Постанова

Іменем України

01 березня 2023 року

м. Київ

справа № 583/4839/21

провадження № 61-6005св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи: головний державний виконавець Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Грабовенська Любов Олександрівна, акціонерне товариство «Ідея Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 січня 2022 року у складі судді Яценко Н. Г. та постанову Сумського апеляційного суду від 22 червня 2022 року у складі колегії суддів: Криворотенка В. І., Кононенко О. Ю., Левченко Т. А.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст скарги

У грудні 2021 року представник ОСОБА_1 - адвокат Цуркан В. І. звернувся до суду зі скаргою на дії/ бездіяльність органу примусового виконання.

Скарга мотивована тим, що 04 жовтня 2021 року старшим державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Слободою А. П. були відкриті виконавчі провадження ВП № 66982473,

ВП № 66982576, ВП № 66982919, ВП № 66982358, ВП № 66982189 по примусовому виконанню рішень Охтирського міськрайонного суду Сумської області та постанов Сумського апеляційного суду щодо стягнення з акціонерного товариства «Ідея Банк» (далі - АТ «Ідея-Банк») на користь ОСОБА_1 судових витрат на загальну суму 12 224,00 грн.

07 жовтня 2021 року державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Слободою А. П. в межах зазначених виконавчих проваджень винесено п`ять постанов про арешт коштів боржника АТ «Ідея-Банк». Однак, починаючи з 07 жовтня 2021 року застосування примусових заходів відносно боржника АТ «Ідея-Банк» не здійснювалося, судові рішення не виконувалися.

17 листопада 2021 року представник ОСОБА_1 отримав відповідь на адвокатський запит, відповідно до змісту якої Галицький відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) повідомляв про добровільне виконання АТ «Ідея Банк» вищевказаних судових рішень, на підтвердження чого надано копії меморіальних ордерів від 15 липня 2021 року на суму 6362,00 грн,

від 23 липня 2021 року на суму 4362,00 грн та від 02 вересня 2021 року на суму 1500,00 грн, а всього на загальну суму 12 224,00 грн.

З Автоматизованої системи виконавчих проваджень Міністерства юстиції України встановлено, що постановами від 18 листопада 2021 року виконавчі провадження ВП № 66982473, ВП № 66982576, ВП № 66982919,

ВП № 66982358, ВП № 66982189 закінчені у зв`язку з фактичним виконанням до відкриття виконавчого провадження вказаних виконавчих документів, заходи примусового виконання рішення скасовані.

Представник ОСОБА_1 вказує на те, що зазначеними меморіальними ордерами боржник АТ «Ідея Банк» зі свого банківського рахунку перерахував кошти в загальному розмірі 12 224,00 грн на банківський рахунок, відкритий на ім`я ОСОБА_1 в АТ «Ідея Банк», тобто на банківський рахунок боржника. Разом з тим, в АТ «Ідея Банк» на ім`я ОСОБА_1 відкритий банківський рахунок для кредитного супроводження та обслуговування, з приводу якого між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 існує спір, що розглядається в Охтирському міськрайонному суді Сумської області, а тому зазначений банківський рахунок заблокований банківською установою.

Таким чином, на переконання представника заявниці, перерахування коштів АТ «Ідея Банк» є імітацією виконання рішень суду, оскільки стягувачка

ОСОБА_1 не надавала згоду банківській установі і не погоджувала перерахування коштів на рахунок, відкритий в АТ «Ідея Банк». При зверненні до державної виконавчої служби ОСОБА_1 із заявою про примусове виконання рішень суду була надана довідка про картковий банківський рахунок в АТ «Ощадбанк» з метою перерахування на нього для організації та виконання судових рішень, однак зарахування суми заборгованості на банківський рахунок, відкритий АТ «Ощадбанк» на ім`я ОСОБА_1 не проводилися.

У зв`язку з наведеним представник заявниці вважає винесені постанови про закінчення виконавчих проваджень передчасними та неправомірними, просить:

- визнати поважними причини пропуску строку для подання скарги в порядку судового контролю за виконанням судових рішень щодо закінчення виконавчих проваджень про стягнення судових витрат без реального виконання та поновити строк звернення до суду зі скаргою;

- визнати неправомірними дії державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Грабовенської Л. О. по винесенню постанов про закінчення виконавчих проваджень від 18 листопада 2021 року;

- визнати незаконними та скасувати постанови про закінчення виконавчих проваджень від 18 листопада 2021 року ВП № 66982473 по примусовому виконанню рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області

від 02 квітня 2021 року по справі № 583/931/21, провадження № 2/583/403/21 про стягнення з АТ «Ідея-Банк» на користь ОСОБА_1 судових витрат в сумі 1362,00 грн, ВП № 66982576 по примусовому виконанню рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 квітня 2021 року по справі

