КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

09 лютого 2023 року місто Київ

Справа № 757/22082/21-ц

Апеляційне провадження № 22-з/824/275/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Желепи О. В. (суддя-доповідач), Кравець В. А., Мазурик О. Ф. розглянувши заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень

ВТАНОВИВ

В провадженні Київського апеляційного суду перебуває апеляційна скарга ОСОБА_1 подана в інтересах ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду міста Києва від 28 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альфа-Банк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Русанюка Золтана Золтановича про скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень .

06 лютого 2023 року від ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 надійшла заява про забезпечення позову, в якій просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на нежилі приміщення № 1 по № 7 (групи приміщень №19), в літері А, загальною площею 56,4 кв. м, що розташовані за адресою АДРЕСА_1 .

В обґрунтування заяви вказує, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Невжиття заходів забезпечення позову призведе до створення додаткових труднощів у виконанні судового рішення.

Вказує, що предметом спору в даній справі є оскарження права власності щодо нежитлового приміщення та його перехід від позивача до відповідача, обраний позивачем спосіб забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірне майно, співвідноситься з предметом позову і буде спроможний забезпечити фактичне виконання судового рішення, у разі задоволення позову.

Зазначає, що існує загроза відчуження АТ «Сенс Банк» (колишня назва АТ «Альфа-Банк») на користь третіх осіб нежитлових приміщень з №1 по №7 (групи приміщень №19) (в літ. А), загальною площею 56,4 кв.м., що розташовані в підвалі будинку АДРЕСА_1 , адже відповідачем ще у березні 2021 року вказувалось, що він вважає себе власником нежитлових приміщень та бажає реалізувати своє конституційне право власності і просить позивача не перешкоджати розпоряджатись такою власністю та звільнити приміщення. Вказані обставини встановлені Постановою Київського апеляційного суду від 26 липня 2021 року.

Відповідно до приписів ст. 153 ЦПК України заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі, тому судовий розгляд заяви про забезпечення позову проведено у відсутність сторін та їх представників без їх виклику.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви, колегія суддів дійшла висновку про відмову у задоволені заяви з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Згідно з ч. 1 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов`язку вчинити певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1 - 9 цієї частини.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч.3 ст. 150 ЦПК України).

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 2 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлення обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Враховуючи викладене, заходи забезпечення позову застосовуються судом у випадку наявності для цього умов та підстав, передбачених процесуальним законом, при цьому, такі заходи повинні відповідати критеріям адекватності та співмірності.

Заява про забезпечення позову не містить обґрунтування, як саме невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити обраний стороною спосіб захисту прав позивача про скасування державної реєстрації прав.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

У пункті 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 1141 від 26 жовтня 2011 року, зазначено, що внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У Державному реєстрі прав під час внесення записів про скасування державної реєстрації прав за допомогою програмних засобів його ведення автоматично поновлюються записи про речові права, їх обтяження, що існували до проведення державної реєстрації прав, що скасована, у разі їх наявності в Державному реєстрі прав.

Аналогічні правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 29 листопада 2019 року у справі № 501/2461/19, від 03 липня 2019 року у справі № 127/220/19, від 12 лютого 2020 року у справі № 761/46606/18-ц.

У постанові від 05 вересня 2019 року № 361/2175/19 Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що позовні вимоги про скасування рішень про державну реєстрацію та їх обтяження, зобов`язання вчинити певні дії є вимогами немайнового характеру, і в разі їх задоволення рішення державного реєстратора вважатимуться протиправними та будуть скасовані, а також будуть скасовані записи про право власності з моменту набрання рішенням суду законної сили. Саме рішення суду за наслідками розгляду справи не потребуватиме примусового виконання.

У даній справі позивачем заявлено лише вимогу про скасування рішення про державну реєстрацію, інших вимог, зокрема щодо витребування майна - не заявлено.

Таким чином, зазначений позивачем спосіб забезпечення позову у вигляді накладення арешту є неспівмірним з заявленою позовною вимогою про скасування рішення про державну реєстрацію.

Керуючись ст.ст. 149, 150, 153 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

У задоволенні заяви ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 про забезпечення позову шляхом накладення арешту -відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СуддіО. В. Желепа
В. А. Кравець
О. Ф. Мазурик