Справа № 450/2546/22 Провадження № 2/450/177/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" січня 2023 р. Пустомитівський районний суд Львівської області у складі

головуючого судді Данилів Є.О.

при секретарі Ориняк Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард» про стягнення безпідставно отриманих коштів, -

суд постановив таке рішення:

підстава позову (позиція позивача): позивач звернулася до суду з позовною заявою про стягнення з відповідачаАкціонерного товариства «Банк Форвард» безпідставно набутих коштів в розмірі 40 681,44 грн. Позовні вимоги обґрунтовує наступним. 30.09.2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. видано виконавчий напис про стягнення з позивача в користь Акціонерного товариства «Банк Форвард» коштів на загальну суму 34 298,57 грн. Виконавчий напис видано на примусове стягнення коштів за кредитним договором № 200326066 від 16.02.2021 року, укладеним позивачем з ПАТ «Банк Форвард», правонаступником якого є відповідач. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Овсієнко А.В. від 11.10.2021 року відкрито виконавче провадження на виконання даного виконавчого напису.

В ході виконання з позивача було стягнуто 40921,43 грн. в якості боргу. Даний факт підтверджено копією виписки по картковому рахунку.

Зазначає, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.01.2022 року по справі № 450/5018/21 вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення не оскаржувалося і набрало законної сили.

Відтак, відповідач набув кошти без достатньої правової підстави, а тому у зв`язку з безпідставним стягненням коштів по виконавчому документу (напису нотаріуса), який не підлягає виконанню, вказані кошти підлягають поверненню. За таких обставин просить позовні вимоги задоволити, вирішити питання розподілу судових витрат.

Позиція відповідача: відповідач повідомлявся про судовий розгляд шляхом направлення поштової кореспонденції, яку згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення отримано було.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії та рішення у справі: 16.08.2022 року ухвала про відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду; 30.09.2022 року заява представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача та його представника; 02.12.2022 року заява представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача та його представника; 30.01.2023 року заява представника позивача про розгляд справи за відсутності позивача та його представника.

Встановлені судом фактичні обставини та оцінка суду.

Відповідно до ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно ч. 1 та 2 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 15 ЦПК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, а відтак, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимиром Олександровичем вчинено виконавчий напис від 30.09.2021 року, зареєстрований у реєстрі за № 31100 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором № 200326066 від 16.02.2021 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством «Банк Форвард», правонаступником якого є АТ «Банк Форвард» у розмірі 33 828,57 грн.

Стягнення заборгованості проводиться за період з 20.05.2021 року по 18.08.2021 року. Загальна сума, що підлягає стягненню за виконавчим написом 34 928,57 грн.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Овсієнко Алли Вікторівни від 11.10.2021 року відкрито виконавче провадження ВП № 67114342 про примусове виконання виконавчого напису від 30.09.2021 року № 31100, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригіда В.О. про стягнення з боржника ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості за вищевказаним кредитним договором в розмірі 34 298.57 гривень.

Згідно виписки по картковому рахунку виданої Ощадбанком ОСОБА_1 з позивача в період з жовтня 2021 року по січень 2022 року стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 40921,43 грн.

Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.01.2022 року по справі № 450/5018/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард», треті особи Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бригіда Володимир Олександрович, Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Овсієнко Алла Вікторівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд позовні вимоги ОСОБА_1 задоволив. Визнав таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем від 30.09.2021 року, зареєстрований в реєстрі за №31100 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Банк Форвард» заборгованості в сумі 34928,57 грн. за кредитним договором №200326066 від 16.02.2021 року

Рішення суду не оскаржувалося та набрало законної сили 22.02.2022 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України визначено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.

Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи набувача частини майна, що набута пози межами правової підстави, у випадку, якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставно набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Випадком відпадіння підстави набуття (збереження) є визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Таким чином, встановивши, що правові підстави набуття відповідачем грошових коштів у сумі 34 928,57 грн., що стягнені з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису, вчиненого 30.09.2021 року приватним нотаріусомКиївського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем, зареєстрованого в реєстрі за № 31100, який рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 20.01.2022 року визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти в сумі 34 928,57 грн. підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.

Аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18, від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18, а також у постанові Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 08.09.2021 року у справі №201/6498/20.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 1214 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої підстави.

У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно правової позиції Великої палати ВС, яка викладена у постанові 10.04.2018 року у справі №910/10156/17, термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях. Перше - це одержання боржником (як правило, за плату) можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх. Відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані законодавством. Зокрема, відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом; розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором; якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Такі ж правила щодо сплати процентів застосовуються до кредитних відносин в силу частини другої статті 1054 ЦК та до відносин із комерційного кредиту в силу частини другої статті 1057 ЦК.

