Справа№938/407/21
Провадження № 2/938/10/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 лютого 2023 року селище Верховина

Верховинський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Джуса Р.В.,

за участю: секретаря судових засідань Мартищук Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу

за позовом: ОСОБА_1 ,

до відповідача: ОСОБА_2 ,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_37,

про визнання заповіту недійсним,

за участю:

від позивача: ОСОБА_1 ;

від відповідача: ОСОБА_2 , представник - адвокат Рашковська Л.О.;

від третьої особи: не з`явився.

Обставини справи.

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Верховинського районного суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_37, про визнання заповіту, посвідченого приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_37 від 05.11.2019, зареєстрований у реєстрі за №1717, згідно якого спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_3 є ОСОБА_2 , недійсним.

Ухвалою від 16.07.2021 суд відкрив провадження у справі та призначив розгляд справи у підготовчому засіданні на 05.08.2021.

Подальший хід розгляду справи та підстави відкладення судових засідань викладено в ухвалах суду.

Зокрема підготовчі засідання неодноразово відкладались за клопотанням позивача для надання йому можливості підготувати та подати клопотання про витребування доказів, для надання йому можливості скористатись правовою допомогою адвоката, а також за клопотанням представника позивача у зв`язку із його неможливістю явки в підготовче засідання та для надання можливості ознайомитись із матеріалами справи.

Окрім того підготовчі засідання відкладались у зв`язку із задоволенням судом клопотань представника позивача та представника відповідача щодо витребування додаткових доказів у справі. Ухвалою від 17.02.2022 підготовче засідання було призначено на 10.03.2022.

В підготовче засідання 10.03.2022 з`явився відповідач. Позивач та його представник в підготовче засідання не з`явились, причин неявки не повідомили, у зв`язку із чим розгляд справи було відкладено на 29.03.2022.

В підготовче засідання 29.03.2022 з`явився відповідач. Позивач та його представник не з`явились. Від представника позивача через систему «Електронний суд» надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки через бойові дії на території України, які спричинені військовим вторгненням Російської Федерації, та через загрозу життю, він не може прибути в судове засідання чи прийняти участь в засіданні в режимі відеоконференції, а його довіритель не може самостійно представляти свої інтереси. Позивач причин неявки не повідомив.

Враховуючи клопотання представника позивача та приймаючи до уваги рекомендації Ради суддів України «Щодо роботи судів в умовах воєнного стану» від 02.03.2022, підготовче засідання було відкладено на 28.04.2022.

В підготовче засідання 28.04.2022 з`явився відповідач. Позивач та його представник в підготовче засідання в черговий раз не з`явились. Позивач причин неявки в підготовче засідання не повідомив. Представник позивача подав через систему електронний суд клопотання про відкладення розгляду справи в якому зазначив, що внаслідок бойових дій а саме від влучання ракети, було пошкоджено його офіс, та на даний час ним не віднайдено всі матеріали по справах в яких він приймав участь. Також зазначив, що не має змоги особисто прибути до суду, через загрозу його життю, та не має можливості прийняти участь в засідання в режимі відеоконференції, через обмежений доступ до інтернету.

Ухвалою суду від 28.04.2022, підготовче засідання було відкладено на 16.05.2022 та роз`яснено позивачу його право брати участь в розгляді справи, як особисто так і через представника чи разом із представником, можливість залучити кількох представників, чи залучити іншого представника у випадку неможливості явки представника, який уже залучений ним до участі у справі.

В підготовче засідання 16.05.2022 з`явився відповідач. Позивач та його представник в черговий раз у підготовче засідання не з`явились. Від позивача надійшла заява щодо розгляду справи, яка не є невідкладною, в якій він посилаючись на позицію Верховного суду, щодо розгляду в умовах воєнного стану лише справ, які є невідкладними, просив суд відкласти розгляд справи до закінчення воєнного стану чи до зміни ситуації на території на якій проживає його адвокат.

Підготовче засідання було відкладено на 09.06.2022.

В підготовчі засідання 09.06.2022, 05.07.2022, 25.07.2022 позивач та його представник не з`являлись, хоча про дату час та місце проведення підготовчого засідання були повідомлені належним чином та завчасно. У зв`язку із їх неявкою, підготовчі засідання відкладались.

Суд, звертає увагу на те, що ухвалюючи рішення про відкладення підготовчих засідань, судом було враховано клопотання представника позивача про відкладення розгляду справи, в яких він посилався на неможливість явки до суду через те, що місто Харків, на території якого він проживає та здійснює свою адвокатську діяльність, відноситься до переліку територіальних громад, що розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або які перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), який затверджено Наказом Міністерства з питань інтеграції тимчасово окупованих територій України.

Разом з тим, у клопотанні від 05.07.2022 про відкладення розгляду справи, представник позивача - адвокат Міліруд Є.О. інформував суд, що він в цілому відновив роботу з провадження адвокатської діяльності, здійснив переїзд в інший офіс, відновив інтернет достатньої потужності та має намір прийняти участь в розгляді справи в режимі відеоконференції.

Однак в підготовче засідання 25.07.2022 представник позивача знову ж таки не з`явився, подав клопотання про відкладення підготовчого засідання та зобов`язався прийняти участь в наступному засіданні в режимі відеоконференції. Проте, жодних клопотань від представника позивача про його участь в підготовчих засіданнях 05.07.2022 та 25.07.2022 в режимі відеоконференції, на адресу суду не надходило.

В підготовче засідання 30.08.2022 з`явився відповідач. Позивач та його представник в судове засідання не з`явились, про дату час та місце проведення підготовчого засідання, були повідомлені завчасно та належним чином.

Позивач причин неявки не повідомив. Представник позивача подав клопотання про відкладення підготовчого засідання, у зв`язку із тим, 30.08.2022 він перебуватиме у відрядженні в місті Полтава, де прийматиме участь у справі, яка розглядається Полтавським апеляційним судом.

Від представника відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю її явки до суду через сімейні обставини.

Третя особа в підготовче засідання не з`явилась, однак у матеріалах справи наявна її заяви про розгляд справи без її участі.

Заслухавши позицію відповідача ОСОБА_2 , який з`явився у підтовче засідання та заперечував проти його відкладення, і просив суд проводити підготовче засідання без участі інших учасників справи, вказавши на неодноразову неявку позивача та його представника, що на його думку свідчить про незацікавленість позивача у розгляді справи, судом було вирішено за можливе проводити підготовче засідання без участі позивача та його представника, представника відповідача та третьої особи.

При цьому відповідач ОСОБА_2 , зазначив, що ним повідомлено всі обставини справи, які йому відомі та ним подано всі докази в підтвердження своєї правової позиції. Не заперечив проти призначення справи до розгляду по суті.

Суд звертає увагу на те, що ухвалою суду про відкриття провадження у справі, відповідачу було надано 15 -ти денний строк для подання відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати у цей строк зустрічний позов. Також даною ухвалою позивачу було визначено строк для подачі відповіді на відзив.

Відповідач скористався своїм правом та подав письмовий відзив на позовну заяву. Позивачем в свою чергу було подано письмову відповідь на відзив. Третя особа також подала письмові пояснення по суті спору.

Судом також було розглянуто клопотання сторін про витребування доказів, і на виконання ухвал суду такі докази були надані приватним нотаріусом ОСОБА_37 та Верховинською державною нотаріальною конторою.

