Справа № 463/184/20
Провадження № 2/463/60/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2023 року Личаківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді: Стрепка Н.Л.,

з участю секретаря судових засідань: Онишкевича О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Кредобанк», третя особа: ОСОБА_1 про визнання поруки такою, що припинена, -

встановив:

20 грудня 2019 року Акціонерне товариство «Кредобанк» звернулося до суду з позовом про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором № 109 від 28 березня 2008 року в загальному розмірі 282118,31 доларів США, що складається з: 242109,20 доларів США неповернута сума кредиту; 35043,82 доларів США прострочені відсотки, 4965,29 доларів США пеня по простроченій заборгованості; судового збору в розмірі 104143,98 гривень; витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 889011,22 гривні; витрати у зв`язку із явкою представника позивача до суду в розмірі 30000 гривень.

Позов мотивує тим, що 28 березня 2008 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 109, згідно умов якого банк зобов`язувався надати у власність позичальникові грошові кошти у розмірі та на умовах, обумовлених цим договором, а позичальник зобов`язувався повернути кредит і сплатити проценти. Банк свої зобов`язання за договором виконав, а саме надав кредит в сумі 237000 доларів США на строк до 27 березня 2026 року. Згідно з умовами договору кредитні кошти видавались для цілей індивідуального будівництва на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання. Для обліку виданих кредитних коштів банк відкрив позичковий рахунок № НОМЕР_1 . Виконання зобов`язань за цим договором забезпечується в тому числі іпотекою об`єкта незавершеного будівництва, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , та іпотекою земельної ділянки площею 410 кв.м, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:007:0051, що належать позичальнику ОСОБА_1 ; поруками фізичних осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3

18 грудня 2009 року між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір до вказаного вище кредитного договору, згідно умов якого сторони домовились внести зміни і доповнення до вказаного кредитного договору, а саме пункту 4.1 щодо графіку повернення банку кредиту, пункту 6.1 щодо способів забезпечення виконання зобов`язань за договором, зокрема визначено такими іпотеку житлового будинку загальною площею 274,4 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що належить майновому поручителю, та поруки фізичних осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Розділ 9 договору викладено також в новій редакції, в решті положення кредитного договору залишено без змін.

28 жовтня 2011 року між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору, відповідно до якого пункти 4.1 та 3.2 щодо порядку погашення заборгованості та зобов`язання сплатити прострочені та донараховані проценти викладено в новій редакції, в решті положення договору залишено без змін.

12 грудня 2013 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 1 про внесення змін в умови кредитування до кредитного договору, згідно умов якого сторони дійшли взаємної згоди викласти пункти 2.1, 4.1, 9.1 в новій редакції. Даним додатковим договором суму кредиту було збільшено до 258765,72 доларів США на строк до 27 березня 2031 року та передбачено, що сума збільшення кредиту буде спрямована на погашення прострочених відсотків. Також визначено графік погашення заборгованості, в тому числі простроченої та суми прострочених процентів, яка станом на 12 грудня 2013 року складала 218602,05 дол. США. А пунктом 9.10 зобов`язано позичальника в термін до 31 грудня 2013 року надати документи про реєстрацію права власності предмета іпотеки в Державному реєстрі речових прав па нерухоме майно та передбачено, що у разі невиконання даної умови, процентну ставку по кредиту банком буде піднято. Всі інші положення кредитного договору залишено без змін. 12 грудня 2013 року позичальнику було надано 21765,72 доларів США та відповідно до виписки руху коштів ця сума 12 лютого 2014 року була спрямована повністю на погашення відсотків згідно кредитного договору.

26 листопада 2014 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір № 2 про внесення змін і доповнень до кредитного договору, згідно умов якого сторони домовились внести зміни і доповнення до пунктів 2.1, 2.2 кредитного договору. Зокрема суму кредиту збільшено до 282872,87 доларів США для подальшого спрямування суми збільшення на погашення прострочених та нарахованих відсотків по кредитному договору. 8 грудня 2014 року позичальнику було надано 24 107,15 доларів США, та того ж дня ця сума була спрямована повністю на погашення відсотків згідно договору.

