Справа № 953/590/23
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
31 січня 2023 року м. Харків
Київський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Бакуменко А.В.,
за участі секретаря судового засідання Узденової Л.Р.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.
ОСОБА_1 звернувся до Київського районного суду м. Харкова з позовом в якому просив: розірвати шлюб з ОСОБА_2 та залишити дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживати з ним.
В обґрунтування позову зазначив, що з 23.07.2004 року він перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 . Від шлюбу мають двох синів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
На сьогоднішній час їх сімейні відносини погіршились що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, фактичні шлюбні відносини припинені з березня 2022 року, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть. Просить суд, розірвати шлюб зареєстрований 23.07.2004 року.
Сторони в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись. Надали заяви про розгляд за їх відсутності, відповідач не заперечувала щодо задоволення позову в повному обсязі.
Відзив на позовну заяву не надійшов.
Розглянувши матеріали справи, суд встановив.
23 липня 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_5 зареєстрували шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №971 (свідоцтво серія НОМЕР_1 ).
Від шлюбу мають двох синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтво про народження Серія НОМЕР_2 ) та ОСОБА_3 (документ НОМЕР_3 ).
Судом встановлено, що сторони спільне проживання припинили, та стосунків не підтримують, сумісно господарство не ведуть.
На сьогоднішній час спору про розподіл майна не має.
За приписами ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.
Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Згідно із ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, і це не випадково, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи.
Системний аналіз норм СК України вказує на те, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.
Оскільки позивач не бажає миритись, вважає їх подальше спільне життя неможливим, суд набуває висновку про необхідність задоволення заявленого позову.
Крім того судовим розглядом встановлено та не заперечується учасникам справи, що станом на час розгляду справи діти проживають разом із батьком.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Преамбула Закону України від 26 квітня 2001 року № 2402-III «Про охорону дитинства» (далі - Закон № 2402-ІІІ) визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет, що має важливе значення для забезпечення національної безпеки України, ефективності внутрішньої політики держави, і з метою забезпечення реалізації прав дитини на життя, охорону здоров`я, освіту, соціальний захист, всебічний розвиток та виховання в сімейному оточенні встановлює основні засади державної політики у цій сфері, що ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини.
За визначенням термінів, наведених у статті 1 цього Закону, дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше; дитинство - період розвитку людини до досягнення повноліття; забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити; охорона дитинства - система державних та громадських заходів, спрямованих на забезпечення повноцінного життя, всебічного виховання і розвитку дитини та захисту її прав.
Законодавство про охорону дитинства ґрунтується на Конституції України, Конвенції ООН про права дитини, міжнародних договорах, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і складається з цього Закону, а також інших нормативно-правових актів, що регулюють суспільні відносини у цій сфері.
Завданням законодавства про охорону дитинства є розширення соціально-правових гарантій дітей, забезпечення фізичного, інтелектуального, культурного розвитку молодого покоління, створення соціально-економічних і правових інститутів з метою захисту прав та законних інтересів дитини в Україні (ст. 2 Закону № 2402-ІІІ).
Відповідно до статті 8 Закону № 2402-ІІІ кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ст. 11 Закону № 2402-ІІІ).
За змістом ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем.
Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду.
Відповідач не просить після розірвання шлюбу змінити її прізвище на дошлюбне.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4 , 5, 12, 13, 76 - 82, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, ст. ст. 110,112 Сімейного кодексу України, суд ,-
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей - задовольнити.
Шлюб, зареєстрований 23 липня 2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №971, між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 - розірвати.
За вибором позивача її прізвище « ОСОБА_9 » залишити без змін.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи до або через Київський районний суд м. Харкова.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , АДРЕСА_1 .

Відповідач- ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_2 .

Рішення складено і підписано без проголошення 31 січня 2023 року.

Суддя А. В. Бакуменко