Ухвалою від 30.08.2022 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до розгляду по суті в судовому засіданні на 20.09.2022. Також даною ухвалою задоволено клопотання сторін про виклик в судове засідання свідків.

В судове засідання 21.09.2022 з`явилися всі учасники справи. Однак, у зв`язку з технічними причинами, які унеможливлювали участь представника позивача в судовому засіданні в режимі відеоконференції, у даному судовому засіданні оголошено перерву до 18.10.2022.

Проте, судове засідання 18.10.2022 не відбулося, у зв`язку із зайнятістю судді в іншій справі та було відкладено на 09.11.2022.

В судове засідання 09.11.2022 з`явилися всі учасники справи. Також у даному судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 . За клопотанням представника позивача в судовому засіданні 09.11.2022 оголошено перерву до 24.11.2022.

Судове засідання призначене на 24.11.2022 не відбулось у зв`язку із знеструмленням електромережі суду із 09год. 00хв. до 18год. 00 хв., що унеможливило функціонування автоматизованої системи документообігу суду та здійснення інших електронних функцій суду, що застосовуються при здійсненні судочинства (Акт про знеструмлення електромережі Верховинського районного суду Івано-Франківської області).

Наступне судове засідання було відкладено на 05.12.2022.

В судове засідання 05.12.2022 з`явилися: позивач, відповідач та його представник. За клопотанням повивача, який заперечував проти розгляду справи без участі його представника, судове засідання було відкладено на 13.12.2022. При цьому, інші учасники проти відкладення судового розгляду не заперечили.

Судове засідання 13.12.2022 було відкладено за клопотанням представника відповідача, у зв`язку з сімейними обставинами на 13.01.2023.

В судове засідання 13.01.2023 з`явилися всі учасники справи. Також у цьому судовому засіданні було допитано свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_10 .

Для підготовки учасників до судових дебатів у судовому засіданні 13.01.2023 оголошено перерву до 03.02.2023.

Проте, судове засідання 03.02.2023 не відбулося, у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю головуючого-судді Джуса Р.В. в період з 01.02.2023 по 03.02.2023 включно. У зв`язку з цим, ухвалою суду від 06.02.2023 розгляд справи призначено на 28.02.2023.

В судове засідання 28.02.2023 з`явилися: позивач, відповідач та його представник.

Третя особа в судове засідання не з`явилась, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без її участі.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із його відрядженням до міста Київ для участі в судовому засіданні по іншій справі, яка розглядається Верховним судом. В підтвердження вказаних обставин надав суду копії посадочних документів та інформацію про призначення до розгляду справи у якій він є представником.

Дослідивши вказане клопотання судом встановлено, що представником позивача не підтверджено належними доказами його участь в іншому судовому засіданні, що перешкоджало б його участі в судовому засіданні по даній справі.

Зокрема долучений представником позивача список справ призначених до розгляду, свідчить про те, що він приймає участь в розгляді справи, як представник скаржника, однак така справа розглядалась 14.11.2022 року, а в день проведення засідання по даній справі.

Оскільки відповідно до положень ч.3 ст. 223 ЦПК України, законодавець визначив, що суд розглядає справу за відсутності належним чином повідомленого учасника справи, у разі його неявки в судове засідання без поважних причин, чи неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі представника позивача.

Суд звертає увагу на те, що відкладаючи розгляд справи, суд керувався одним із основних принципів цивільного судочинства, який передбачає розумність строків розгляду справи судом.

Відповідно до ч.2 ст.121 ЦПК України, строк є розумним, якщо він передбачає час, достатній, з урахуванням обставин справи, для вчинення процесуальної дії, та відповідає завданню цивільного судочинства.

Судом також взято до уваги практику Європейського суду з прав людини, яка відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV, застосовується українськими судами як джерело права.

Зокрема, згідно практики Європейського суду з прав людини щодо тлумачення поняття «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин (рішення у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства»).

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005р. у справі "Смірнова проти України").

Європейський суд з прав людини в своїй практиці виходить із того, що розумність тривалості судового провадження необхідно оцінювати у світлі обставин конкретної справи, враховуючи критерії, вироблені судом. Такими критеріями є: 1) складність справи, тобто, обставини і факти, що ґрунтуються на праві (законі) і тягнуть певні юридичні наслідки; 2) поведінка заявника; 3) поведінка державних органів; 4) перевантаження судової системи; 5) значущість для заявника питання, яке знаходиться на розгляді суду, або особливе становище сторони у процесі (Рішення «Бараона проти Португалії», 1987 рік, «Хосце проти Нідерландів», 1998 рік; «Бухкольц проти Німеччини», 1981 рік; «Бочан проти України», 2007 рік).

Як вбачається із матеріалів справи, у зв`язку із неодноразовою неявкою учасників справи в підготовчі судові засідання та подачею клопотань про відкладення розгляду справи, перебування представника позивача на території де велись активні бойові дії, що унеможливлювало його явку в судове засідання, позицію позивача щодо неможливістю розгляду справи без його представника, необхідністю витребування доказів, а також об`єктивною неможливістю розгляду справи через відсутність електропостачання в приміщенні суду та тимчасовою непрацездатністю судді, судом продовжувався строк підготовчого провадження, а розгляд справи неодноразово відкладався.

Таким чином, суд відкладаючи розгляд справи, врахував обставини справи, поведінку сторін, та застосував принцип розумного строку тривалості провадження відповідно до зазначеної вище практики Європейського суду з прав людини, з метою забезпечення процесуальних прав учасників судового процесу, принципів рівності та змагальності сторін.

В судовому засіданні оголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Правова позиція позивача.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач ОСОБА_1 посилається на те, що він проживає на присілку Малий Присліп с.Віпче Верховинського району Івано-Франківської області, у спадковому житловому будинку, де народився його батько ОСОБА_11 та який належав його родині. У вказаному будинку також проживала рідна сестра його батька - ОСОБА_3 , яка 26.08.2009 склала на його користь заповіт, відносно свого майна. Зазначає, що він завжди допомагав ОСОБА_3 у побуті та веденні господарства, а також на прохання останньої почав постійно з нею проживати в житловому будинку та вести спільне господарство. Однак, коли він почав здійснювати капітальний ремонт житлового будинку та вкладати в нього значні кошти, зокрема, завіз бляху, цеглу та інші будівельні матеріали ОСОБА_3 змінила ставлення як до нього, так і до всієї родини в цілому. Вважає що така зміна поведінки та відношення ОСОБА_3 відбулася, через здійснення на неї тиску з боку відповідача ОСОБА_2 , з метою зміни нею психологічних установок, думок, суджень і рішень. Відповідачу було відомо про те, що ОСОБА_3 склала заповіт на його користь, а він мав намір заволодіти її майном.

Зокрема, ОСОБА_2 вибрав такий підхід психічного впливу на особу похилого віку, який буде реально ефективний для нього, а саме постійно стверджував ОСОБА_3 про те, що він ( ОСОБА_1 ) зробить ремонти, її здасть в будинок перестарілих, а будинок і землю продасть. Це залякування добре діяло на тітку, оскільки вона вірила у це і боялася цього. Після телефонних розмов із відповідачем ОСОБА_3 діяла неадекватно, що можуть підтвердити свідки.

