Дата документу 06.03.2023
Справа № 501/5227/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року Іллічівський міський суд Одеської області у складі

головуючого судді Петрюченко М.І.,

за участю секретаря судового засідання - Тейбаш Н.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Чорноморську Одеської області цивільну справу за

позовом ОСОБА_1

до

відповідача: ОСОБА_2

предмет та підстави позову: про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації 1/2 частки вартості майна подружжя,

учасники справи:

представник позивача - адвокат Коваль О.Ю.,

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення та

ВСТАНОВИВ:

І. Виклад позиції позивача та відповідача.

ОСОБА_1 30.12.2021 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації 1/2 частки вартості майна подружжя (а.с.3-6), які 03.11.2022 збільшила (а.с.109-111) та просить суд стягнути з відповідача на свою користь компенсацію вартості частин транспортних засобів - автомобіля Citroen Xsara Picasso, номер кузова НОМЕР_1 та автомобіля Peugeot Boxer, номер кузова НОМЕР_2 в сумі 153 675,00 грн. та судові витрати у справі.

Позов мотивований тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з листопада 2002 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей.

В провадженні Іллічівського міського суду Одеської області перебуває цивільна справаи №501/2820/21 про розірвання шлюбу між сторонами.

У період шлюбу подружжям придбано транспортні засобі:

- автомобіль Citroen Xsara Picasso, номер кузова НОМЕР_1 ;

- автомобіль Peugeot Boxer, номер кузова НОМЕР_2 .

Позивач вказує в позові, що вказані транспортні засоби відчужені на користь третіх осіб. Згоди на відчуження автомобіля позивачка не надавала.

На підставі викладеного позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Відповідач 07.02.2022 надав до суду відзив на позов (а.с.33-35), просить суд відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач не підтвердила вартість майна належними доказами, тощо.

ІІ. Інші процесуальні дії у справі.

Протоколом автоматичного розподілу судової справи між суддями від 30.12.2021 матеріали справи розподілено судді Петрюченко М.І. (а.с.24).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 14.01.2022 відкрито провадження у справі (а.с.27-28).

Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 21.12.2022 закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.210-211).

В судовому засіданні позивач та його представник просили суд задовольнити позов з підстав викладених у позовній заяві.

Окремо суд звертає увагу щодо участі в судових засіданнях відповідача, його представника, їх викликів (повідомлень) в судові засідання.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

В матеріалах справи містяться докази, в яких відповідач та його представник належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду справи, їх повідомлення здійснювалось з дотриманням процесуального законодавства (а.с.30, 48, 52, 70, 79, 87, 93, 195).

Разом з тим, відповідач в судові засідання не з`являвся та на адресу суду надходили клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.43, 44, 60, 65-67, 71-72, 74, 80-81, 83, 95-96, 97, 179, 196).

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Відповідно до п.1 ч.3 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Так, відповідач та його представник в судові засідання не з`являлися та на адресу суду надходили клопотання про відкладення розгляду справи (а.с.43, 44, 60, 65-67, 71-72, 74, 80-81, 83, 95-96, 97, 179, 196), тому судові засідання відкладались та в них оголошувались перерви.

Разом з тим, відповідач та його представник до суду не з`явилися, що не перешкоджає продовженню розгляду справи без їх участі на підставі доказів наявних в матеріалах даної цивільної справи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.13, 43 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов`язки.

Розгляд справи здійснювався судом в порядку спрощеного позовного провадження, явка сторін не визнавалась судом обов`язковою.

Якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 01 жовтня 2020 року у справі №361/8331/18.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи строки розгляду справи, баланс інтересів сторін, освідомленість її учасників про розгляд справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників, які не з`явились до судового засідання.

Крім того, статтею 6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").

Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.

При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі „Юніон Аліментаріа проти Іспанії" зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд звертає увагу, що провадження в цій справі відкрито ще 14.01.2022 (існує тривалий розгляд справи), тому з метою уникнення порушень вимог ст.6 Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод 1950 року, учасником якої є Україна та яка гарантує кожному учаснику процесу право на розгляд його справи судом упродовж розумного строку, суд дійшов до висновку про продовження розгляду справи без участі сторін на підставі доказів, наявних в матеріалах даної цивільної справи.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені Судом та зміст спірних правовідносин.

Судом встановлено, що 17.11.2002 між сторонами укладено шлюб (а.с.13), який розірвано за рішенням суду наприкінці 2022 року. Вказані обставини визнані сторонами по справі.

Під час спільного проживання подружжям шлюбу придбано:

- автомобіль Citroen Xsara Picasso, номер кузова НОМЕР_1 ;

- автомобіль Peugeot Boxer, номер кузова НОМЕР_2 .

ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 31.08.2021, укладеним між ним та ОСОБА_3 відчужив автомобіль Citroen Xsara Picasso, номер кузова НОМЕР_1 (а.с.36-40).

На підставі договору комісії №5972/21/1/007909 від 31.08.2021 укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу Peugeot Boxer, номер кузова НОМЕР_2 (а.с.41-42).

Оскільки вищевказані автомобілі, які є спільним сумісним майном подружжя, відчужено ОСОБА_2 , суд доходить до висновку, що у позивача в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя є право на компенсацію вартості 1/2 частини вказаних автомобілів.