Одночасно, 26 листопада 2014 року сторонами було погоджено та внесено зміни до нотаріально посвідченого договору іпотеки укладеного між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , якими зафіксовано, що сума виданого кредиту збільшується та становить 282872,87 доларів США.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань 28 березня 2008 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договори поруки.

26 листопада 2014 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 також було укладено договори поруки, згідно з якими поручителі зобов`язуються відповідати перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобов`язань в повному обсязі (повернення кредиту, сплати процентів та комісій за користування кредитом, пень, штрафів, неустойок) за кредитним договором № 109 від 28 березня 2008 року зі всіма змінами і доповненнями, укладеним між боржником та кредитором.

Позивач вказує, що вищезазначені угоди заключні за погодженням із ОСОБА_1 та підписані ним власноручно. ОСОБА_1 був ознайомлений з умовами кредитного договору з усіма змінами та доповненнями, прийняв їх та зобов`язувався виконувати, однак позичальником станом на дату подачі позову так і не було виконано своїх зобов`язань за кредитним договором, загальна сума заборгованості становить 282118,31 доларів США, що складається з: 242109, 20 доларів США - неповернута сума кредиту; 35043,82 доларів США - прострочені відсотки; 4965,29 доларів США - пеня по простроченій заборгованості.

У зв`язку із невиконанням позичальником своїх зобов`язань за кредитним договором, представником банку 7 жовтня 2019 року на адресу зареєстрованого місця проживання ОСОБА_1 та на адресу його фактичного місця проживання було направлено повідомлення - вимогу про виконання зобов`язання за кредитним договором, яка останнім отримана особисто, однак повністю проігнорована. Окрім того на виконання умов договорів поруки банк письмово повідомив поручителів про існуючу заборгованість позичальника з вимогою погасити її, а саме направив 7 жовтня 2019 року на адресу зареєстрованого місця проживання ОСОБА_2 та на адресу зареєстрованого місця проживання ОСОБА_3 повідомлення - вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором, які останніми отримані особисто, однак проігноровані.

Відтак позивач вказує, що на даний час відповідачі продовжують ухилятись від виконання взятих на себе зобов`язань, та порушують законні права та інтереси АТ «Кредобанк» , у зв`язку з чим просить стягнути заборгованість в судовому порядку.

Звертає увагу на правову позицію Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду щодо стягнення боргу за договором позики в іноземній валюті, викладену у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц. А також на постанову пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року, що містить аналогічні положення

Додатково зазначає, що за рішенням позачергових загальних зборів акціонерів від 26 листопада 2009 року у зв`язку із приведенням своєї діяльності у відповідність до вимог Закону України «Про акціонерні товариства» банк змінив назву з ВАТ «Кредобанк» на ПАТ «Кредобанк». На виконання вимог Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення ведення бізнесу та залучення інвестицій емітентами цінних паперів» та згідно з рішенням акціонера № 03/2018 від 29 листопада 2018 року найменування ПАТ «Кредобанк» було змінено на АТ «Кредобанк», відомості про що внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Відтак АТ «Кредобанк» виступає правонаступником всіх прав на обов`язків ПАТ «Кредобанк».

Також вказує, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс та очікує понести у зв`язку із розглядом справи становить судовий збір сплачений за подання позову - 104143,98 гривень; витрати на професійну правничу допомогу - 889011,22 гривень; а також витрати пов`язані із явкою позивача та/або представника до суду 30000,00 гривень.

Матеріали позову надійшли до Личаківського районного суду м. Львова 10 січня 2020 року.

Ухвалою суду від 3 лютого 2020 року було прийнято справу до розгляду, відкрито загальне провадження у справі, розпочато підготовче провадження у справі та призначено у такій підготовче засідання.

20 лютого 2020 року на адресу суду надійшло клопотання представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 адвоката Підбірного М.Я., що діє на підставі ордерів серії ВС №1015717 та №1015718 від 11 лютого 2020 року про залишення позовної заяви без руху.