№ 583/905/21, провадження № 2/583/397/21 про стягнення з АТ «Ідея-Банк» на користь ОСОБА_1 судових витрат в сумі 1362,00 грн, ВП № 66982919 по примусовому виконанню рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 28 квітня 2021 року по справі № 583/905/21, провадження

№ 2-др/583/14/21 про стягнення з АТ «Ідея-Банк» на користь ОСОБА_1 судових витрат в сумі 5000,00 грн., ВП № 66982358 по примусовому виконанню рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області

від 05 травня 2021 року по справі № 583/931/21, провадження

№ 2-др/583/13/21 про стягнення з АТ «Ідея-Банк» на користь ОСОБА_1 судових витрат в сумі 3000,00 грн; ВП № 66982189 по примусовому виконанню постанови Сумського апеляційного суду від 18 серпня 2021 року по справі № 583/931/21, провадження № 22-з/816/67/21 про стягнення з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1500,00 грн.

Короткий зміст рішення судів першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 січня

2022 року, залишеною без змін постановою Сумського апеляційного суду від 22 червня 2022 року, в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні скарги суди попередніх інстанцій виходили з того, що заявницею не доведено неправомірності дій державного виконавця та порушення її прав, дії державного виконавця відповідають вимогам чинного законодавства, яким урегульовано процедуру виконання судових рішень.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У липні 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 січня 2022 року та постанову Сумського апеляційного суду від 22 червня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 04 серпня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 лютого 2023 року справу призначено до розгляду у складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове судове рішення, яким скаргу задовольнити.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 750/9782/16-а, провадження №К/9901/21796/18, від 07 серпня 2019 року у справі № 378/1033/17, провадження №К/9901/46861/18, від 04 вересня

2019 року у справі 286/1810/17, провадження №К/9901/6867/19,

від 07 жовтня 2020 року у справі № 461/6978/19, провадження №К/9901/6583/20, від 25 листопада 2020 року у справі № 554/10283/18, провадження №К/9901/31345/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що примусове списання коштів з рахунків, які відкриті боржником в банківських та фінансових установах, в тому числі з урахуванням статусу боржника як самостійної банківської установи, можуть і повинні проводитися на підставі платіжної вимоги виконавця, які чомусь не виписувалися і таке стягнення держвиконавцем не здійснювалося.

Поточний рахунок № НОМЕР_1 відкривався АТ «Ідея Банк» для клієнта виключно для обслуговування кредитних коштів за кредитним договором №Z02.20717.004701579 від 22 грудня 2018 року і в рамках надання і обслуговування кредиту. Інших договорів з банком не укладалося. При цьому, банк самовільно в односторонньому порядку заблокував банківський рахунок у зв`язку зі спором про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Таким чином вважає, що перерахування банком коштів на рахунок заявника, відкритий у АТ «Ідея Банк» для обслуговування кредитних коштів за кредитним договором №Z02.20717.004701579 від 22 грудня 2018 року, не може свідчити про належне виконання судових рішень в рамках відкритих виконавчих проваджень.

В даному випадку відсутні обставини фактичного і повного виконання судового рішення, а грошові кошти банком не повернуті, не виплачені, не видані, притримуються з вимогами виплати кредитного боргу за іншими правовідносинами, фактично заблоковані банківським рахунком.

Проте, при зверненні до ВДВС із заявами по всім п`ятьом виконавчим листам надавалася банківська довідка стягувача саме у АТ «Ощадбанк» як підстава та спосіб виконання судового рішення саме шляхом перерахування коштів на рахунок стягувача і саме для їх фактичного зарахування та фактичного виконання судового рішення.

Зазначає, що всіх можливих та регламентованих чинним законодавством заходів примусового виконання рішень з боку державного виконавця в межах виконавчих проваджень не проведено, прийняття рішення про закінчення виконавчих проваджень є передчасним і неправомірним, за відсутності доказів, які б підтверджували факт реального та повного виконання судового рішення чи вжиття вичерпних заходів з його виконання.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу, в якому представник АТ «Ідея Банк» - адвокат Жовтонецький В. М. просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, посилаючись на те, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що оскільки ані у позовних заявах, ані у рішеннях судів не було вказано рахунки, на які стягнено з АТ «Ідея Банк» кошти на виконання таких рішень суду, банк добровільно перерахував грошові кошти на відомий банку поточний рахунок ОСОБА_1 , який належить останній та який був відкритий їй відповідно до пункту 1.7 кредитного договору №Z02.20717.004701579 від 22 грудня 2018 року, укладеного між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 . Таким чином рішення судів у справах №583/905/21 та №583/931/21 є виконаними банком у повному обсязі.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 04 жовтня 2021 року старшим державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Львів) Слободою А. П. винесено постанови про відкриття виконавчого провадження:

- ВП № 66982473 з виконання виконавчого листа № 583/931/21, виданого

01 вересня 2021 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з АТ «Ідея-Банк» на користь ОСОБА_1 судового збору в сумі 1362,00 грн;

- ВП № 66982358 з виконання виконавчого листа № 583/931/21, виданого

01 вересня 2021 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з АТ «Ідея-Банк» на користь ОСОБА_1 судових витрат в сумі 3000,00 грн;

- ВП № 66982576 з виконання виконавчого листа № 583/905/21, виданого Охтирським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з АТ «Ідея-Банк» на користь ОСОБА_1 судових витрат в сумі 1362,00 грн;

- ВП № 66982919 з виконання виконавчого листа № 583/905/21, виданого

12 серпня 2021 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області від 28 квітня 2021 року по справі № 583/905/21 про стягнення з АТ «Ідея-Банк» на користь ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу в сумі 5000,00 грн;

- ВП № 66982189 з виконання виконавчого листа № 583/931/21, виданого

01 вересня 2021 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області про стягнення з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 1500,00 грн.

Відповідно до листа Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

(м. Львів) від 17 листопада 2021 року № 58819 державним виконавцем

04 жовтня 2021 року по виконавчим провадженням ВП № 66982473,

ВП № 66982576, ВП № 66982919, ВП № 66982358, ВП № 66982189 винесено постанову про стягнення з боржника мінімальних витрат виконавчого провадження та постанову про стягнення виконавчого збору.

Крім того, 07 жовтня 2021 року державним виконавцем по вказаним виконавчим провадженням винесено постанову про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника.

АТ «Ідея Банк» подано документи, що підтверджують погашення заборгованості у повному обсязі до відкриття виконавчих проваджень.

Так, з матеріалів справи вбачається, що згідно меморіального ордеру

№ 4945026 від 14 липня 2021 року платник АТ «Ідея Банк» перерахував на користь отримувача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 6362,00 грн, банком отримувачем якої є АТ «Ідея Банк», призначення платежу: компенсація судового збору та витрат на правничу допомогу на виконання рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 08 квітня 2021 року та постанови Сумського апеляційного суду від 06 липня 2021 року у справі

№ 583//905/21.

Відповідно до меморіального ордеру № 8251539 від 23 липня 2021 року платник АТ «Ідея Банк» перерахував на користь отримувача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 4362,00 грн, банком отримувачем якої є АТ «Ідея Банк», призначення платежу: компенсація судового збору та професійної правничої допомоги на виконання рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 02 квітня 2021 року та постанови Сумського апеляційного суду від 06 липня 2021 року у справі № 583//931/21.

Згідно меморіального ордеру № 691887 від 02 вересня 2021 року платник АТ «Ідея Банк» перерахував на користь отримувача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1500,00 грн, банком отримувачем якої є АТ «Ідея Банк», призначення платежу: компенсація витрат на професійну правничу допомогу на виконання постанови Сумського апеляційного суду від 18 серпня 2021 року у справі

№ 583/931/21.

18 листопада 2021 року постановами головного державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів)

Грабовенської Л. О. закінчено виконавчі провадження ВП № 66982473,

ВП № 66982576, ВП № 66982919, ВП № 66982358, ВП № 66982189 на підставі пункту 9 частини першої статті 39, статті 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з фактичним виконанням виконавчих документів до відкриття виконавчих проваджень.

В пункті 2 вказаних постанов припинено чинність арешту майна боржника та скасовано інші заходи примусового виконання рішення.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьоюстатті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими та підстав для їх скасування немає.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення.

Частинами першою та другою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

На відміну від позовного провадження, у якому суд вирішує існуючий між сторонами цивільно-правовий спір, скарги на дії (бездіяльність), рішення державних (приватних) виконавців мають на меті захист прав сторін виконавчого провадження з виконання судових рішень та покладають на суд контроль за їх належним виконанням. Згідно з чинним процесуальним законодавством, здійснення такого судового контролю відбувається за правилами спеціального виду провадження у цивільному судочинстві.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження» примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.

Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.

Сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи (частина четверта статті 19 Закону України «Про виконавче провадження»).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

В частині другій вказаної статті Закону зазначено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Отже, розглядаючи скаргу на дії та рішення приватного виконавця, суд має враховувати, що Законом України «Про виконавче провадження» саме на виконавця покладено функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду.

Навіть якщо Закон України «Про виконавче провадження» не вимагає від виконавця перевірки фактичного виконання судового рішення після надходження від стягувача відповідного повідомлення про це, то у будь-якому випадку функції із забезпечення виконання обов`язкового рішення суду покладено саме на виконавця, який зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів справи вбачається, що 04 жовтня 2021 року державним виконавцем у відповідності до вимог статей 3, 4, 24, 25, 26, 27 Закону України «Про виконавче провадження» у вищевказаних виконавчих провадженнях винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, постанову про стягнення з боржника мінімальних витрат виконавчого провадження, постанову про стягнення виконавчого збору, а 07 жовтня 2021 року винесено постанову про звернення стягнення на кошти на рахунках боржника.

