушує право іншої сторони на своєчасний розгляд справи і на судовий захист порушеного права.

Тому суд вважає за необхідне врахувати інтереси інших учасників справи, які з`являлися на виклики суду на судові засідання в даній справі та розглянути справу за відсутності відповідачів.

Заслухавши позивача, його представника, дослідивши письмові матеріали, суд прийшов до таких висновків.

Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 07.12.2017 р. по справі №333/3320/16-ц витребувано із незаконного володіння ОСОБА_3 , на користь ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_1 право власності на цю квартиру в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_9 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішення суду набрало законної сили 21.04.2021 року (а.с.15-18).

На підставі вказаного рішення суду 09.06.2021 р. внесені відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 (а.с.26).

З 26.07.2021 року в цій квартирі зареєстровані позивачка та її малолітня дитина ОСОБА_2 , 2016 р.н. (а.с.31)

В квартирі АДРЕСА_1 були зареєстровані такі особи:

1.ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 23.05.2017 р.;

2.ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з 11.08.2015 р. по 05.08.2021 р., знятий з реєстрації за заявою власника об`єкта нерухомого майна;

3.ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з 17.02.2015 р.;

4.ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 29.07.2014 р.;

5.ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з 29.07.2014 р.;

6.ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , з 29.07.2014 р.

Станом на 13.01.2023 р. вказані особи вже не зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією з Департаменту реєстраційних послуг №01-12/01/2665 від 08.09.2021 р. (а.с.95) та №І-022 від 13.01.2022 р. (а.с.214).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (номер інформаційної довідки 267940458 від 28.07.2021) у власності позивачки ОСОБА_1 перебуває лише оспорювана квартира та земельна ділянка в садівничому товаристві (а.с.29).

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі (стаття 41 Конституції України).

Згідно пункту 6 статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони правовідношення.

Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (частина третя статті 13 ЦК України).

У частинах першій, другій статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

У частині першій статті 383 ЦК України визначено, зокрема, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Тлумачення статті 391 ЦК України свідчить, що негаторний позов - це вимога власника про усунення перешкод. Тобто негаторний позов подається з метою усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпоряджання своїм майном, тобто припинення неправомірних дій, не пов`язаних з порушенням володіння. Негаторний позов може вчинятися тоді, коли майно не вибуває з володіння власника, тобто при порушенні насамперед такої правомочностей власника, як користування та розпорядження своїм майном. Належним відповідачем у негаторному позові є особа, яка перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку (частина перша статті 109 ЖК України).

Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час.

Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Врахувавши, що припинення права користування житлом у колишнього власника, тягне за собою втрату його членами сім`ї права користуватися житлом, місцевий суд дійшов вірного висновку про наявність правових підстав для виселення відповідачів. Право користуватися житлом для членів сім`ї власника може виникати та існувати лише за умови, якщо особа, членами сім`ї якої вони є, сама володіє правом власності на житло.

Європейський суд з прав людини зауважує, що стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23 січня 2014 року).

В даному випадку буде дотриманий «справедливий баланс» мід загальним інтересом суспільства та захистом прав позивачки ОСОБА_1 .

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2019 року у справі № 143/1410/17 (провадження № 61-40232св18) зазначено, що «згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Вирішуючи спір, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахувавши наведені вище норми матеріального права, дійшли правильного висновку про те, що відповідачі не є власниками чи наймачами спірного житлового будинку, не зареєстровані у ньому, не є членами сім?ї позивача, користуються будинком без належної правової підстави, добровільно виселитися не бажають. Відтак, вимоги позивача, яка є власником спірного житлового будинку, про виселення відповідачів обґрунтовані».

Отже, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження факти викладені в позові: позивачка є власницею нерухомого майна, яке тимчасово вибувало з її законного володіння, протягом цього часу, в квартиру вселились та зареєстрували в ній своє місце проживання відповідачі по справі. Після повернення у власність позивачки оспорюваної квартири, відповідачі її не звільнили, не надали можливості вселитися до неї позивачці та її малолітній дитині. Відповідачі на час пред`явлення позову та розгляду справи не є власниками чи наймачами спірного житлового будинку, не зареєстровані у ньому, не є членами сім?ї позивача, користуються будинком без належної правової підстави, добровільно виселитися не бажають, що є підставою для задоволення позову в повному обсязі.

Позивачкою був сплачений судовий збір при поданні позову в сумі 1096,30 грн., сплата судового збору в сумі 1627,70 грн. була відстрочена до ухвалення рішення, тому слід його стягнути пропорційно з кожного відповідача. Оскільки, неповнолітній ОСОБА_7 є сином відповідачки ОСОБА_6 , то судовий збір за нього підлягає стягненню з відповідачки ОСОБА_6 , також неповнолітня ОСОБА_8 є донькою відповідача ОСОБА_3 , тому судовий збір за неї слід стягнути з відповідача ОСОБА_3 .

Керуючись ст.ст. 10-13, 77-80, 263-265 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Цивільний позов ОСОБА_1 , яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , третя особа: Орган опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Комунарському району, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, усунення перешкод шляхом виселення, вселення задовольнити.

Визнати такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 : ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 з квартири АДРЕСА_1 .

Вселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 з малолітньою дитиною ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_9 у квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 365 грн. 44 коп. та на користь держави в сумі 542 грн. 56 коп.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 365 грн. 44 коп. та на користь держави в сумі 542 грн. 56 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 182 грн. 72 коп. та на користь держави в сумі 271 грн. 28 коп.

Стягнути зі ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 182 грн. 72 коп. та на користь держави в сумі 271 грн. 28 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Запорізького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя Л.О. Варнавська