ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/2159/21 Номер провадження 22-ц/814/2045/23Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Гальонкіна С.А., Карпушина Г.Л.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Огризкова Андрія Анатолійовича

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 серпня 2022 року, постановлене суддею Городівським О.А.

по справі за позовом Миргородської міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2021 року Миргородська міська рада звернулася з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів у сумі 228515 грн. 60 коп.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 набув у власність об`єкт нерухомого майна, а саме частину нежитлового приміщення загальною площею 209,5 кв. м., яка знаходиться по АДРЕСА_1 .

Вказане майно розташоване на земельній ділянці площею 1,0545 га., кадастровий номер :50:067:0026 з цільовим призначенням для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель та споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості. Відповідна земельна ділянка перебуває у комунальній власності та належить Миргородській територіальній громаді.

Зазначено, що в установленому законом порядку відповідач не оформив право землекористування, внаслідок чого позивач за період з 16.08.2019 по 09.08.2021 року недоотримав орендну плату за землю в розмірі 228515,60 грн., яку прохав стягнути з відповідача.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 серпня 2022 року позовні вимоги Миргородської міської ради Полтавської області задоволено.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Миргородської міської ради Полтавської області безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою розташованою за адресою: АДРЕСА_1 , площею 1,0545 га кадастровий номер :50:067:0026 за період з 16.08.2019 по 09.08.2021 у розмірі 228515 грн. 60 коп.

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішення суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 , як фактичний користувач земельної ділянки без достатньої правової підстави, за рахунок власника земельної ділянки, зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тому зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі положень статті 1212 ЦК України.

Не погодившись з вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_1 адвокат Огризков Андрій Анатолійович, просив рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що на земельній ділянці з кадастровим номером :50:067:0026 площею 1,0545 га, зареєстрований майновий комплекс площею 1921,1 кв.м., який складається з 4 будівель і належить ПВП «Каскад». Частина однієї з цих будівель площею 209,5 кв.м належить ОСОБА_1 . Вказав, що посилання суду на те, що ОСОБА_1 повинен оплачувати користування усією земельною ділянкою, у тому числі тією частиною земельної ділянки, яка використовується ПВП «Каскад» є необґрунтованим та безпідставним.

Від Миргородської міської ради до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення ухвалене у справі не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу від 29.08.2006 року ОСОБА_1 набув у власність об`єкт нерухомого майна, а саме частину нежитлового приміщення загальною площею 209,5 кв. м., яке знаходиться по АДРЕСА_1 , що підтверджується відомостями Державного реєстру речових прав. Державна реєстрація права власності проведене 15.09.2006 року (а.с. 14).

Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 26.01.2021 № НВ-021 земельна ділянка з кадастровим номером :50:067:0026 площею 1,0545 га, розташована в АДРЕСА_1 , перебуває у власності територіальної громади м. Миргород в особі Миргородської міської ради.

Позивачем було направлено ОСОБА_1 претензію щодо необхідності повернення безпідставно збережених коштів та зазначено про необхідність оформлення права користування земельною ділянкою комунальної власності (а.с. 16-17).

Проте, вказана претензія відповідачем задоволена не була.

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач використовував земельну ділянку без оформлення договору оренди, а відтак ненадходження коштів зі сплати орендної плати порушує інтереси позивача, як власника земельної ділянки.

Колегія суддів не повною мірою погоджується з даним висновком місцевого суду з наступних підстав.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

У частині першій статті 79 Земельного кодексу України передбачено, що земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Відповідно до положень ст. 80 Земельного кодексу України суб`єктами права на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Згідно із статтями 122, 123, 124 ЗК України міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється на підставі рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними ст. 122 цього Кодексу шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі - продажу права оренди земельної ділянки.