25 лютого 2020 року до суду надійшов відзив адвоката Підбірного М.Я., як представника відповідача ОСОБА_1 на підставі ордеру серії ВС №1017048 від 24 лютого 2020 року, відповідно до якого просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності та у зв`язку з цим відмовити у задоволенні позову АТ «Кредобанк», а також стягнути з AT «Кредобанк» на користь ОСОБА_1 витрати, пов`язані з розглядом справи.

Звертає увагу на правовий висновок, викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду під час розгляду цивільної справи № 216/5741/13 у постанові від 11 грудня 2019 року, згідно якого звернувшись із вимогою про дострокове виконання основного зобов`язання, банк реалізував своє право на пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України, та змінив строк виконання в повному обсязі кредитного зобов`язання відповідача. Відтак вважає, що з врахуванням наведеного та положень основного кредитного договору, скерувавши 16 листопада 2016 року на ім`я ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повідомлення-вимоги про усунення порушення виконання зобов`язання банк тим самим змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором від 28 березня 2008 року, обмеживши такий строк тридцятиденним терміном з моменту отримання вимоги від 15 листопада 2016 року. При цьому, згідно повідомлення про вручення поштового відправлення, вказана вимога отримана 24 листопада 2016 року, а відтак, строк виконання основного зобов`язання настав 24 грудня 2016 року, тобто через тридцять днів з моменту отримання вимоги.

Також зазначає, що ще до пред`явлення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором, а саме 27 січня 2017 року ПАТ «Кредобанк» звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. із заявою про звернення стягнення на іпотечне майно у якій зазначено, що у зв`язку із невиконням позичальником вимоги банку про повне виконання зобов`язань по кредиту, термін погашення кредиту настав 15 листопада 2016 року. Станом на 27 січня 2017 року загальна сума заборгованості позичальника за кредитним договором за період з 31 січня 2015 року по 27 січня 2017 року становить 282118,31 дол. США, з яких: заборгованість по кредиту 242109,20 дол. США; заборгованість по процентам 35043,82 дол. США; пеня - 4965,29 дол. США. 2 лютого 2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. вчинено виконавчий напис за реєстраційним № 50 про звернення стягнення на житловий будинок загальною площею 274,4 кв.м., житлова пошта 69,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить боржнику ОСОБА_2 , задоволивши вимоги AT «Кредобанк». Вказаний виконавчий напис оскаржується відповідачем ОСОБА_2 у справі № 463/3334/19, яка перебуває на розгляді в Личаківському районному суді м. Львова. Вважає, що вчинення цього виконавчого напису через місяць після спливу тридцятиденного терміну погашення заборгованості за вимогою від 15 листопада 2016 року додаткового підтверджує, що банк в односторонньому порядку змінив строк виконання основного зобов`язання саме у 2016 році, тобто одночасно з вимогою від 15 листопада 2016 року. У зв`язку з наведеним на думку сторони відповідача долучена банком до позову вимога про погашення заборгованості від 7 жовтня 2019 року не може братись до уваги при вирішенні питання щодо визначення строку виконання основного зобов`язання, оскільки є повторним зверненням.

Вказує, що з позовом до суду про стягнення заборгованості банк звернувся лише 28 грудня 2019 року, а позовна заява надійшла до суду (зареєстрована) 10 січня 2020 року, тобто після спливу трьохрічного строку з моменту отримання права вимоги за кредитним договором. Звертає увагу на те, що за змістом статті 261 ЦК України початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України банк в односторонньому порядку шляхом направлення вимоги змінив строк виконання основного зобов`язання і такий закінчувався 24 грудня 2016 року, після чого у банку виникло право на позов. При цьому зазначає, що з розрахунку заборгованості вбачається, що строк позовної давності жодного разу не переривався, а останній платіж за кредитним договором було здійснено ще 29 грудня 2015 року.

Окрім того зазначає, що з долученого до позовної заяви розрахунку суми позову неможливо встановити дійсної суми заборгованості за кредитним договором, оскільки вказаний розрахунок не відповідає даним, які містяться у виписці про рух коштів, зокрема в частині сплати обов`язкових платежів, нарахування та сплати відсотків. Вказує, що у графах суми оплати відсутні певні записи про сплату заборгованості та відсотків, хоч відповідні платіжні відображені у виписці про рух коштів. Відтак вважає, що розрахунок суми позову є неналежним та не може братись до уваги при вирішенні питання щодо визначення суми заборгованості.