Вважає, що негативне ставлення відповідача до нього було зумовлено також тим, що відповідач здійснював незаконну порубку лісу у лісовому масиві неподалік господарства ОСОБА_3 , а з того часу, як він переїхав жити до ОСОБА_3 , заборонив йому це робити та перекрив дорогу. Він намагався домовитися з ОСОБА_3 , навіть платив їй за це, але згодом розробив інший план, заволодіння її майном, що дасть йому, у свою чергу, можливість безперешкодного доступу до лісу.

Психічний вплив на ОСОБА_3 полягає також у тому, що відповідач розсварив її з усіма рідними, а також змусив її звернутися до сільської ради із заявою про виселення його з житлового будинку. Проте, його задум не здійснився, так як за життя ОСОБА_3 не зверталася у відповідні установи з приводу того, що він якимось чином заважає їй. Вважає, що дана обставина свідчить про те, що ОСОБА_3 не діяла самостійно, а знаходилася під впливом ОСОБА_2 .

Через негативний плив ОСОБА_2 на ОСОБА_3 він, певний період часу змушений був уникати зустрічей із нею задля уникнення стресових ситуацій, які могли негативно вплинути на її здоров`я, так як хвилювався про неї. Саме в цей період сильно захворів його батько та він змушений був здійснювати догляд за ним. Від сусідів він дізнався, що ОСОБА_3 померла, 02.03.2020 та відповідач ОСОБА_2 здійснив її поховання. Такі дії відповідача є вкрай непорядними, оскільки він не повідомив рідних про смерть ОСОБА_3 , що вкотре підтверджує його заплановані дії з приводу заволодіння її майном. Про це свідчить також те, що ОСОБА_3 склала заповіт на користь ОСОБА_2 у 2019 році за декілька місяців до смерті.

Вважає, що якби на ОСОБА_3 не чинився психічний тиск, то вона ніколи не розпорядилася б своїм майном на користь зовсім сторонньої для неї людини, яка ніколи не приймала участі у господарстві, не вкладала коштів в утримання майна та не здійснювала догляду за заповідачем.

При цьому, зазначає, що ОСОБА_3 , інколи ніби оговтуючись від дій ОСОБА_2 , і водночас того нерозуміючи, стверджувала, що її намагаються обманути. Був період часу, коли вона пропонувала віддати своє майно селищній раді, а також телефонувала до інших родичів та пропонувала скласти заповіт на них. Дані обставини свідчать про неадекватну поведінку ОСОБА_3 . Також зазначив, що у такий, незаконний спосіб сім`я відповідача вже отримувала спадщину.

Вважає, що заповіт складений ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 під впливом його психологічного тиску, шляхом залякування, за відсутності волевиявлення заповідача є недійсним на підставі ч.1 ст.231 ЦК України.

Зазначає, що він є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_3 , який прийняв спадщину, так як проживав з нею на час відкриття спадщини в житловому будинку в присілку Малий Присліп с.Віпче Верховинського району Івано-Франківської області. А тому просить позовні вимоги задовольнити, визнати заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_37 від 05.11.2019, зареєстрований у реєстрі за №1717, згідно якого спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_3 є ОСОБА_2 , недійсним.

В судовому засіданні позивач у повному обсязі підтримав позовні вимоги, з підстав, що викладені у позовній заяві. Зазначив, що вважає, що на спадкодавця ОСОБА_3 перед, та під час складання заповіту на користь відповідача ОСОБА_2 чинився психологічний тиск з боку відповідача та його батька. З цих підстав вважає, що заповіт є недійсним. Для нього взагалі є незрозумілим, з якого приводу спадкодавець могла скласти заповіт на користь ОСОБА_2 , оскільки майном ОСОБА_3 завжди опікувався його батько, а потім ОСОБА_3 склала заповіт на його користь, та такий був чинний 10 років. Пояснив, що сама тітка, тобто спадкодавець ОСОБА_3 , сказала йому, що хоче змінити заповіт, тому, що у неї є люди ОСОБА_2 (батько та дядько відповідача), які сказали їй, що він має намір продати її землю. Також сказала, що ці люди повідомили їй, що він також має намір здати її у будинок перестарілих. Це мало місце десь за рік чи півтора до того, як вона переписала заповіт. Хоча вчиняти жодну з вказаних дій наміру він не мав, а навпаки він займався реконструкцією житлового будинку, здійснював належний догляд за земельною ділянкою, тобто вкладав кошти у майно. Він особисто чув, як вона спілкувалася із родичем відповідача по телефону (був увімкнений гучномовець) та під час розмови той казав, що вони москалі (московський патріархат).

Даючи відповіді під час вступного слова на питання свого представника, ОСОБА_1 вказав, що він проживав із тіткою з 2016 року. Тітка була одруженою та мала дитину, однак дитина померла у віці трьох років, а з чоловіком розлучилася, однак офіційно чи ні, він назнає. Він з батьком допомагали тітці без жодних умов ще до складання заповіту. Вона добровільно склала заповіт на його користь, мотивувавши це тим, що вже стара та, що жодних інших людей, які би здійснювали за нею догляд немає. Про існування заповіту він певний час не знав. Коли був на роботі у Києві батько зателефонував до нього і сказав, щоб він врегулював питання по роботі і повертався додому, бо треба більше часу приділяти тітці. Тітка жила на відстані, приблизно 1,5 км від його будинку. ОСОБА_2 не є ні його, ні тітчиним родичем, а є абсолютно чужою людиною. В основному ОСОБА_2 спілкувалися з тіткою по телефону, підґрунтям для того, щоб тітка втратила до нього довіру були розмови на релігійну та фінансову тематику. Приблизно через місяць після того, як тітка переписала заповіт, а саме, зимою 2019 року, він переселився від неї. Почалися телефонні дзвінки зі сторони відповідача.

Зазначив, що в той час ОСОБА_3 пересувалася по будинку сама, однак вже поратися по господарству, принести дрова чи воду, сама не могла. З грудня 2019 року вона проживала сама, та за весь час він двічі бачив ОСОБА_2 у тітки. Вказав, що погроз чи тиску зі сторони самого відповідача він не чув, але чув такі зі сторони його батька та дядька.

Він не похоронив тітку, так як йому не повідомили, що вона померла, та саме в цей час його батько був у лікарні в м. Івано-Франківськ, і він був зайнятий його здоров`ям. Він звернувся у сільську раду і там отримав свідоцтво про смерть ОСОБА_3 . Думає, що для складання заповіту до нотаріуса її привіз відповідач, так як пересуватись вона не могла. Також вказав, що будинок не був зареєстрований у встановленому законом порядку, за спадкодавцем, була лише будинкова книжка. Земельна ділянка була приватизована.

Даючи відповіді на питання представника відповідача, ОСОБА_1 зазначив, що договору постійного утримання із ОСОБА_3 він не укладав. Він перебував у добрих, родинних відносинах із тіткою ОСОБА_3 . Вказав, що йому було відомо про те, що тітка звернулась до ОСОБА_2 та склала на його користь заповіт, так як він чув, що на неї у телефонних розмовах чинився тиск зі сторони родичів відповідача. З цього приводу до поліції він не звертався. Вказав, що тітка надала згоду на проведення ним ремонтних робіт у будинку, однак з тих підстав, що ОСОБА_2 чинився на неї психічний тиск, вона звернулася до селищної ради із заявою про його виселення.