Відповідно до частин першої та другої статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частина 1 ст. 93 ЗК України встановлює, що право оренди земельної ділянки це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

За приписами ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

До моменту оформлення власником об`єкта нерухомого майна права оренди земельної ділянки, на якій розташований цей об`єкт, відносини з фактичного користування земельною ділянкою без укладеного договору оренди та недоотримання її власником доходів у вигляді орендної плати є за своїм змістом кондикційними. Фактичний користувач земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок власника цієї ділянки зберіг у себе кошти, які мав заплатити за користування нею, зобов`язаний повернути ці кошти власнику земельної ділянки на підставі ч. 1 ст. 1212 ЦК України, оскільки користування земельною ділянкою без правовстановлюючих документів позбавляє орендодавця права одержати дохід у вигляді орендної плати за землю, який він міг би отримувати, якби його право не було порушено.

Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц.

Статтею 1212 Цивільного кодексу України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 Цивільного кодексуУкраїни застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Згідно з статтею 1214 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов`язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. З цього часу вона відповідає також за допущене нею погіршення майна.

Статтею 206 Земельного кодексу України визначено, що використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону.

Згідно із п. 14.1.147 ст. 14 Податкового кодексу України плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності.

Сплата орендних платежів за користування землями територіальної громади є джерелом поповнення місцевого бюджету. У зв`язку з неукладенням договору оренди землі, місцевий бюджет не отримує суму орендних платежів за користування земельною ділянкою.

Згідно із п. «в» ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату.

Відповідно до статті 156 ЗК України власникам землі та землекористувачам відшкодовуються збитки, заподіяні внаслідок, зокрема, неодержання доходів за час тимчасового невикористання земельної ділянки.

Порядок визначення та відшкодування збитків власникам землі і землекористувачам встановлюється Кабінетом Міністрів України (частина третя статті 157 ЗК України). Такий порядок затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 19 квітня 1993 року № 284 (далі - Порядок № 284).

Пункт 3 Порядку № 284 встановлює, що відшкодуванню підлягають інші збитки власників землі, включаючи і неодержані доходи, якщо вони обґрунтовані. А під неодержаним доходом розуміється, зокрема, дохід, який міг би одержати власник землі із земельної ділянки і який він не одержав внаслідок її тимчасового зайняття.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що ОСОБА_1 є фактичним користувачем земельної ділянки, який без достатньої правової підстави за рахунок Миргородської міської ради Полтавської області - власника земельної ділянки зберіг у себе кошти, які мав сплатити за користування нею, тому зобов`язаний повернути ці кошти власникові земельної ділянки на підставі положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Щодо визначення суми безпідставно збережених коштів, що підлягає стягненню з відповідача, колегія суддів зазначає наступне.

Статтею 1 Закону України «Про оцінку земель» передбачено, що нормативна грошова оцінка земельних ділянок визначена як капіталізований рентний дохід із земельної ділянки, визначений за встановленими і затвердженими нормативами.

Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності (абз. 3 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про оцінку земель»).

Відповідно до пунктів 289.1, 289.2 статті 289 ПК України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за певною формулою.

Отже, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки підставою для перегляду розміру орендної плати, який у будь-якому разі не може бути меншим, ніж установлено положеннями підпункту 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 10 вересня 2018 року у справі № 920/739/17, від 06 серпня 2019 року у справі № 922/3560/18, від08 жовтня 2019 року у справі № 904/4737/18 та від 28 вересня 2020 року у справі № 922/4073/19.

При цьому статтею 12 Закону України «Про оцінку земель» регламентовано, що нормативно-правові акти з проведення оцінки земель затверджуються Кабінетом Міністрів України. Для визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності нормативна грошова оцінка земель проводиться обов`язково (стаття 13 цього Закону); нормативно-грошова оцінка земельних ділянок у межах населених пунктів проводиться не рідше ніж один раз на 5 - 7 років (стаття 18 Закону України «Про оцінку земель»).

Витяг з технічної документації про нормативну грошову оцінку окремої земельної ділянки видається центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин.

Обов`язковими для визначення орендної плати є відомості у витягах з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельних ділянок (Постанови ВП ВС від 23.05.2018 у справі № 629/4628/16-ц; від 13.02.2019 у справі № 320/5877/17).

Згідно витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 27.01.2021 встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :50:067:0026 площею 1,0545 га, яка розташована в АДРЕСА_1 становить 3017662,65 грн. (а.с. 15).