Підсумовуючи наведене вказує, що оскільки позов подано до суду по спливу трьохрічного строку позовної давності не лише щодо строкових платежів, визначених кредитним договором, але й щодо загальної суми грошових зобов`язань по кредитному договору у зв`язку із тим, наведене є підставою для відмови в задоволенні позову.

Також заперечує щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, оскільки такі витрати є завищеними та не відповідають критерію реальності адвокатських послуг і є неспівмірними зі складністю справи та виконаними адвокатом роботами (наданими послугами); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Вважає, що обрахований позивачем розмір витрат на оплату послуг адвоката не відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України.

Повідомляє, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідач ОСОБА_5 поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи становить приблизно 10000 грн. Вказані судові витрати складаються з витрат на професійну правничу допомогу, і зокрема, за подання відзиву та участі адвоката в судових засіданнях, а також витрат, пов`язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до розгляду, зокрема, витрат на оплату послуг поштового зв`язку. Вказує, що докази щодо розміру витрат будуть подані у строки, передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

Також 25 лютого 2020 року до суду надійшов відзив адвоката Підбірного М.Я. як представника відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , згідно з яким в позові АТ «Кредобанк» просить відмовити повністю та покласти на останнє судові витрати.

Посилається на мотиви, викладені у зустрічному позові, що теж надійшов до суду 25 лютого 2020 року та був прийнятий судом в подальшому. Зокрема вважає, що станом на даний час порука, в межах якої відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 поручилися відповідати за кредитним зобов`язанням припинилась, а відтак у АТ «Кредобанк» припинилось право пред`явлення вимоги до поручителів про стягнення заборгованості за кредитним договором № 109 від 28 березня 2008 року. Також зазначає, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 теж заперечують щодо заявленого позивачем розміру судових витрат, оскільки вважають, що такий не відповідає вимогам ч. 4 ст. 137 ЦПК України. Повідомляє, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідачі понесли і які очікують понести в зв`язку із розглядом справи (як первісного, так і зустрічного позову) становить приблизно 25000 грн., доказ понесення яких будуть подані у строки, передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

5 березня 2020 року на адресу суду надійшла відповідь представника позивача АТ «Кредобанк» - адвоката Проценка М.М., що діяв на підставі довіреності № 11009 від 6 грудня 2019 року, на відзив ОСОБА_1 на позовну заяву. Просить не брати вказаний відзив до уваги, а позовні вимоги банку задовольнити в повному обсязі.

Звертає увагу на те, що дійсно згідно з п. 4.10 кредитного договору № 109 від 28 березня 2008 року, з врахуванням всіх змін і доповнень, позичальник зобов`язаний протягом 30 банківських днів з моменту отримання письмової вимоги банку (п. 4.9) достроково повернути кредит, проценти, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором. Крім того, згідно з п.п. 2.2 договорів поруки від 26 листопада 2014 року, укладених між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_3 , ОСОБА_2 відповідно, поручитель зобов`язаний сплатити кредитору заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором. Водночас вказує, що повідомлення - вимогу про виконання зобов`язання за кредитним договором було направлено ОСОБА_1 7 жовтня 2019 року, така отримана останнім особисто за двома адресами 22 жовтня 2019 року та 11 листопада 2019 року. Аналогічно 7 жовтня 2019 року повідомлення-вимоги було направлено ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , отримані останніми 8 жовтня 2019 року. Відтак вважає, що оскільки кредитним договором встановлена особлива процедура дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за таким, то оскільки письмова вимога про дострокове повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів вручена ОСОБА_1 22 жовтня 2019 року, то право банку на примусове стягнення виникло зі спливом 30 банківських днів з моменту отримання боржником такої, а саме з 4 грудня 2019 року. Щодо поручителів вважає, що в силу положень п.п. 2.2 договорів поруки право банку на примусове стягнення заборгованості виникло через 7 календарних днів від отримання останніми вказаних повідомлень, тобто 11 грудня 2019 року. З вказаних підстав сторона позивача вважає, що строк позовної давності АТ «Кредобанк» не пропущено.