Про те, що перед складанням нового заповіту було скасовано заповіт, складений на його користь, він дізнався не одразу.

Правова позиція відповідача.

Відповідач ОСОБА_2 скористався своїм процесуальним правом, подав відзив на позов, в якому позовні вимоги не визнав у повному обсязі. Вважає, що позов є безпідставним, необґрунтованим, та таким, що не підлягає задоволенню. Окрім того, позивач намагається ввести суд в оману, зазначаючи неправдиві обставини та неіснуючі підстави для позову. Зокрема, відповідач зазначає, що 15 лютого 2021 року здійснено державну реєстрацію права власності на житловий будинок з господарськими будівлями за адресою: АДРЕСА_1 , який він успадкував на підставі заповіту від ОСОБА_3 . Крім житлового будинку з господарськими будівлями він успадкував також земельну ділянку. Таким чином, він є єдиним та законним власником вказаного нерухомого майна. У 2019 році у житловий будинок самовільно, без згоди попереднього власника вселився позивач ОСОБА_1 . Спадкодавець зверталася до Верховинської селищної ради та в поліцію з відповідними заявим та мала намір звернутися до суду, з чим зверталася до адвоката, яка надала консультацію, склала позовну заяву, однак позов не був поданий, у зв`язку із смертю ОСОБА_3 . Підставою для позову було те, що навесні 2019 року ОСОБА_1 вселився в будинок, від якого мав ключі і без її згоди почав користуватися пасовищем, сінокосом, стайнею. Без її згоди та дозволу поміняв вікна, пофарбував стіни, хоча будинок старий - гуцульський, з натурального дерева, чим зіпсував стан стін. Крім того, восени 2019 року на земельній ділянці, яка належала спадкодавці, без згоди останньої збудував тимчасову, дерев`яну споруду. Вона відчувала постійну загрозу власному життю, так як ОСОБА_1 випускав собаку породи «вівчарка», яка нападала на неї і інших родичів, які приходили до неї у гості. Ціле літо вона була змушена проживати у будинку її знайомої ОСОБА_15 , оскільки боялася навіть наблизитися до власного будинку.

Зазначив, що спадкодавиця ОСОБА_3 проживала у садибі, яку успадкувала після смерті батьків. Проживала там одна, була головою дому і фактичним користувачем садиби, яка знаходиться в присілку Малий Присліп селища Верховина Верховинського району Івано-Франківської області. На земельну ділянку, яка призначена для будівництва та обслуговування будинку нею було оформлене право власності. На житловий будинок та господарські споруди, які збудовані майже 200 років тому та входять до складу садиби - право власності не було зареєстроване. Оскільки вона була самотньою жінкою у 2009 році, нею був складений заповіт, згідно якого ОСОБА_3 призначила спадкоємцем позивача - ОСОБА_1 , з надією, що він буде допомагати їй по господарству. Однак, оскільки ОСОБА_1 не лише не надавав допомоги, а й вів себе щодо спадкодавиці неналежно, руйнував належне їй майно, ображав та виганяв з будинку. 09.09.2019 ОСОБА_3 власноручно у нотаріуса ОСОБА_16 написала заяву про скасування заповіту.

05.11.2019 ОСОБА_17 склала заповіт, яким все майно заповіла йому- ОСОБА_2 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу - ОСОБА_37 Зазначає, що складання заповіту на його ім`я було особистим волевиявленням та бажанням спадкодавця ОСОБА_3 . Твердження позивача про те, що ним чи членами його родини чинився тиск чи погрози на ОСОБА_3 , є лише фантазією позивача, яка жодними доказами не підтверджена.

Вказує, що він до смерті допомагав ОСОБА_3 у веденні господарства, а після її смерті здійснив її поховання, взявши на себе всі витрати. Ні позивач, ні його родина на похороні не були присутні, хоча у позові ОСОБА_1 стверджує, що вів із ОСОБА_3 спільне господарство. Саме йому, як особі, яка здійснювала поховання видали свідоцтво про смерть та довідку про причини смерті.

Зазначає, що довідка Верховинської селищної ради про нібито спільне проживання позивача й ОСОБА_3 №1991 від 25.05.2020 складена через 2 місяці після смерті ОСОБА_3 та не відповідає дійсності. ОСОБА_1 самовільно вселився в житловий будинок ОСОБА_3 , про що Верховинській селищній раді було відомо, оскільки на адресу селищної ради надходили скарги від ОСОБА_3 . Окрім цього ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ніколи не вели спільне господарство, зазначені в акті обстеження матеріально-побутових умов від 25.08.2020 ( ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ) свідки є посадовими особами Верховинської селищної ради і не можуть свідчити про обставини, які нібито існували ще за життя спадкодавиці. Місце проживання позивача, зареєстроване в присілку Підобіч селища Верховина.

Також відповідач зазначає, що позивачем не надано жодних документів, що підтверджують родинні стосунки ОСОБА_1 із спадкодавицею ОСОБА_3 .

Вважає, що спадкодавицею дотримано правила складання заповіту, який посвідчено нотаріусом, та вона на свій розсуд розпорядилася належним їй майном. Окрім цього, вважає, що він є власником спірного майна, яке ним зареєстроване у встановленому законом порядку.

З цих підстав вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити за їх безпідставністю.

У судовому засіданні представник відповідача позовні вимоги заперечила у повному обсязі. Зазначила, що позовні вимоги є безпідставними та необгрунтованими. Зокрема, позивач обґрунтовуючи позовні вимоги посилається на те, що заповіт складено ОСОБА_3 під впливом тиску та обману, однак жодних доказів на підтвердження цього до позову не долучає. Основним мотивом є те, що складанню заповіту на користь ОСОБА_2 передувало скасування заповіту, складеного на користь ОСОБА_1 . Разом з тим, жодних звернень до поліції щодо вчинення будь яких неправомірних дій ОСОБА_2 , зокрема тиску на ОСОБА_3 , не було. Натомість із такими зверненнями щодо тиску з боку ОСОБА_1 на неї, зверталася ОСОБА_3 . Вважає, що позивач не вів спільного господарства із ОСОБА_3 та сам зазначив, що із 2019 року жив поруч із ОСОБА_3 , а не в її житловому будинку, що підтверджується також і актом обстеження побутових умов, складеним після смерті ОСОБА_3 . Заповідачем було особисто скасовано заповіт. На даний час відповідач є законним власником майна- житлового будинку та земельної ділянки. Просила у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснив, що він знав ОСОБА_3 з дитинства. Його батьки завжди допомагали їй, так як вона жила сама, вони випасали худобу на її земельній ділянці, косили траву. У його батька були коні, тому від допомагав ОСОБА_3 із заготівлею дров, привозив продукти харчування. Він також допомагав їй, без жодних умов, так як ОСОБА_3 була особою похилого віку та самотньою. ОСОБА_1 він не знав до 2017 року та ніколи не бачив його у господарстві ОСОБА_3 .