Сторони також мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). При цьому відповідно до частини другої статті 628 ЦК України до відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору. Тому, зокрема, якщо одна сторона має сплатити іншій певну суму грошових коштів, але сторони досягли згоди про відстрочення сплати такої суми, то розмір процентів, що підлягає сплаті боржником за період, на який надана відстрочка, визначається за правилами статті 1048 ЦК.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

У постанові Верховного Суду України від 01 червня 2016 року у справі № 910/22034/15 зроблений висновок, що стаття 625 ЦК поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.

Таким чином, у разі прострочення виконання зобов`язання, зокрема щодо повернення безпідставно одержаних чи збережених грошей, нараховуються 3 % річних від простроченої суми та інфляційні втрати відповідно до частини 2 статті 625 ЦК.

Стягнення 3% річних та інфляційних втрат згідно ст. 625 ЦК України є заходом відповідальності за порушення грошового зобов`язання (та настає з моменту набрання законної сили Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/5018/21, тобто з 22.02.2022 року).

Відповідальність встановлена ч. 2 ст. 625 ЦК України не є штрафом або пенею, а застосовуються як спеціальний від цивільно-правової відповідальності за прострочення зобов`язання, який встановлений законом.

Отже, з відповідача також слід додатково стягнути за період з 22.02.2022 (моменту набрання законної сили Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області у справі № 450/5018/21) по 01.07.2022 року (по момент звернення до суду): 1) пеню у розмірі однієї ставки НБУ - 1 660,30 грн.; 2) інфляційні втрати - 3 719,36 грн.; 3) 3% річних - 373,21 грн.

Згідно ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, і сторони у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За таких обставин та доказів, досліджених і перевірених у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення, кошти, набуті відповідачем за виконавчим написом від 30.09.2021 року № 31100, є безпідставно набутими та підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позивач при зверненні до суду з даним позовом про повернення безпідставно набутих коштів, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає до стягнення 992,40 грн. судового збору.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з наступного.

Згідно з п.1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. ч. 1 - 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.

Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи та обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.

На підтвердження понесення судових витрат позивачем надано копії Договору про надання правничої допомоги № 182 від 30.06.2022 року, акт № 20/07/1 про надання правової допомоги до Договору про надання правничої допомоги № 182 від 30.06.2022 року, рахунок № 11 від 20.07.2022 року про оплату відповідно до Договору про надання правничої допомоги № 182 від 30.06.2022 рокувитрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн., копію ордеру серії ВС № 1121371 на надання правничої (правової) допомоги, Свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю № 002193.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, з врахуванням положень ч. 2 ст. 141 ЦПК України, перевіривши на відповідність вимогам ст.137 ЦПК України надані позивачем документи стосовно витрат на правничу допомогу, суд вважає, що понесення позивачем витрат на професійну правничу допомогу доведено належними доказами.

Відтак, суд дійшов висновку про обгрунтованість вимог стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5000 грн.

На переконання суду така сума повністю відповідає критерію реальності таких витрат та розумності їхнього розміру, є співмірною зі складністю справи, обсягом наданих адвокатом юридичних послуг та виконаних робіт в процесі її розгляду.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 4, 5, 13, 15, 76-82, 141, 247, 258-259, 263 - 265 ЦПК України, ст. 1212 ЦК України, суд, -

ухвалив:

позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Банк Форвард» про стягнення безпідставно отриманих коштів, - задоволити.

Стягнути з Акціонерного Товариства «Банк Форвард» (, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 105), на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) безпідставно набуті кошти у сумі 34 928,57 (тридцять чотири тисячі дев`ятсот двадцять вісім гривень 57 копійок), що стягнені з ОСОБА_1 на підставі виконавчого напису, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бригідою Володимиром Олександровичем 30.09.2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 31100, в межах виконавчого провадження ВП 67114342, а також пеню у розмірі однієї ставки НБУ - 1 660,30 грн.; інфляційні втрати - 3 719,36 грн.; 3% річних - 373,21 грн., а загалом - 40 681.44 грн (сорок тисяч шістсот вісімдесят одна гривня 44 копійок).

Стягнути з Акціонерного Товариства «Банк Форвард» (, місцезнаходження 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 105) на користь ОСОБА_1 (місце реєстрації АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 5 992,40 грн. (п`ять тисяч дев`ятсот дев`яносто дві гривні сорок копійок) судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга подається через Пустомитівський районний суд Львівської області або безпосередньо до Львівського апеляційного суду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ; Акціонерне товариство «Банк Форвард», м. Київ, вул. Саксаганського 105.

Повний текст судового рішення складено 30.01.2023 року.

СуддяЄ. О. Данилів