Постанова

Іменем України

27 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 757/48038/18-ц

провадження № 61-10453св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: держава Україна в особі Головного управління Національної поліції в м. Києві, Київська міська прокуратура, Державна казначейська служба України,

розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року у складі колегії суддів: Сушко Л. П., Суханової Є. М., Сліпченка О. І.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до держави Україна в особі Головного управління Національної поліції в

м. Києві, Київської міської прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої незаконними діями та бездіяльністю органу досудового слідства і прокуратури.

Позовна заява обґрунтована тим, що 28 серпня 2015 року приблизно о 12.00 год у дворі будинку АДРЕСА_1 , в якому вона проживає, на неї скоєно напад подружжям ОСОБА_2 , в результаті якого вона отримала тілесні ушкодження. За побиттям спостерігав дільничний інспектор ОСОБА_3, але при цьому не вчинив жодних дій для її захисту.

Повідомлення про кримінальне правопорушення в правоохоронні органи зробили працівники «швидкої допомоги», які доставили позивача в медичний заклад - лікарню швидкої медичної допомоги.

28 серпня 2015 року Печерським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві порушено кримінальне провадження № 0005638 за частиною першою статті 125 КК України.

Позивач зазначає, що слідчі Печерського Управління поліції Головного управління національної поліції в м. Києві не проводили досудове розслідування вказаного кримінального провадження, тому на підставі ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва відкрито кримінальне провадження № 0000081 від 19 квітня 2016 року відносно дільничного ОСОБА_3 та слідчого ОСОБА_5

Вказує, що у рамках вищезазначених кримінальних проваджень слідчим слідчого управління прокуратури м. Києва та прокурорами неодноразово приймались рішення, які скасовані ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва. Досудове слідство проводилось упереджено, не було допитано свідків, яких вона пропонувала, та не вжито належних заходів для отримання доказів події та експертиз.

Факти систематичного невиконання службових обов`язків працівників поліції та прокуратури встановлено ухвалами Печерського та Дніпровського районних судів щодо проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0005638

від 28 серпня 2015 року та кримінального провадження №0000081 від 19 квітня 2016 року, зазначеними в позовній заяві.

Стверджує, що внаслідок незаконних дій органів досудового слідства та прокуратури їй завдано майнову та моральну шкоду, так як вона не змогла продовжити працювати як адвокат, приймати участь у 4 справах, які знаходились у її провадженні, перебувала на стаціонарному лікуванні, купувала ліки. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала через незаконне та систематичне невиконання службових обов`язків працівниками поліції і прокуратури, непроведенні об`єктивного, повного і ретельного слідства двох кримінальних проваджень.

З урахуванням уточнення позовних вимог від 21 лютого 2022 року просила:

- визнати діяльність та бездіяльність Головного управління національної поліції та Київської міської прокуратури щодо розслідування кримінальних проваджень, внесених до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0005638 від 28 серпня 2015 року та

№ 0000081 від 19 квітня 2016 року, незаконними;

- стягнути з держави України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України на її користь на відшкодування майнової шкоди у розмірі 81 245,00 грн та 700 000,00 грн - моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 30 червня

2022 року у складі судді Матійчук Г. О. у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральних страждань та майнової шкоди, встановлення факту протиправності дій органів прокуратури, факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) зазначених органів та їх вини в заподіянні цієї шкоди. В ході розгляду справи позивач не довела наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення, що відповідно до статей 12, 80 ЦПК України є її процесуальним обов`язком.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Київського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Печерського районного суду міста Києва від 30 червня

2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що суд першої інстанції допустив грубе порушення норм процесуального права (стаття 19 ЦПК України), розглянувши справу в спрощеному позовному провадженні, яка підлягала розгляду в загальному провадженні, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивачем не надано доказів бездіяльності слідчих, у провадженні яких перебуває кримінальне провадження, протиправність дій (бездіяльність) у порядку кримінального судочинства не встановлена, а тому відсутні правові підстави для відшкодування позивачу майнової та моральної шкоди на підставі статей 1173, 1174, 1176 Цивільного кодексу України.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У жовтні 2022 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 05 грудня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати постанову апеляційного суду та передати справу на новий розгляд за встановленою підсудністю.