Заначив, що він бував у ОСОБА_3 десь 2 рази на тиждень, однак більше їй допомагали його батьки, а вже коли вона склала заповіт, то він частіше бував у неї. Що стосується складання заповіту, то пояснив, що йому відомо про те, що ОСОБА_3 звернулася до його батьків і сказала, що хоче заповісти майно його батькові щоб він їй допомагав. Зокрема, привозив продукти, дрова, воду. На що батько відповів, що він уже старий і запропонував записати все на нього, однак вони всі разом будуть їй допомагати. Він ніколи не чув, щоб батько чинив на ОСОБА_3 якийсь тиск, а чи ставив якісь умови щодо майна. Також він не бачив жодних психічних відхилень у ОСОБА_3 . Вона, незважаючи на похилий вік вільно користувалася мобільним телефоном, самостійно набирала номер телефону. Коли вона захворіла, то він відвіз її у лікарню та щодня відвідував. У лікарні вона пробула десь 4-5 днів, були проблеми із серцем. Йому відомо, що ОСОБА_3 дозволила ОСОБА_1 проживати у неї для того, щоб він їй допомагав по господарству, однак він цього не робив. Проживав зі своєю жінкою у неї. Вона зверталася до депутатів, щоб його виселили, оскільки він поводився щодо неї агресивно, випускав на неї собаку. Про те, що у ОСОБА_3 є брат він знав, однак бачив його лише 1 раз.

Вказав, що коли ОСОБА_3 захворіла та він забирав її у лікарню, ОСОБА_1 проживав поруч з господарством останньої. Він не збирався везти її у лікарню, а навпаки випустив собаку, щоб вони не могли зайти до господарства ОСОБА_3 .

Коли ОСОБА_3 померла, то вони повідомили про це її брата, батька позивача. Похорон тривав 3 дні. ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_3 телефонував до його батька і казав щоб вони не приходили.

Правова позиція позивача, викладена у відповіді на відзив.

12.08.2021 позивач надав суду відповідь на відзив, де зазначив, що наведені у відзиві на позов заперечення на позовні вимоги являються надуманими, необгрунтованими та такими, що не відповідають нормам закону. Вважає, що відзив не містить жодних доказів, які б являлися вагомою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Вважає, що ним у позовній заяві чітко, без жодних приховувань викладено дійсні обставини даної справи. Ствердив, що складання заповіту, який він просить визнати недійсним відбулося під впливом психологічного тиску ОСОБА_2 , який залякував ОСОБА_3 , а тому він вважає, що оскаржуваний заповіт складений за відсутності волевиявлення заповідача та є недійсним на підставі ч.1 ст. 231 ЦК України.

Вважає, що у розділі відзиву «Виклад обставин», зазначені обставини, які не тільки не підтверджені відповідними доказами, а й повністю суперечать обставинам даної справи.

Зокрема, зазначає, що вказана у відзиві обставина про те, що він самостійно вселився у житловий будинок ОСОБА_3 не підтверджена жодними належними доказами. А вселився він лише за бажанням своєї тітки ОСОБА_3 . Таке бажання підтверджується наявністю складеного нею на його користь заповіту щодо її майна. Він тривалий час проживав у спадковому будинку, вів із ОСОБА_3 спільне господарство, вкладав власні кошти у будинок.

Вважає, що заяви з якими ОСОБА_3 зверталася в поліцію та в селищну раду, якраз і є доказом тиску з боку ОСОБА_2 , який змушував її до цього, створюючи підґрунтя для заповіту на його користь. Разом з тим, ці заяви жодної юридичної сили не мають, так як ніхто його у примусовому порядку із житлового будинку не виселяв та до органів поліції чи селищної ради з цього приводу не викликав. Будь яких позовних заяв про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням чи виселення з житлового будинку до суду ОСОБА_3 не подавала. Вважає, що твердження відповідача у відзиві про існування позовної заяви є видумкою відповідача та не заслуговує на увагу.

Натомість вважає, що твердження відповідача про те, що ним проводились ремонтні робити житлового будинку, якраз свідчать про визнання ним тієї обставини, що він приймав участь у даному господарстві.

Вважає, що доводи відповідача про те, що він надавав допомогу ОСОБА_3 не підтверджені жодними доказами. Також не підтверджене належними доказами є твердження відповідача про те, що буцімто він не надавав допомоги ОСОБА_3 , руйнував майно та виганяв тітку з будинку, оскільки, такі його, як зазначає відповідач, неправомірні дії ніде не зафіксовані. Натомість він може надати суду докази сплати ним за електроенергію та понесення витрат на будівельні матеріали. Зазначає, що його покійний батько ОСОБА_18 неодноразово звертався у поліцію з приводу впливу на ОСОБА_3 сім`ї ОСОБА_2 та з приводу складання нею заповіту на зовсім сторонніх осіб.

Просить задовольнити позовну заяву про визнання заповіту недійсним у повному обсязі.

Правова позиція третьої особи.

Третьою особою приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_37 подано до суду письмові пояснення на позов, в яких вона пояснила, що 05.11.2019 до неї звернулася ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та висловила бажання скласти заповіт, яким: все своє майно, де б воно не було та з чого б не складалося і взагалі все на що матиме за законом право, вона заповідає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . На виконання вимог 43,44 ЗУ «Про нотаріат» було встановлено особу ОСОБА_3 та перевірено її дієздатність за наданим нею паспортом громадянина України, серія НОМЕР_1 , виданим верховинським РВ УМВС України в Івано-Франківській області, 30.06.1999. Крім того цивільна дієздатність ОСОБА_3 перевірена нею в результаті проведеної з нею розмови та роз`яснення наслідків вчинення нотаріальної дії, що надало переконаності у здатності ОСОБА_3 усвідомлювати значення цієї нотаріальної дії , її наслідків та змісту її роз`яснень. Сумніву щодо обсягів цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріально дії - ОСОБА_3 у неї не виникло. З метою встановлення дійсних намірів ОСОБА_3 вона провела з нею розмову стосовно змісту її розпорядження на випадок смерті, на питання про осіб, які є (можуть бути) спадкоємцями за законом першої черги (діти спадкодавця), батьки (усиновлювачі, подружжя) вона відповіла, що таких немає. Отже сумнівів у тому, що ОСОБА_3 розуміє значення цього правочину - заповіту, його умови та правові наслідки у неї не виникло, її волевиявлення було вільним і відповідало її внутрішній волі. Підозр щодо того, що ОСОБА_3 не усвідомлювала своїх дій та не могла керувати ними через власний психічний та емоційний стан, у неї не виникло. Після встановлення волевиявлення заповідача - ОСОБА_3 , яке було вільним та відповідало її волі, після встановлення її дійсних намірів було складено та посвідчено заповіт у приміщенні, яке є робочим місцем нотаріуса, за адресою: АДРЕСА_2 , яким ОСОБА_3 все своє майно заповідає ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

На особисте прохання заповідача, заповіт був записаний нотаріусом зі слів заповідача ОСОБА_3 за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Цей заповіт був прочитаний заповідачем ОСОБА_3 до його підписання уголос і власноручно підписаний нею у її присутності та посвідчений нею- ОСОБА_37, приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області, 05.11.2019, за реєстровим №1717.

З цих підстав вважає, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, а тому просить у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Фактичні обставини встановлені судом.

Згідно з заповітом, посвідченим приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_37, 05.11.2019, реєстровий №1717, ОСОБА_3 зробила таке розпорядження: «все моє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, на що я за законом матиму право, заповідаю - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Вказаний заповіт було записано нотаріусом за допомогою комп`ютерної техніки зі слів спадкодавця ОСОБА_3 . На її прохання до його підписання заповіт оголошений нотаріусом вголос. Текст заповіту підписаний ОСОБА_3 особисто, як такий, що повністю відповідає її волевиявленню. На момент смерті ОСОБА_3 заповіт є чинним (а.с. 24).

