Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа № 126/2485/22

Провадження № 2/126/208/2023

"02" лютого 2023 р. м. Бершадь

Бершадський районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Рудь О. Г.

секретар Кучанська В. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бершадь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування та поділ спадкового майна,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися в суд з даним позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування та поділ спадкового майна, що залишилося після смерті ОСОБА_5 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_1 з тих підстав, що як стверджують ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , який постійно проживав та був зареєстрований в с. Флорино Гайсинського (колишньому - Бершадському) району Вінницької області. Після його смерті відкрилася спадщина на майно, у тому числі на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, розташовані в АДРЕСА_1 . Згідно погосподарської книги № 5, особистий рахунок № НОМЕР_1 , господарство відноситься до категорії робочих дворів і станом на 15 квітня 1995 року голова двору - ОСОБА_5 , що підтверджується довідкою Флоринської сільської ради № 532 від 02.02.2019 року.

ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом від 25.09.2017 року, посвідченого секретарем виконкому Флоринської сільської ради, зареєстрованого в реєстрі за № 49, а ОСОБА_2 - дружина померлого (що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 від 25.11.1973 року) претендує на виділення 1/2 частки із спільного сумісного майна подружжя (ст.ст. 60,70 СК України) та на виділення їй обов`язкової частки у спадщині згідно ст. 1241 ЦК України, так як вона була непрацездатна на день смерті чоловіка.

Крім ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , спадкоємцями першої черги за законом є син померлого - ОСОБА_4 та дочка ОСОБА_3 , що підтверджується довідкою Флоринського старостинського округу № 1401 від 25.11.2022 року. Інших спадкоємців ні за законом, ні за заповітом немає.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в порядку ст.ст. 1269, 1270 ЦПК України, прийняли спадщину, звернувшись до нотаріуса з відповідними заявами, а відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_4 спадщину після смерті батька не прийняли і на неї не претендують.

Таким чином, ОСОБА_1 належить 1/3 частина спадкового житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , а ОСОБА_7 (1/2+1/6) = 2/3 частина спадкового житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 .

23.05.2018 року приватним нотаріусом Бершадського районного нотаріального округу Матвієнко Л.В., заведена спадкова справа № 42/2018.

Постанова № 02-31/138 від 07.11.2022 року та Постановою № 02-31/171 від 26.12.2020 року нотаріус відмовила позивачам у вчиненні нотаріальної дії -видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом та за законом після смерті ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з тим, що на дані будівлі відсутній правовстановлюючий документ.

Житловий будинок за зазначеною адресою дійсно належить ОСОБА_5 та його дружині ОСОБА_8 , на праві спільної сумісної власності,

побудований ними за спільні кошти в період зареєстрованого шлюбу, що підтверджується довідками Флоринського старостинського округу № 1394 від 22.11.2022 року; технічним паспортом, у якому зазначений рік забудови 1977 та Свідоцтвом на забудову індивідуальної садиби за 1977 рік, зареєстрованого під № 146 від 28.06.1977 року у виконкомі Флоринської сільської ради; витягом з погосподарської книги № 5 Флоринської сільської ради за 1991-1995 роки, особистий рахунок № НОМЕР_3 ; копією свідоцтва про шлюб.

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали заяви, в якій позов підтримали, просили розглянути справу в їхню відсутність.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 , надали заяви, в яких просять розглянути справу без їх участі, позов визнають.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За правилами ч. 4 ст. 200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

Враховуючи те, що відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи та усі зібрані по справі докази, давши їм оцінку в сукупності, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Вирішуючи справу у межах заявлених позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтею 41 Конституції України закріплено також, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

У відповідності з ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 вказаної Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав і основних свобод людини гарантує право на вільне володіння своїм майном: «Кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права».

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого не майнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав, передбачених ч. 2 ст. 16 ЦК України є визнання права.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності є набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 цього Кодексу).

Згідно ст. ст. 1268, 1269, 1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За загальним правилом, виписаним в ч. 1 ст. 1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

В ЦК України прямо не передбачено можливості розподілу між спадкоємцями спадкового майна.

В той же час, ч. 2 та ч. 3 ст. 1267 ЦК України передбачено, що спадкоємці за усною угодою між собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них, а якщо ж це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, зміна розміру часток у спадщині спадкоємцями має бути вчинена за письмовою угодою, посвідченою нотаріусом (частини 2 та 3).

Згідно статті 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Статтею 396 ЦК України передбачено, що в разі відсутності документів на право власності власник може вимагати визнання права власності в судовому порядку.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

У разі, коли спір виникає у зв`язку з неможливістю документального оформлення права на спадщину, за відсутності спору про безпосереднє право на неї, спадкоємець може оскаржити відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій у судовому порядку.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справі про спадкування" роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

У відповідності із вимогами листа Міністерства Юстиції України за № 19-32/319 від 21.02.2005 року згідно якого у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і право встановлювальний документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Положеннями статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних, передбачено, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом, зокрема таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Відповідно до частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи (пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12 вересня 2009 року № 2).

Оскільки під час судового засідання відповідачі визнали позов у повному обсязі і такі визнання не суперечать закону й не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що визнання позову підлягають прийняттю, а позов - задоволенню.

На підставі ст.ст. 1258, 1261, 1268, 1269 ЦК України, керуючись ст. 206 ч.4 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Прийняти визнання позову відповідачами.

Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування та поділ спадкового майна - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 , як за спадкоємицею за заповітом після смерті діда ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/3 частки житлового будинку, з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованих в АДРЕСА_1 загальною площею 68,4 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м., житловий будинок - А, прибудова - а, навіс -а1, літня кухня - Б, погріб - Бпід, веранда - б, сарай - 61, сарай - В, гараж - Г, колодязь - К, огорожа - 1-3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частки житлового будинку, з відповідною часткою господарських будівель та споруд, розташованих в АДРЕСА_1 загальною площею 68,4 кв.м., житловою площею 41,2 кв.м., житловий будинок - А, прибудова - а, навіс -а1, літня кухня - Б, погріб - Бпід, веранда - б, сарай - 61, сарай - В, гараж - Г, колодязь - К, огорожа - 1-3.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Суддя О. Г. Рудь