Саме на підставі даної грошової оцінки земельної ділянки позивачем було здійснено розрахунок суми коштів, які підлягають стягненню з відповідача за користування земельною ділянкою без достатньої правової підстави.

Проте, колегія суддів не погоджується з визначеною місцевим судом сумою, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 з огляду на наступне.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 285829444 на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 зареєстровано 2 об`єкти нерухомого майна, а саме: за реєстраційним номером 39800688 за ПВП фірма «Каскад» зареєстровано комплекс загальною площею 1921,1 кв.м. та за реєстраційним номером 15832244 за ОСОБА_1 зареєстровано частину нежитлового приміщення загальною площею 209,5 кв. м.

Таким чином, ОСОБА_1 на праві власності належить нежитлове приміщення площею 209,5 кв. м.

В матеріалах справи відсутні докази використання відповідачем земельної ділянки поза межами належної йому нерухомості. Позивачем не надано технічних висновків, які б вказували розмір земельної ділянки, який потрібен для обслуговування нерухомого майна належного ОСОБА_1 .

На підставі викладеного колегія суддів, приходить до висновку, що стягнення з ОСОБА_1 безпідставно збережених коштів виходячи з загальної площі земельної ділянки, на якій розташовані 2 об`єкти нерухомого майна є необґрунтованим, оскільки відповідачу на праві власності належить нежитлове приміщення площею 209,5 кв. м. на яку і має здійснюватися розрахунок безпідставно збережених коштів.

Нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером :50:067:0026 площею 1,0545 га, яка розташована в АДРЕСА_1 становить 3017662,65 грн.

Вартість одного квадратного метру становить 286,17 грн. (3017662,65 грн./10545 кв.м.).

Таким чином, грошова оцінка земельної ділянки площею 209,5 кв. м., на якій розташоване нерухоме майно відповідача складає 59952,61 грн. (286,17 грн./кв. м. ? 209,5 кв. м.).

Згідно рішення Миргородської міської ради № 165 від 23.06.2018 року та рішення Миргородської міської ради від 15.07.2021 за № 272 річна ставка орендної плати за використання земельної ділянки з цільовим призначенням - для розміщення та експлуатації основних, підсобних і допоміжних будівель і споруд підприємств переробної, машинобудівної та іншої промисловості (код КВЦПЗ -11.02) становить 4 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Отже, за період з 16.08.2019 по 31.12.2019 (138 днів) становить 906,68 грн. ( 59952,61 грн. ? 4 %/365 ?138); за період з 01.01.2020 по 31.12.2020 (366 днів) становить 2398,10 грн. (59952,61 грн. ? 4 %); за період з 01.01.2021 по 09.08.2021 (221 день) становить 1452 грн.

Таким чином, загальна сума безпідставно збережених коштів ОСОБА_1 за період з 16.08.2019 по 09.08.2021 становить 4756,78 грн.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач просив стягнути з відповідача кошти у загальній сумі 228515,60 грн.

Колегія суддів, при розгляді даної справи прийшла до висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача котштів у сумі 4756,78 грн.

Таким чином, позовні вимоги задоволено на 2,07 %

Отже, з ОСОБА_1 на користь Миргородської міської ради Полтавської області за розгляд справи в суді першої інстанції має бути стягнено судовий збір у сумі 70,95 грн. (3427,72 грн. ? 2,07 %).

За розгляд справи в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 було сплачено судовий збір у розмірі 5141,58 грн.

Апеляційна скарга задоволена на 97,93 % .

Таким чином, з Миргородської міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5035,15 грн.

Отже з Миргородської міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 4964,20 грн. (5035,15 грн. 70,95 грн. (сума, яка підлягала стягненню з ОСОБА_1 за розгляд справи в суді першої інстанції).

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1, ст. 382, 383 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Огризкова Андрія Анатолійовича задовольнити частково.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 04 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Миргородської міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Миргородської міської ради Полтавської області безпідставно збережені кошти у вигляді орендної плати за користування земельною ділянкою за період з 16.08.2019 по 09.08.2021 у розмірі 4756,78 грн.

Стягнути з Миргородської міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у сумі 4964,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: С. А. Гальонкін

Г. Л. Карпушин