ІНФОРМАЦІЯ_5 в смт Верховина Верховинського району Івано-Франківської області померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 04.03.2020, виданим Верховинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, яка складається з житлового будинку з господарськими будівлями та земельних ділянок, які розташовані в АДРЕСА_1 (а.с.26-28).

20.07.2020 за заявою ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_37, заведена спадкова справа №95/20, номер в спадковому реєстрі 66138431, який приймає спадщину за законом після смерті сестри ОСОБА_3

30.07.2020 із заявою про прийняття спадщини за заповітом, після смерті ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Також, 04.08.2020 із заявою про прийняття спадщини за законом, після смерті ОСОБА_3 звернувся ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .

Листом - роз`ясненням приватного нотаріуса Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_37 роз`яснено ОСОБА_11 його право на спадкування відповідно до вимог ч.2 ст.1259 ЦК України.

15.02.2021 приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_37 на підставі заяви ОСОБА_2 , видано йому свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, а саме: житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими будівлями та спорудами; земельної ділянки, площею 0,15 гектарів; земельної ділянки площею 0,70 гектарів; земельної ділянки площею 0,85 гектарів, яке розташоване у АДРЕСА_1 , 226,228, 230 .

Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №244411216 ОСОБА_2 є власником житлового будинку з господарськими будівлями та земельної ділянки, загальною площею 0,15 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Підстава для державної реєстрації -свідоцтва про право на спадщину за заповітом №№224, 226 (матеріали спадкової справи а.с. 118-207).

Відповідно до відповіді Верховинської селищної ради від 03.10.2019 на звернення ОСОБА_3 , щодо проживання ОСОБА_19 із співмешканкою у її житловому будинку, вбачається, що комісією селищної ради у складі: депутатів ОСОБА_20 , ОСОБА_21 , державного реєстратора ОСОБА_38 та дільничного інспектора поліції ОСОБА_39 було здійснено виїзд до господарства ОСОБА_3 у присілку Малий Присліп Верховинської селищної ради та встановлено, що дійсно за вказаною адресою проживають зазначені нею у зверненні особи. Зі слів ОСОБА_1 , вказані особи поселилися в господарстві (в окремій виділеній кімнаті), у зв`язку з тим, що ОСОБА_3 було складено заповіт на користь ОСОБА_1 та з метою допомоги у веденні господарства. Встановлено, що ОСОБА_1 проведено частковий ремонт будинку та зведення окремих господарських споруд. Однак, зважаючи, що між ОСОБА_3 та сім`єю її племінника ОСОБА_1 відсутні приязні відносини, здійснюються постійні сварки і скандали, а також що ОСОБА_3 скасувала заповіт, яким вона заповідала ОСОБА_1 належне їй майно, йому роз`яснено положення Цивільного законодавства щодо порядку спадкування майна та відповідальності за проживання в господарстві без відповідної реєстрації та взято зобов`язання щодо якнайшвидшого виселення із господарства ОСОБА_3 . Також комісією роз`яснено ОСОБА_3 порядок примусового виселення з господарства її племінника ОСОБА_1 , у разі якщо він не виселиться самостійно (а.с. 29).

Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 3067 від 01.11.2019, виданої Верховинською селищною радою уповноваженому власнику ОСОБА_3 зареєстрована в АДРЕСА_1, одна (а.с. 30).

Згідно довідки №1796 від 30.07.2020, виданої Верховинською селищною радою ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 постійно проживала і була зареєстрована, за адресою АДРЕСА_1 , до дня смерті (а.с. 31).

Згідно довідки про причини смерті до форми № 106/о №21 від 03.03.2020 ОСОБА_3 , 1944 року народження померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Причина смерті: серцево-судинна недостатність ІІІ ст. кардіосклероз остереопатичний (а.с.33)

Із відповідей Верховинського РВП ГУНП України в Івано-Франківській області Вих. №1310/108/54/01-2021 від 22.03.2021 та Вих №1859/108/54/01-2021 від 27.04.2021 адресованих на ім`я ОСОБА_2 вбачається, що він звертався 01.03.2021 та 13.04.2021 із зверненням щодо конфліктної ситуації із ОСОБА_1 . Однак проведеною перевіркою встановлено, що мали місце цивільно-правові відносини, натомість будь яких ознак кримінального чи адміністративного правопорушення не встановлено. Рекомендовано з приводу описаних у зверненні подій і фактів звернутися до суду за захистом своїх прав (а.с.34-35).

Позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, посилається на те, що оскаржуваний заповіт є недійсним, оскільки, вчинений особою проти її справжньої волі, внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи.

На підтвердження своєї правової позиції додає наступні докази.

Заповіт, складений ОСОБА_3 26.08.2009, посвідчений державним нотаріусом Верховинської районної нотаріальної контори Івано-Франківської області ОСОБА_16 за реєстраційним №788, згідно з яким ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на випаддок своєї смерті все належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що вона за законом матиме право заповідала ОСОБА_1 ..

Довідку №1991 від 25.05.2023, видану Виконавчим комітетом Верховинської селищної ради громадянину ОСОБА_1 , жителю АДРЕСА_3, про те, що він дійсно проживав разом і вів спільне господарство із своєю покійною тетою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , без реєстрації місця проживання з 2017 року, за адресою АДРЕСА_1.

Довідка видана на підставі акту обстеження матеріально-побутових умов від 25.08.2020.

Акт обстеження матеріально-побутових умов від 25.08.2020, який проводився комісією у складі депутата сільської ради ОСОБА_40, свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_22 , згідно з яким обстеженням матеріально-побутових умов встановлено, що ОСОБА_1 проживає та проживав у господарстві покійної тети гр. ОСОБА_3 в АДРЕСА_4 з 2017 року.

Свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 від 04.03.2020, видане Верховинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), згідно з яким ОСОБА_3 померла, ІНФОРМАЦІЯ_5 в смт Верховина Верховинського району Івано-Франківської області.

На виконання вимог ухвали суду від 25.01.2022 про витребування доказів завідувач Верховинською районною нотаріальною конторою ОСОБА_16 надав копію заяви (реєстраційний номер 64711254), зареєстрованої в реєстрі за номером 1164 заповідача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 про скасування заповіту, складеного ОСОБА_3 26.08.2009, посвідченого державним нотаріусом Верховинської районної нотаріальної контори Івано-Франківської області ОСОБА_16 за реєстраційним №788. При підписанні даної заяви особу ОСОБА_3 перевірено, встановлено її дієздатність (а.с.241-243).

Також судом було допитано свідків, про допит яких заявляла як сторона позивача так і сторона відповідача.