Також, з матеріалів справи вбачається, що АТ «Ідея Банк» подано документи, що підтверджують погашення заборгованості в повному обсязі до відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим 18 листопада 2021 року державним виконавцем винесено постанови про закінчення виконавчих проваджень у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчих документів.

Таким чином, оскільки судами попередніх інстанцій установлено, що матеріали справи містять докази добровільного виконання боржником АТ «Ідея Банк» рішень суду на користь ОСОБА_1 , тому з огляду на їх фактичне виконання в повному обсязі виконавчі провадження ВП № 66982473,

ВП № 66982576, ВП № 66982919, ВП № 66982358, ВП № 66982189 підлягали закінченню.

При цьому судами попередніх інстанцій обґрунтовано відхилено доводи представника заявниці на наявність довідки АТ «Державний ощадний банк України» № 669 від 07 вересня 2021 із зазначенням іншого рахунку

ОСОБА_1 , відкритого в АТ «Державний ощадний банк України», на який за його словами АТ «Ідея Банк» мав перерахувати призначенні до стягнення на користь ОСОБА_1 грошові кошти, оскільки, як вбачається із зазначених вище меморіальних ордерів, оплата банком на рахунки проведена 14, 23 липня та 02 вересня 2021 року, а довідка АТ «Державний ощадний банк України» видана 07 вересня 2021 року, тобто після проведення таких платежів. Відсутні докази щодо того, що у банку була інформація про рахунок, на який стягувач бажала перерахування грошових коштів.

У пункті 3 розділу ІІІ Інструкції з організації примусового виконання рішень зазначено, що заява про примусове виконання рішення подається до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця у письмовій формі разом із оригіналом (дублікатом) виконавчого документа. У заяві про примусове виконання рішення зазначаються, зокрема, такі відомості: спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум (у разі виконання рішення про стягнення коштів); реквізити рахунку, відкритого у банку або в іншій фінансовій установі, для отримання стягнутих з боржника грошових сум (за наявності).

Разом з тим, доказів того, що у заяві про примусове виконання рішення стягувачкою ОСОБА_1 було зазначено відомості про спосіб перерахування стягнутих з боржника грошових сум, а також реквізити рахунку, відкритого АТ «Державний ощадний банк» для отримання стягнутих з боржника грошових сум, що могло свідчити про неналежне виконання виконавцем обов`язку щодо перевірки фактичного виконання, суду не надано.

Судом відхиляються доводи касаційної скарги про те, що грошові кошти були перераховані з рахунку АТ «Ідея Банк» на рахунок стягувача в цьому ж банку, який був призначений лише для обслуговування кредиту, що позбавляє ОСОБА_1 користуватися цими грошовими коштами.

Відповідно до вимог статей 1066, 1069 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші обмеження його права щодо розпорядження грошовими коштами, не передбачені законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

З наведеного вбачається, що незалежно від того, на який вид рахунку перераховані кошти, особа, якій відкритий такий рахунок, має право розпоряджатися грошовими коштами, які на ньому знаходяться.

Відхиляються й доводи касаційної скарги щодо неотримання грошових коштів, оскільки рішення про стягнення вважається виконаним з моменту зарахування грошових коштів на рахунок. Банк надав докази перерахування грошових коштів на рахунок стягувача. Доказів, що вказані грошові кошти не були зараховані або банк заблокував рахунок, стягувачем не надано.

Враховуючи, що судами попередніх інстанцій не встановлено неправомірності дій державного виконавця та порушення права заявниці, а такі його дії відповідають вимогам чинного законодавства, яким урегульовано процедуру виконання судових рішень, тому суди дійшли обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення вимог скарги.

Доводи касаційної скарги про те, що в даному випадку відсутні обставини фактичного і повного виконання судового рішення, а грошові кошти банком не повернуті, не виплачені, не видані, притримуються з вимогами виплати кредитного боргу за іншими правовідносинами, фактично заблоковані банківським рахунком, не спростовують висновки судів попередніх інстанцій про правомірні дії державного виконавця щодо закінчення виконавчих проваджень у зв`язку з повним фактичним виконанням виконавчих документів по справах №583/905/21 та №583/931/21.

Таким чином, доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а у значній мірі зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Однакове застосування законузабезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед закономта правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію. Повноваження вищих судів щодо скасування чи зміни тих судових рішень, які вступили в законну силу та підлягають виконанню, мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального прав.

Колегія суддів вважає, що рішення судів попередніх інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому їх відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - без задоволення.

Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 13 січня

2022 року та постанову Сумського апеляційного суду від 22 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара С. Ф. Хопта