Підставою касаційного оскарження заявник зазначає неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20, провадження № 61-1132св22, від 26 лютого

2020 року у справі № 520/12042/18, провадження № 11-959апп19,

від 06 травня 2020 року у справі № 9901/42/20, провадження

№ 11-81заі20, від 12 лютого 2020 року у справі № 640/7310/19, провадження № 11-905заі19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга мотивована тим, що судами попередніх інстанцій не враховано, що факти систематичного невиконання службових обов`язків працівників поліції та прокуратури встановлено ухвалами Печерського та Дніпровського районних судів щодо проведення досудового розслідування кримінального провадження № 0005638

від 28 серпня 2015 року та кримінального провадження

№ 0000081 від 19 квітня 2016 року.

Зазначає, що тривалість розслідування кримінального провадження була надмірною і не відповідала вимозі «розумного строку» (ЄСПЛ в рішенні «Ігнаткіна проти України» та «Кобцев проти України»). Відповідно мало місце порушення пункту 1 статті 6 Конвенції.

Суди залишили поза увагою той факт, що вона обґрунтувала свої вимоги не тільки окремими фактами невиконання прямих професійних обов`язків держслужбовцями (поліцією і прокуратурою) в ході досудового розслідування, а його неефективністю в цілому, оскільки більше 7 років після початку кримінального провадження винні особи у вчиненні кримінального правопорушення не притягнуті до відповідальності. Внаслідок такої ситуації вона не має можливості стягнути з винних осіб збитки, спричинені правопорушенням.

Суди попередніх інстанцій не з`ясували всі обставини справи, на які посилались сторони по справі, не витребували та не дослідили докази по справі. Не врахували, що в межах даного спору доказуванню підлягали обставини, пов`язані з встановленням причин надмірної тривалості досудового розслідування кримінального провадження та невиконання відповідачами своїх прямих службових обов`язків, які встановлюються ознайомленням з кримінальними провадженнями, задоволенням клопотань, показами свідків, висновками експертів, письмовими доказами, медичними довідками, проведенням судової психологічної експертизи для встановлення розміру шкоди, у якій їй було відмовлено.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У грудні 2022 року та у січні 2023 року до Верховного Суду надійшли ідентичні відзиви на касаційну скаргу, в яких представник Головного управління Національної поліції у м. Києві зазначає, що судами попередніх інстанцій забезпечено повний та всебічний розгляд справи на основі наданих доказів, рішення судів відповідають нормам матеріального та процесуального права. Зазначає, що саме по собі зобов'язання ухвалою слідчого судді внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань, а також скасування постанов про закриття кримінального провадження не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, не мають наслідків цивільно-правового характеру, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені ухвалами слідчих суддів Печерського районного суду м. Києва.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 28 серпня 2015 року приблизно о 12.00 год у дворі будинку

АДРЕСА_1 між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 виник конфлікт, у результаті якого остання отримала тілесні ушкодження.

28 серпня 2015 року Печерським управлінням поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві було порушено кримінальне провадження 0005638 за частиною першою статті 125 КК України.

Відповідно до висновку експерта № 2468, проведеного на підставі постанови начальника слідчого відділу Печерського управління поліції Головного управління поліції Національної поліції у м. Києві, відсутня медична документація, у тому числі результати додаткових досліджень, що не дозволяє судити про характер та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень (початок 31 серпня 2015 року, закінчено 20 жовтня

2015 року).

Постановою Головного управління національної поліції у м. Києві

від 30 травня 2016 року кримінальне провадження

№ 0000081 від 19 квітня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 368 КК України, на підставі пункту другого частини першої статті 284 КПК України закрито у зв`язку із встановленням відсутності у діянні складу кримінального правопорушення.

Постановою старшого слідчого третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури м. Києва від 29 липня 2016 року кримінальне провадження № 0000081 від 19 квітня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 368 КК України, на підставі пункту 2 частини 1 статті 284 КПК України закрито, у зв`язку із встановленням відсутності в діях працівника Печерського Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва

від 24 березня 2016 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність службових осіб Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви про кримінальне правопорушення задоволено. Зобов`язано компетентних осіб Київської місцевої прокуратури № 6 м. Києва внести відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявами ОСОБА_1 від 22 та 23 лютого 2016 року про вчинення кримінальних правопорушень та розпочати досудове розслідування, про що проінформувати заявника (справа

№ 757/11254/16-к).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва

від 27 травня 2016 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого Печерського Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5, яка полягає у нерозгляді клопотань про проведення слідчий дій в межах к/п № 0005638 задоволено частково. Зобов`язано слідчого Печерського Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 розглянути клопотання ОСОБА_1 від 02 березня 2016 року, 18 квітня 2016 року у межах к/п № 0005638 у строк не більше трьох днів з моменту отримання даної копії ухвали слідчого судді. За результатами розгляду вказаних клопотань, зобов`язано слідчого Печерського Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 прийняти процесуальні рішення у вигляді постанов, копії яких необхідно вручити або направити ОСОБА_1 (справа № 757/18087/16-к).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва

від 01 липня 2016 року заяву ОСОБА_1 про відвід слідчого Печерського Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 задоволено. Відведено слідчого Печерського Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5 від участі у кримінальному провадженні № 0005638 від 28 серпня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України. Зобов`язано керівника органу досудового розслідування невідкладно призначити іншого слідчого у кримінальному провадженні № 0005638 від 28 серпня 2015 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною першою статті 125 КК України (справа № 757/29462/16-к).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва

від 31 серпня 2016 року скаргу ОСОБА_1 задоволено. Скасовано постанову старшого слідчого третього слідчого відділу слідчого управління прокуратури м. Києва Завгороднього М. С. від 21 липня

2016 року у кримінальному провадженні № 0000081 (справа № 757/37738/16-к).

Постановою Печерського управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві від 10 вересня 2016 року призначено по кримінальному провадженню за ознаками злочину, передбаченого частиною першою статтею 125 КК України, судово-медичну експертизу, до проведення якої залучено експертів Київського міського бюро судово-медичних експертиз.

Постановою слідчого особливо важливих справ третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень та процесуального керівництва прокуратури м. Києва від 27 грудня

2016 року кримінальне провадження № 0000081 від 19 квітня 2016 року, за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених частиною першою статті 366, частиною першою статті 368 КК України, на підставі пункту 2 частини першої статті 284 КПК України закрито, у зв`язку із встановленням відсутності у діях дільничного Печерського Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_3 та слідчого Печерського Управління поліції Головного управління Національної поліції у м. Києві ОСОБА_5, складу кримінального правопорушення.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва

від 29 березня 2017 року заяву ОСОБА_1 про відвід старшого слідчого управління з розслідування кримінальних проваджень прокуратури м. Києва Завгороднього М .С. від участі у кримінальному провадженні № 0000081 від 19 квітня 2016 року задоволено. Відведено старшого слідчого управління з розслідування кримінальних проваджень прокуратури м. Києва Завгороднього М. С від участі у кримінальному провадженні № 0000081 від 19 квітня

2016 року, передбаченого статтями 366, 384 КК України (провадження

№ 757/64022/16-к).

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва

від 06 вересня 2017 року клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку для подання скарги на рішення слідчого про закриття кримінального провадження визначеного статтею 304 КПК України задоволено та поновлено процесуальний строк. Скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову слідчого в особливо важливих справах третього слідчого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва Завгороднього М. С. від 27 грудня 2016 року про закриття кримінального провадження за матеріалами досудового розслідування 19 квітня 2016 року за № 0000081, за ознаками кримінальних правопорушень (злочинів) передбачених частиною першою статті 366, частиною першою статті 368 КК України, скасовано. Матеріали кримінального провадження за матеріалами досудового розслідування 19 квітня 2016 року за № 0000081 повернуто до прокуратури м. Києва.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Положенням частини другої статті 389 ЦПК України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що постанова суду апеляційної інстанції є законною і обґрунтованою та підстав для її скасування немає.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до частини першої статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Згідно з частиною шостою статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок:

1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадках: 1) постановлення виправдувального вироку суду;

1-1) встановлення в обвинувальному вироку суду чи іншому рішенні суду (крім ухвали суду про призначення нового розгляду) факту незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують чи порушують права та свободи громадян, незаконного проведення оперативно-розшукових заходів; 2) закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати; 4) закриття справи про адміністративне правопорушення.

Разом з тим, шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

У постанові від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України). Застосовуючи статті 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.

Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями завдавача, а викликана іншими обставинами.

При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).

У випадку, якщо порушення (дія/бездіяльність) уповноваженого органу має триваючий характер, встановленню підлягає також конкретно визначений період бездіяльності такого органу, оскільки вказана обставина впливає на визначення розміру моральної шкоди.

Відповідно до частини другої статті 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Вирішуючи спір, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що позивачем не надано доказів бездіяльності слідчих, у провадженні яких перебуває кримінальне провадження, протиправність дій (бездіяльність) у порядку кримінального судочинства не встановлена, а тому відсутні правові підстави для відшкодування позивачці майнової та моральної шкоди на підставі статей 1173, 1174, 1176 Цивільного кодексу України.