Так допитана, в якості свідка ОСОБА_24 суду пояснила, що їй відомо про те, що позивач ОСОБА_1 живе у АДРЕСА_5. Вона приходила туди до ОСОБА_1 в гості. Вони з його дружино ОСОБА_27 жили в одній кімнаті житлового будинку, а у іншій, як вони їй повідомили жила його тітка. Коли вона була у них в гостях, то її попросили головно не говорити, аби тітка не розсердилася, так вона зрозуміла, що між ними є якийсь конфлікт. З ОСОБА_3 вона не говорила, а лише привіталася, однак та у відповідь лише глянула на неї. Це було приблизно 2 роки тому. Після смерті ОСОБА_3 вона говорила із ОСОБА_2 і питала його як він так поступив, а він відповів, що носив ОСОБА_3 молоко. Зазначила, що їй нічого невідомо про те, що би хтось із родини ОСОБА_2 чинив якийсь тиск на ОСОБА_3 . Вказала, що ОСОБА_3 вона особисто не знала, лише знала, що там проживає ОСОБА_19 . Також зазначила, що ОСОБА_1 вона знає давно, вони друзі.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що йому відомо про те, що у с. Віпче проживала родичка ОСОБА_1 , де його батько допомагав їй та здійснював догляд за нею. Доставляв продукти та все необхідне. Він був свідком, як ОСОБА_29 купляв продукти, які, як він вказав були потрібні для тети, та вони разом ішли в с. Віпче, так як він там живе. Також він чув від ОСОБА_29 , що він живе разом із тіткою у Віпче . Зазначив, що батько позивача постійно допомагав своїй сестрі. ОСОБА_3 він бачив, але особисто не знав. Останній раз бачив її близько 5 років назад. Вважає, що у неї були розлади, оскільки вона не могла чітко відповідати на питання, плуталася в днях. Того, що ОСОБА_2 тиснув на ОСОБА_3 , щодо складання заповіту він не чув. У нього був конфлікт із батьком відповідача з приводу землі. Агресивної поведінки з боку відповідача до ОСОБА_3 він не помічав.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що він товаришує із позивачем давно та неодноразово він був у нього в гостях. Також він допомагав йому переїхати з будинку тітки на сусідню ділянку. Із ОСОБА_3 він не був знайомий. Про спадкування майна ОСОБА_3 відповідачем ОСОБА_2 йому нічого невідомо. Він бачив ОСОБА_3 лише на відстані, звернув увагу, що у неї булла дещо дивна поведінка, вона була схвильована чи знервована, щось бурмотіла до себе. Однак він з нею не спілкувався. Це було десь 1,5 року назад. Сааме тоді ОСОБА_1 і переїхав від тітки, сказав, що вона його про це попросила.

Свідок ОСОБА_33 суду пояснив, що він є дядьком відповідача. Також з 2017 по листопад 2020 року він був депутатом Верховинської селищної ради. Покійна ОСОБА_3 неодноразово йому телефонувала та повідомляла про погрози та образи зі сторони ОСОБА_1 . Вона телефонувала до нього, як до депутата, повідомляючи, що ОСОБА_1 її ображає та не допомагає їй по господарству, не приносить води. Після чого він телефонував до начальника поліції, щоби прийняли міри до ОСОБА_1 , однак жодних заходів не вживали. Коли ОСОБА_3 подзвонила і сказала що ОСОБА_1 так прив`язує собаку, щоб вона не могла вийти з будинку, він порекомендував їй особисто звертатися у поліцію. Зазначив, що жодного психічного тиску зі сторони відповідача чи його батька на ОСОБА_34 не було. Коли жінка знаходилась у лікарні, то телефонувала до нього, адекватно з ним розмовляла. Він спілкувався з нею за 2 дні до смерті. Коли він був депутатом, то часто відвідував ОСОБА_3 . Вона зверталася до нього по допомогу, щоб виселити ОСОБА_1 з її житлового будинку.

Зазначив, що він бачив ОСОБА_3 приблизно 2 тижні перед смертю, вона сама пересувалася та адекватно себе поводила. Він не проконував ОСОБА_3 складати заповіт на ОСОБА_2 . Також зазначив, що йому не було відомо про існування заповіту на користь ОСОБА_1 .

Свідок ОСОБА_7 , суду пояснив, що йому було відомо про те, що ОСОБА_3 було складено заповіт на користь ОСОБА_1 , а пізніше на ОСОБА_2 . Він був особисто знайомий із ОСОБА_3 , кілька разів був у її будинку, а саме у 2004-2006 роках. Зазначає, що її поведінка була адекватною. Коли ОСОБА_3 , приходила до селищної ради із питанням щодо виселення ОСОБА_1 , вона була дещо збудженою. Про жодні обставини щодо психічного тиску на неї з боку ОСОБА_2 йому не відомо.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він був знайомий із ОСОБА_3 багато років. Знав, де вона проживала та хто її утримував, а зокрема брат ОСОБА_35 та племінник. ОСОБА_2 він ніколи не бачив у господарстві ОСОБА_3 , як і його батька. Він має коней тому на прохання ОСОБА_1 вивозив зерно до господарства ОСОБА_3 , орав город, косив сіно. Він приблизно два роки тому назад допомогав ОСОБА_3 пилити дрова і під час розмови із нею помічав, що вона забуває, про що говорить. Про якісь її хвороби йому нічого невідомо. Відомо, що ОСОБА_1 займався ремонтом будинку, так як сам особисто за допомогою коня привозив вікна. Похованням ОСОБА_3 займався ОСОБА_2 . Скарг від ОСОБА_3 на ОСОБА_2 чи ОСОБА_1 він не чув. Зазначив, що коли востаннє бачив ОСОБА_3 біля її житлового будинку, то вона сама пересувалася та поралася по господарству. Йому відомо про те, що у ОСОБА_1 є велика собака. Повідомив, що йому нічого невідомо про складання ОСОБА_3 заповіту на чиюсь сторону. Також, що він назнає за чиї саме кошти проводився ремонт будинку. Також, що йому нічого невідомо про здійснення ОСОБА_2 чи його батьком тиску на ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_4 суду пояснив, що він знав ОСОБА_3 з 1983 року. Він працював ланковим і робив перепис всіх людей. ОСОБА_3 була у хороших стосунках з його батьками. Він допомагав їй, так як вона булла самотньо, наймав людей, які пилили їй дрова, вивозив муку. Він робив це без жодних умов, так як ОСОБА_3 дивилася йому за худобою. Вона сама виявила бажання скласти заповіт, хотіла скласти на його користь, але він запропонував, щоб складала на сина. Прийшла до них до будинку і спитала чи вони не будуть заперечувати проти цього. Йому нічого не було відомо про існування заповіту відносно ОСОБА_1 . Він спілкувався із ОСОБА_3 часто і нічого дивного чи неадекватного у поведінці ОСОБА_3 він не помічав. ОСОБА_1 він не знає. Знав його батька. Також знає, що у ОСОБА_29 є земельна ділянка поруч із господарством ОСОБА_3 . Бачив його собаку. Також сказав, що йому невідомо, чому ОСОБА_3 обрала саме їхню сім`ю для того щоб заповісти своє майно.

Оцінка суду.

Як вбачається із позовної заяви, спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу визнання правочину недійсним. Предметом спору у справі, що розглядається, є -заповіт посвідчений приватним нотаріусом Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_37 від 05.11.2019, зареєстрований у реєстрі за №1717, згідно якого спадкоємцем зазначеного у заповіті майна ОСОБА_3 є ОСОБА_2 .

Відповідно до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень частини 1 статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог, беручи до уваги докази на підтвердження фактів, що мають значення для вирішення справи, суд враховує наступне.

