Справа № 341/390/22
Провадження № 22-ц/4808/100/23
Головуючий у 1 інстанції ГАПОЛЯК Т. В.
Суддя-доповідач Мальцева
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі суддів Мальцевої Є.Є., Баркова В.М., Девляшевського В.А., розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води,

В С Т А Н О В И В:

АТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» звернулося до суду з позовом про стягнення з відповідача заборгованість в сумі 14522,50 грн. за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач є споживачем послуг з централізованого опалення та гарячої води АТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» за адресою споживання: вул.Енергетиків, 3/25, м.Бурштин, Івано-Франківська області. АТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» надає відповідачу зазначені послуги, за які має вноситись плата. З 01 червня 2018 року по 30 вересня 2021 року відповідач, який є власником квартири, в повному обсязі не вносить плати за отриманні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, внаслідок чого утворилась заборгованість в сумі 14 522,50 грн., яку просить позивач стягнути з відповідача.

Відповідач позов заперечив, посилався на те, що позов не доведений: до позову не додано договору на надання послуг з постачання централізованого опалення та гарячої води. Такий договір по суті не укладено, оскільки в квартирі більше п`яти років ніхто не проживає і не користується згаданими послугами. До матеріалів позовної заяви не долучено рішення органу місцевого самоврядування про встановлення тарифів.

Відповідач заявив також, що нарахована заборгованість за період поза межами строку позовної давності. Просив застосувати строк позовної давності. Зазначені в розрахунку відомості про часткове погашення заборгованості в січні 2019 року є надуманими, і такі не слід брати до уваги як підставу переривання строку позовної давності.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 вересня 2022 року позов АТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води задоволений, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» 14 522,50 грн заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, 2481 грн судового збору.

Відповідач не погодився з рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції як незаконне та ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові. Судові витрати покласти на позивача. Посилався на те, що суд безпідставно ухвалив рішення про задоволення позову, оскільки вимоги не доведені належним чином. Судом порушені норми матеріального права, оскільки відповідач не укладав договір із позивачем, більш того, не споживає послуг позивача, тому що не проживає тривалий час в квартирі, за опалення якої АТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» виставляє заборгованість.

Відповідач не скористався правом на відзив на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч.13 ст.7, ч.ч. 1,3 ст.368, ч.1 ст.369 ЦПК України справа розглядається апеляційним судом в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а.с.8).

Бурштинська ТЕС є структурним підрозділом АТ «ДТЕК ЗАХІДЕНЕРГО» (а.с. 9).

Як вбачається з виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 за послуги з постачання теплової енергії та послуги з постачання гарячої води, АТ «ДТЕК Західенерго» надає послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води, за адресою: АДРЕСА_2 - особовий рахунок оформлений на ім`я ОСОБА_1 .. Оплати споживачами проводились несвоєчасно, що привело до заборгованості в розмірі 14 522,50 грн. (а.с. 4).

АТ «ДТЕК Західенерго» направляло попередження боржнику за адресою: АДРЕСА_2 про наявність заборгованості (а.с.5).

При вирішенні спору суд виходив з того, що питання надання житлово-комунальних послуг регулюються спеціальним законодавством, а саме Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про теплопостачання» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 (із змінами) (далі - Правила).

Відповідно до частини 7 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з пунктом 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року за № 630, статті 19 Закону України «Про теплопостачання» оплата за надані послуги вноситься щомісячно.

Відповідно до статті 67 ЖК України, плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідач в суді першої інстанції не визнавав позов у зв`язку із тим, що не має жодних договірних відносин з позивачем.

Відповідно до частини 7 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», послуга з постачання теплової енергії надається згідно з умовами договору, що укладається з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, та вимогами правил надання послуг з постачання теплової енергії, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, якщо інше не передбачено законом.

Згідно з пунктом 8 Правил надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630, послуги надаються споживачеві згідно із договором, що оформлюється на основі типового договору про надання послуг із централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Так, хоча договір між позивачем та відповідачем не укладався, однак обов`язок по укладенню договору покладається у тому числі й на споживача послуг, а тому правовідносини, які виникли, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги» та Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №-630.

