Справа № 503/909/23
Провадження № 2/503/333/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 грудня 2023 року Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Калашнікової Т.О.,

при секретарі судового засідання Поліковській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кодима цивільну справу в порядку спрощеного позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя,

ВСТАНОВИВ:

31.07.2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Кодимського районного суду з позовом до ОСОБА_2 , про поділ спільного майна подружжя, в якому просила суд в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за позивачем ОСОБА_1 : право власності на квартиру АДРЕСА_1 ; визнати за відповідачем ОСОБА_2 : право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_2 ; право власності на земельну ділянку площею 0,1 га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:002:0376, розташованої у АДРЕСА_2 ; право власності на земельну ділянку площею 0,024 га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:002:0378, розташованої у АДРЕСА_2 . Свої вимоги мотивувала тим, що 02.03.2018 року між сторонами було укладено шлюб, про що Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було зроблено відповідний актовий запис за №17 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

В період шлюбу сторони придбали житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами АДРЕСА_2 вартістю 48000 гривень; квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 73.9 кв. метрів та житловою площею 41.7 кв. метрів, вартістю 205703 гриваень; земельна ділянка площею 0.1 га, наданої для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_2 , вартістю 9500 гривень з кадастровим номером :02:002:0376; земельна ділянка площею 0.024 га, наданої для введення особистого селянського господарства за адресою АДРЕСА_2 , вартістю 2100 гривень, з кадастровим номером :02:002:0378.

21.08.2023 року ухвалою Кодимського районного суду Одеської області відкрито спрощене позовне провадження у справі. Призначено судове засідання.

В судове засідання позивач не з`явилася, натомість надала суду письмову заяву, в якій просила суд здійснювати розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд позов задовольнити.

Відповідач також в судове засідання не з`явився, однак через канцелярію суду надав письмову заяву, в якій вказав, що позовні вимоги про поділ майна подружжя визнає у повному обсязі та просив суд проводити розгляд справи у його відсутність.

Згідно ППВСУ від 12.06.2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланнями на визнання позову сторонами без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтями 12, 81, 82 ЦПК України стверджується, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Поняття, зміст права власності та його здійснення закріплено у статтях 316, 317, 319 ЦК України, аналіз яких свідчить, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 2 статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентуєтьсястаттею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина другастатті 364 Цивільного кодексу України).

Частинами 1, 2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставіст.60СК України.

Як встановлено з матеріалів справи, 02.03.2018 року між сторонами було укладено шлюб, про що Кодимським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області було зроблено відповідний актовий запис за номером №17 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 .

В період шлюбу сторони придбали квартиру, житловий будинок та дві земельні ділянки.

Зокрема, 23.06.2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу квартири, що посвідчений приватним нотаріусом Кодимського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіною О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №319. За умовами такого правоичну ОСОБА_3 передала, а ОСОБА_2 прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1 , яка складається з трьох житлових кімнат загальною площею 73,9, кв.м., житловою площею 41,7 кв.м. та розташована на третьому поверсі п`ятиповерхового будинку.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 213609808 від 23.06.2020 року за ОСОБА_2 зареєстровано на праві приватної власності житлова нерухомість, а саме квартира АДРЕСА_1 .

Також, 18.06.2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку, що посвідчений приватним нотаріусом Кодимського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіною О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №535. За умовами цього договору ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_2 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 128021148 від 18.06.2018 року вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстровано на праві приватної власності житлова нерухомість, а саме: житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 .

Крім того, 18.06.2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, що посвідчений приватним нотаріусом Кодимського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіною О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №532. За умовами цього правочину ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність земельну ділянку площею (розміром) 0,1000 гектара, з цільовим призначенням для будівництва і рьслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0376, місце розташування: АДРЕСА_2 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 128024218 від 18.06.2018 року за ОСОБА_2 зареєстровано на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: земельна ділянка, розташована за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 0,1 га.

Також, 18.06.2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу земельної ділянки, що посвідчений приватним нотаріусом Кодимського районного нотаріального округу Одеської області Бабушкіною О.В. та зареєстрованого в реєстрі за №538. Відповідно до умов цього договору ОСОБА_4 передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність земельну ділянку площею (розміром) 0,0240 гектара, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки :02:002:0378, місце розташування: АДРЕСА_2 .

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 128026918 від 18.06.2018 року вбачається, що за ОСОБА_2 зареєстровано на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: земельна ділянка за адресою АДРЕСА_2 , загальною площею 0,024 га.

Отже, квартира, житловий будинок та дві земельні ділянки, розташовані в м. Кодима Подільського району Одеської області відповідно до ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу.

Відповідно до ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи те, що відповідач визнав позов у повному обсязі, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Таким чином, враховуючи, що набуте сторонами в період шлюбу вищевказане нерухоме майно є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про його поділ між сторонами в порядку та обсязі, на які вони вільно погодились, виходячи із погодженої між ними вартості такого майна, враховуючи, що відповідач не скористався правом подання відзиву на позов, а навпаки визнав позовні вимоги у повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 206, 258, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 60, 69-71 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_2 .

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на земельну ділянку площею 0,1 га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :02:002:0376 розташованої у АДРЕСА_2 відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.06.2018 року.

Визнати за ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , право власності на земельну ділянку площею 0,024 га за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер :02:002:0378 розташованої у АДРЕСА_2 відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18.06.2018 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення тексту рішення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Суддя Т.О. Калашнікова