Щодо посилання відповідача на повідомлення-вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» № 15/Д/Іп від 15 листопада 2016 року вважає, що таке не заслуговує на увагу, оскільки дана вимога не була отримана ОСОБА_1 , а твердження про отримання ним даного повідомлення є помилковими і направленими на введення в оману суду. Крім того вказує, що дане повідомлення-вимога за своїм змістом та правовим регулюванням попереджає іпотекодавця ОСОБА_2 про намір банку звернути стягнення на предмет іпотеки і жодним чином не регламентує можливе дострокове повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів, відтак на думку позивача не може бути застосоване як доказ у спорі про стягнення заборгованості солідарно.

Справу неодноразово було призначено до розгляду у підготовчих засіданнях, зокрема на 28 лютого 2020 року, 30 березня 2020 року, 7 травня 2020 року, 11 червня 2020 року. Розгляд справи у підготовчому засіданні 28 лютого 2020 року було відкладено у зв`язку з неявкою представника позивача. Підготовчі засідання у справі 30 березня 2020 року та 7 травня 2020 року не відбулися у зв`язку з клопотаннями представників сторін про відкладення розгляду у зв`язку з запровадженням на території України карантинних заходів. Підготовче засідання 11 червня 2020 року не відбулося у зв`язку з перебуванням головуючого судді Стрепка Н.Л. на листку непрацездатності. Наступне підготовче засідання у справі у зв`язку з перебуванням головуючого судді Стрепка Н.Л. на листку непрацездатності та в подальшому у відпустці, яку було продовжено у зв`язку з тривалим перебуванням на листку непрацездатності, було призначено на 8 вересня 2020 року.

Ухвалою суду від 8 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху та повідомлено АТ «Кредобанк» про необхідність виправити недоліки позовної заяви протягом п`яти днів з дня отримання ухвали, а саме: представити суду оригінал квитанції про сплату судового збору в розмірі 1089,96 гривень.

22 вересня 2020 року на електронну адресу суду та 30 вересня 2020 року на адресу суду надійшли заяви представника позивача АТ «Кредобанк» Проценка М.М., що діяв на підставі довіреності № 11269 від 24 лютого 2020 року, про усунення недоліків, якими надано платіжне доручення про доплату судового збору.

Протокольною ухвалою у підготовчому засіданні 1 жовтня 2020 року прийнято до розгляду зустрічний позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до АТ «Кредобанк», третя особа: ОСОБА_1 про визнання поруки такою, що припинена, який надійшов до суду 25 лютого 2020 року та питання про прийняття якого не могло бути вирішено судом раніше.

В своєму позові ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять визнати припиненою з 25 грудня 2019 року поруку, яка виникла на підставі договору поруки від 26 листопада 2014 року, укладеного між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», та ОСОБА_2 для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 109 від 28 березня 2008 року (з подальшими змінами), укладеного між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», та ОСОБА_1 ; визнати припиненою з 25 грудня 2019 року поруку, яка виникла на підставі договору поруки від 26 листопада 2014 року, укладеного між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», та ОСОБА_3 для забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 109 від 28 березня 2008 року (з подальшими змінами), укладеного між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого є АТ «Кредобанк», та ОСОБА_1 ; судові витрати покласти на АТ «Кредобанк».

Щодо підстав позову звертають увагу на ті ж обставини, що вже викладені вище у відзиві ОСОБА_1 . Зокрема вказують, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 109 від 28 березня 2008 року між банком та відповідачами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 28 березня 2008 року були укладені договори поруки, за умовами яких останні зобов`язуються відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов`язання в повному обсязі за кредитним договором. В подальшому 26 листопада 2014 року у зв`язку із внесенням змін та доповнень до основного кредитного договору між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договори поруки, згідно яких поручителі та боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором. При цьому, відповідно до п. 4.7 договорів поруки в редакції 2014 року, порука припиняється за спливом трьохрічного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання. Звертають увагу на вже викладену вище правову позицію Верховного Суду у справі № 216/5741/13 в постанові від 11 грудня 2019 року та вказують, що оскільки кредитор змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором № 109 від 28 березня 2008 року, направивши боржнику та поручителям вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, процентів за користування кредитом та інших платежів (вимога AT «Кредобанк» від 15 листопада 2016 року), а договором поруки визначено трирічний строк, після закінчення якого порука припиняється, строк, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, для пред`явлення вимоги поручителю (шляхом пред`явлення позову до суду) обчислюється від дня дострокового повного погашення заборгованості, зазначеного у вимозі кредитора.