Отже, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Суд при цьому керувався правовою позицією у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, і в постанові Верховного Суду від 25.04.2018 року у справі №344/10719/16-ц.

Враховуючи те, що відповідач, якому на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , і яка є об`єктом постачання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, наданими АТ «ДТЕК Західенерго», свої зобов`язання по сплаті коштів за надані комунальні послуги не виконав, то є обґрунтованим право позивача вимагати сплати допущеної за зазначеною адресою заборгованості. Тому суд вважав звернення позивача з позовом до відповідача про стягнення заборгованості таким, що підлягає задоволенню.

Колегією суддів перевірені матеріали справи в розрізі доводів апеляційної скарги, і враховуючи вищевикладене, суд дійшов цілком обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог. Зі справи вбачається, що суд належно дослідив і проаналізував надані письмові докази, правильно застосував норми матеріального права, які регулюють відносини між сторонами, і зробив висновок, який повністю відповідає обставинам справи.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального права і недоведеність позовних вимог не дають підстав для скасування рішення з таких причин, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення. При вирішенні даної справи судом повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам. Відповідач вказує, що позивачем не доведені вимоги, оскільки до справи долучена довідка про місце проживання ОСОБА_1 в с.Різдвяни, а не з міста Бурштин, де розташована квартира, за обслуговування якої позивач пред`являє претензії. Але такі доводи відповідача не мають значення для вирішення спору з урахуванням наявності підтверджень його права власності на вказане житло в місті Бурштин. Доводи апеляційної скарги аналогічні запереченням відповідача проти позовних вимог, зводяться до незгоди з рішенням суду, під час розгляду справи судом першої інстанції були достатньо перевірені, а висновки суду базуються на мета ріалах справи і аргументовані нормами закону.

В суді першої інстанції відповідач ОСОБА_1 просив до спірних правовідносин застосувати строк позовної давності. В апеляційній скарзі посилається на те, що суд безпідставно задовольнив вимоги позивача поза межами строку позовної давності, а саме за період заборгованості з 01.06.2918 року до 10.04.2019 року, в той час, як позивач звернувся до суду 11.04.2022 року.

Погодитися з цим неможливо.

Суд першої інстанції правильно керувався нормами матеріального права, які регулюють правила застосування позовної давності.

Загальна позовна давність (зокрема, до вимог про стягнення заборгованості) встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позивач просив стягнути заборгованість за період з 1 червня 2018 року. Позов подано 11 квітня 2022 року.

Вирішуючи це питання,суд послався на Постанову КМУ від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» і на Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», яким розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Разом з тим матеріали справи містять достатні підтвердження фактів переривання строку позовної давності.

Так, 03.01.2019 року ОСОБА_1 оплатив за надані послуги, в тому числі погасив частково заборгованість, 400 грн, при цьому відповідач не спростував ці обставини, які підтверджуються випискою з його особистого рахунку.

Статтею 264 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.2. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. 3. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

В листопаді 2021 року позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з відповідача заборгованості, що є предметом даного позову. Судовий наказ, виданий 26.11.2021 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води в розмірі 14522,5 грн, скасований за заявою останнього 30.11.2012 року.

Відтак, строк позовної давності позивачем при зверненні до суду з зазначеними вимогами не пропущено.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, судом по суті правильно вирішено позовні вимоги, в тому числі питання позовної давності, незважаючи на зайве посилання на Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX, оскільки позивач строк звернення до суду не пропустив.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, переглядаючи справу відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів не вбачає апеляційних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, у зв`язку з чим апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає.

У зв`язку із тим, що при подачі апеляційної скарги відповідачу було відстрочено сплату судового збору до ухвалення судового рішення, і рішення суду першої інстанції залишено колегією суддів без змін, то у відповідності до положень ч.1 статті 141 ЦПК України з ОСОБА_2 в дохід держави необхідно стягнути 1488,60 грн..

Керуючись статтями ст.374, 367, 375, 381,382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03 жовтня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в дохід держави судовий збір в розмірі 1488 (одну тисячу чотириста вісімдесят вісім) грн 60 коп..

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 10 січня 2023 року.

Судді Є.Є.Мальцева

В.М. Барков

В.А. Девляшевський