Відповідно до висновку експерта №264/22 від 11.10.2022 середня ринкова вартість автомобіля Peugeot Boxer, номер кузова НОМЕР_2 , 1997 року випуску станом на 11.10.2022 може становити 136 400,00 грн. (а.с.112-123).

Відповідно до висновку експерта №265/22 від 11.10.2022 середня ринкова вартість автомобіля Citroen Xsara Picasso, номер кузова НОМЕР_1 , 2004 року випуску станом на 11.10.2022 може становити 170 950.00 грн. (а.с.144-155).

Загальна вартість автомобілів складає 307 350,00 грн.

IV. Оцінка Суду.

Згідно із ч.ч.2,3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

За вимогами ч.ч.1, 2 ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Згідно з ч.3 ст.61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч.3 ст.65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватись за письмової згоди другого з подружжя.

Відповідно до ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.

Доводи відповідача, про те, що кошти від продажу автомобіля були використані на потреби сім`ї, не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки із пояснень сторін не вбачається, що подружжям узгоджувалась мета продажу автомобілю та подальший спосіб використання грошей, отриманих від його продажу.

Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Таким чином, аналізуючи всі надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б підтверджували отримання коштів від його продажу подружжям, та що кошти були витрачені в інтересах сім`ї.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. У випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Таким чином, у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Даний підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно.

Такий правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного суду від 03.10.2018 у справі № 61-9018сво18 (підлягає обов`язковому врахуванню в розумінні ч.4 ст.263 ЦПК України).

За вимогами закону, для цілей поділу майна подружжя визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи.

Відповідно до висновку експерта №264/22 від 11.10.2022 середня ринкова вартість автомобіля Peugeot Boxer, номер кузова НОМЕР_2 , 1997 року випуску станом на 11.10.2022 може становити 136 400,00 грн. (а.с.112-123).

Відповідно до висновку експерта №265/22 від 11.10.2022 середня ринкова вартість автомобіля Citroen Xsara Picasso, номер кузова НОМЕР_1 , 2004 року випуску станом на 11.10.2022 може становити 170 950.00 грн. (а.с.144-155).

Загальна вартість автомобілів складає 307 350,00 грн.

Отже, висновки про вартість майна, надані позивачем визначають ціну автомобілів на час розгляду справи, тому суд доходить до висновку про задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.

Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.

Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України»). Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги фактичні обставини справи, суд дійшов висновку про відсутність підстав для надання оцінки решті доводів, наведених сторонами по справі в обґрунтування власних правових позицій, оскільки їх дослідження судом у будь-якому випадку не матиме наслідком спростування висновків, до яких суд дійшов по тексту рішення вище щодо суті позовних вимог.

V. Розподіл судових витрат між сторонами.

За змістом статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, у зв`язку із задоволенням позову, відшкодування вартості судового збору покладається на відповідача у розмірі 2003,33 грн., які позивач сплатив при подачі позову та в ході розгляду справи в суді, що підтверджується квитанціями (а.с.1-2, 108).

Крім того, позивач в позові просить суд стягнути з відповідача на користь позивача витрати за проведення судової автотоварозначої експертизи в сумі 8000,00 грн., витрати на правову допомогу в сумі 10000,00 грн.

Позивачем понесені та документально підтверджені витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 8000,00 грн., які підтверджуються копіями квитанцій (а.с.142, 172), які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у звязку із задоволенням позову.

Разом з тим, суд доходить до висновку про відмову у стягненні з відповідача на кгористь позивача витрат на правову допомогу в сумі 10000,00 грн., з наступних підстав.

Стаття 134 ЦПК України передбачає, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування за рахунок опонента в судовому процесі сторонам необхідно надати суду такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.

Також, Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 визначила докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу: «…На підтвердження цих обставин (складу та розміру витрат) суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат, є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування витрат».

Як вбачається з позову, позивач при подачі позову до суду, в самому позові навів орієнтовний розрахунок витрат, пов`язаних з розглядом справи на професійну правничу допомогу.

На підтвердження витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, заявником надано:

- ордер серії АХ №11006590 від 09.11.2022 (а.с.190);

- копію договору про надання правничої правової допомоги від 09.11.2022 (а.с.191);

- копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (а.с.192).

Разом з тим, позивачем не надано до суду розрахунку суми судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи, не вказано загальний час, витрачений адвокатом та заявником не надано акту виконаних робіт за фактично надані послуги, не надано доказів понесених витрат та й якому розмірі.

Отже, в цій частині позову слід відмовити.

З цих підстав, керуючись статтями 2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 263 Цивільного процесуального кодексу України, Суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, стягнення грошової компенсації частки вартості майна подружжя - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) компенсацію вартості частин транспортних засобів - автомобіля Citroen Xsara Picasso, номер кузова НОМЕР_1 та автомобіля Peugeot Boxer, номер кузова НОМЕР_2 в сумі 153 675,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати за проведення судової автотоварозначої експертизи в сумі 8000,00 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2003,33 грн.

В задоволенні решти вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Повний текст рішення виготовлено 03.03.2023.

Суддя Іллічівського міського

Суду Одеської області М.І.Петрюченко