Так, позивач ОСОБА_1 звертаючись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, посилається на те, що оскаржуваний заповіт є недійсним, оскільки, вчинений особою проти її справжньої волі, внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи.

Згідно вимог ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Заповіт, згідно з ст.1233 ЦК України, це особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Положеннями ст.1234 ЦК України визначено, що право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Законодавчо закріпленими вимогами до оформлення заповіту є складення у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; особисте підписання заповідачем (ст.1247 ЦК України). Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Стаття 1257 ЦК України передбачає вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним, в якій передбачено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Положення ст.202, ч.3 ст.203 ЦК України, які поширюються на заповіт, як на односторонній правочин, дійсно передбачають, що дії заповідача, спрямовані на досягнення певного результату, мають об`єктивно відображати його внутрішню волю і що таке волевиявлення повинно бути вільним.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК України 2004 року. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК України суд відповідно до статті 145 ЦПК України 2004 року за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

У підготовчому судовому засіданні судом роз`яснювалось право призначення експертизи, однак таке клопотання заявлено не було.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду в п.18 постанови від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Відповідно до частини першої статті 231 ЦК України правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного чи психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним.

У разі вчинення правочину під впливом насильства формування волі особи, яка вчиняє правочин, відбувається внаслідок втручання стороннього фактора - фізичного чи психічного тиску з боку контрагента або іншої особи з метою спонукання до вчинення тих дій, які особа не бажала б вчинити без наявності таких фізичних чи психічних страждань.

При вирішенні спорів про визнання недійсним правочину, вчиненого особою під впливом насильства (стаття 231 ЦК України), судам необхідно враховувати, що насильство має виражатися в незаконних, однак не обов`язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім`ї, родичів тощо або їх майна (пункт 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Відповідно до частин першої, другої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Аналогічні положення закріплені в підпункті 1.7 пункту 1 глави 3 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (в редакції, чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту), згідно з яким нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути в голос прочитаний і підписаний ним, про що зазначається перед його підписом.

Статтею 41 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту, передбачено, що нотаріальні дії можуть вчинятися будь-яким нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування. Нотаріальні дії вчиняються в приміщенні державної нотаріальної контори, в державному нотаріальному архіві, приміщенні, яке є робочим місцем приватного нотаріуса, чи приміщенні органів місцевого самоврядування. В окремих випадках, коли громадянин не може з`явитися в зазначене приміщення, а також коли того вимагають особливості посвідчуваної угоди, нотаріальні дії можуть бути вчинені поза вказаними приміщеннями.

Відповідно до статті 54 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на час посвідчення оспорюваного заповіту, нотаріуси та посадові особи органів місцевого самоврядування, які вчиняють нотаріальні дії, посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов`язкову нотаріальну форму, а також за бажанням сторін й інші угоди. Нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, перевіряють, чи відповідає зміст посвідчуваної ними угоди вимогам закону і дійсним намірам сторін.

Судом встановлено, що особу та її дієздатність під час складення оскаржуваного заповіту перевірено уповноваженою на те особою - приватним нотаріусом Верховинського нотаріального округу ОСОБА_37

Спірний заповіт записаний нотаріусом за допомогою загальноприйнятих технічних засобів - з використанням комп`ютерного набору та роздруківки. Заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку укладення, особу заповідача встановлено за паспортом із зазначенням у заповіті реєстраційного номеру облікової картки платника податків, підписаний особисто заповідачем, зазначено місце складення заповіту, вказано дату й місце його посвідчення, посвідчений уповноваженою на те особою, яка перевірила дієздатність заповідача і з`ясувала його дійсну волю щодо розпорядження майном на випадок смерті. Заповідачем особисто зазначено, що заповіт до підписання прочитаний ним в голос та підписаний ним власноруч

Про це зазначено, як у тексті оскаржуваного заповіту, так і підтверджується письмовими пояснення приватного нотаріуса наданими суду.

Отже, при посвідченні заповіту дотримані вимоги щодо його форми та відповідні норми ЦК України, зокрема статті 1247 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 6 статті 81 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позовні вимоги про визнання заповіту недійсним обґрунтовано тим, що на ОСОБА_3 чинився психічний тиск для вчинення заповіту на користь відповідача.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності та взаємозв`язку, з врахуванням вимог ст. 89 ЦПК України, що жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, судом встановлено, що розпорядження ОСОБА_3 , висловлене нею у заповіті від 05.11.2019, вона вчинила у момент, коли могла в повному обсязі розуміти значення своїх дій та керувати ними, оскільки досліджені в судовому засіданні матеріали справи не спростовують жодним чином дану обставину та не підтверджують вчинення психічного тиску сторонніми особами на заповідача.

Оцінюючи показання свідків, допитаних у судовому засіданні, суд зазначає, що жоден із свідків не вказав на жоден факт вчинення тиску на ОСОБА_3 зі сторони відповідача чи інших членів його сім`ї, для вчинення нею оскаржуваного заповіту. При цьому суд враховує, що з даного приводу пояснення надавали як свідки сторони позивача так і відповідача.

Жодних письмових доказів, які б свідчили, що ОСОБА_3 зверталася до правоохоронних органів з приводу психологічного тиску чи насильства щодо неї зі сторони ОСОБА_2 чи його родичів, суду не надано.

Ухвалюючи рішення, суд відхиляє, як докази пояснення свідків, у тій частині, які вказували на неадекватну поведінку ОСОБА_3 , а також пояснення свідків які навпаки зазначали про її адекватність, оскільки їх показання носять протилежний характер, обумовлений суб`єктивним сприйняттям подій. При цьому, усі свідки безпосередньо перед або незадовго до посвідчення заповіту із ОСОБА_3 не спілкувались та не бачили, в якому стані вона знаходилася на момент складання заповіту.

Таким чином, стороною позивача належними та достовірними доказами не доведено, що волевиявлення ОСОБА_3 не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, що вона не мала наміру на складання заповіту такого змісту.

Непогодження позивача з волевиявленням спадкодавця, при відсутності належних та достовірних доказів на підтвердження своїх тверджень, не є підставою для визнання заповіту недійсним.

З врахуванням викладених обставин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити у зв`язку з його необгрунтованістю.

Судові витрати

Відповідно до положень статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Позивачем при поданні позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 908,00 грн, тобто за позовну вимогу немайнового характеру.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч.1,2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову, то понесені ним витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00грн, слід залишити за позивачем.

Окрім того, суд звертає увагу на те, що представником відповідача - адвокатом Рашковською Л.О. до початку судових дебатів у справі було заявлено, що докази понесення відповідачем витрат на правову допомогу будуть подані ним протягом п`яти днів з дня ухвалення рішення, відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України- розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частинами 1-3статті 246 ЦПК України, встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу.

Керуючись ст.ст. 10-13, 49, 76-81, 89, 141, 258, 259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд,

у х в а л и в:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до відповідача ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: приватного нотаріуса Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_37, про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 908,00грн залишити за позивачем.

Призначити судове засідання для вирішення питання розподілу судових витрат о 15год 45хв. 15.03.2023. Відповідачу ОСОБА_2 подати до суду докази понесення судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4; реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомий;

відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

третя особа: Приватний нотаріус Верховинського районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_37, адреса здійснення діяльності: АДРЕСА_6.

Повне рішення складено 10.03.2023.

Суддя Роман ДЖУС