У постанові від 30 січня 2019 року у справі № 199/1478/17 (провадження

№ 61-4779св18) Верховний Суд зазначив, що сам факт зобов`язання ухвалою суду внести відповідні відомості до ЄРДР не свідчить про протиправність дій прокуратури та завдання моральної шкоди позивачу, враховуючи, що права та інтереси позивача були поновлені. Лише незгода позивача з прийнятими працівниками органів прокуратури процесуальними рішеннями, які були ним оскаржені в передбаченому КПК України порядку, не свідчить про наявність правових підстав для відшкодування йому моральної шкоди в межах відповідного кримінального провадження.

Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду від 05 серпня 2022 року у справі № 462/3763/18 (провадження

№ 61-1166св21).

Верховний Суд у постанові від 17 січня 2020 року у справі

№ 638/11414/18 (провадження № 61-2685св19) зазначив, що самі факти винесення слідчим суддею ухвал про зобов`язання відповідача внести відомості про кримінальне правопорушення до ЄРДР та розпочати розслідування, а також про скасування постанови про закриття кримінального провадження є не достатніми для застосування наслідків цивільно-правового характеру делікту. Не будь-яке рішення слідчого судді свідчить про протиправність дій державних органів, а мають значення конкретні обставини, встановлені таким рішенням. При встановленні в порядку судового контролю слідчим суддею протиправності дій чи бездіяльності слідчих органів, для вирішення питання про відшкодування шкоди необхідним є доведення заподіяння такими діями (бездіяльністю) моральної шкоди та, відповідно, наявність причинно-наслідкового зв`язку між такими діями (бездіяльністю) та заподіяною шкодою. Отже, саме по собі постановлення слідчим суддею ухвал не є підставою для притягнення відповідача до цивільно-правової відповідальності та відшкодування шкоди.

Верховний Суд у постановах від 01 квітня 2020 року у справі

№ 641/7772/17 (провадження № 61-40338св18), від 30 червня 2020 року у справі № 641/7984/17 (провадження № 61-36602св18), від 11 вересня 2020 року у справі № 638/11416/18 (провадження № 61-19755св19),

від 20 січня 2021 року у справі № 686/27885/19 (провадження

№ 61-8240св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/17962/15 (провадження № 61-9574св20) зазначав, що суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунення недоліків у такій діяльності. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

З огляду на вказане вище, суд касаційної інстанції погоджується з висновками апеляційного суду, що позивачем не надано належних і допустимих доказів на підтвердження факту заподіяння їй моральних страждань та майнової шкоди, встановлення факту протиправності дій органів прокуратури, факту наявності причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями (бездіяльністю) зазначених органів та їх вини в заподіянні цієї шкоди. В ході розгляду справи позивач не довела наявність усіх складових елементів цивільного правопорушення.

Висновки апеляційного суду не суперечать висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі

№ 487/6970/20, провадження № 61-1132св22, від 26 лютого 2020 року у справі № 520/12042/18, провадження № 11-959апп19, від 06 травня

2020 року у справі № 9901/42/20, провадження № 11-81заі20,

від 12 лютого 2020 року у справі № 640/7310/19, провадження

№ 11-905заі19, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

При цьому апеляційним судом вмотивовано відхилено доводи позивачки про те, що вона обґрунтовувала свої позовні вимоги не лише окремими фактами бездіяльності в ході розслідування, а і його неефективністю в цілому, оскільки впродовж майже семи років після початку кримінального провадження винні у вчиненні кримінального правопорушення особи не притягнуті до кримінальної відповідальності і на час розгляду справи розслідування досі триває, а також те, що внаслідок такої ситуації вона не має можливості стягнути з винних осіб збитки, спричинені злочином, і тому хоче отримати таке відшкодування з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України, оскільки в матеріалах справи відсутні докази наявності остаточного висновку за результатами кримінального правопорушення, а саме, що воно завершено, тому відсутні підстави, з яких можна встановити наявність причинно-наслідкового зв`язку між діями відповідачів та шкодою.

Інші доводи, наведені на обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування постанови апеляційного суду, оскільки вони зводяться до переоцінки встановлених судом обставин, що в силу вимог частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію.

Частиною третьою статті 401 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судових рішень.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а постанову апеляційного суду - без змін, тому судовий збір покладається на особу, яка подала касаційну скаргу.

Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:Н. Ю. Сакара
О. В. Білоконь
О. М. Осіян