Щодо нормативно-правового обґрунтування вимог вказують, що підстави для припинення поруки визначені у ст. 559 ЦК України, відповідно до частини четвертої даної статті порука припиняється після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. При цьому звертають увагу на те, що під час розгляду цивільної справи № 1519/2-3165/11 (постанова від 3 липня 2019 року) Велика Палата Верховного Суду в п. 59 вказала, що строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові.

Також зазначають, що у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 зроблено висновок, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов`язання за договором повинно бути пред`явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, зокрема з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 (провадження № 14-145цс18) вказано, що Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі № 6-53цс14 і не вбачає підстав для відступлення від нього.

Вказують, що за змістом п. 4.7 договорів поруки в редакції 2014 року, трьохрічний строк дії поруки припинився 25 грудня 2019 року. При цьому під час розгляду цивільної справи № 640/8926/16 Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вказав, що у разі невизнання кредитором права поручителя на припинення зобов`язання за договором поруки, передбаченого статті 559 ЦК України, таке право підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки припиненою на підставі пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України, оскільки порука припиняється не з моменту ухвалення судом рішення про це, а з моменту настання підстав, з якими законом пов`язане припинення поруки. Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України (постанова Верховного Суду України від 21 травня 2012 року у справі № 6-69цс11).

Відтак з огляду на те, що станом на даний час порука за кредитним договором № 109 від 28 березня 2008 року є припиненою, однак банк не визнає права поручителів на припинення зобов`язань за договорами поруки, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звертаються до суду з даним позовом. При цьому просять звернути на формулювання п. 4.7 договорів поруки в редакції 2014 року, у яких немає жодної вказівки про існування будь-якого винятку про продовження такого строку, трьохрічний строк дії поруки є абсолютним і будь-якими діями сторони не може продовжуватись.

Попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 понесли та очікують понести у зв`язку з розглядом справи (як первісного, так і зустрічного позову) зазначено ними як і в відзиві - приблизно 25000 грн., докази розміру таких будуть подані в подальшому.

Ухвалою суду від 16 листопада 2020 року задоволено клопотання представника позивача АТ «Кредобанк» - Проценка М.М. про проведення судових засідань у даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів, а саме: інтернет-сервісу «EasyCon».

17 листопада 2020 року на адресу суду надійшла відповідь представника позивача АТ «Кредобанк» - Проценка М.М. на відзив на позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Просить поновити строк для подання такої, оскільки у відзиві відповідачі посилаються на доводи викладенні в зустрічній позовній заяві, яка отримана АТ «Кредобанк» лише 28 жовтня 2020 року.

Посилається на положення пунктів 4.9, 4.10 кредитного договору № 109 від 28 березня 2008 року та п.п. 2.2., 4.7 договорів поруки від 26 листопада 2014 року, а також ту обставину, що боржнику та поручителям банком було направлено повідомлення-вимогу про виконання зобов`язання 7 жовтня 2019 року, зокрема боржником отримано таке 22 жовтня 2019 року, а відтак право банку на примусове стягнення заборгованості з останнього виникло з 4 грудня 2019 року, а щодо поручителів 11 грудня 2019 року, оскільки вимогу було отримано ними 4 грудня 2019 року. З вказаних підстав вважає, що позов про стягнення заборгованості щодо поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подано в межах трьохрічного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором, а порука за договорами поруки від 26 листопада 2014 року не припинилася.

Щодо посилання відповідача на повідомлення-вимогу про усунення порушення виконання зобов`язання в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» № 15/Д/Іп від 15 листопада 2016 року звертає увагу на те, що вказане повідомлення отримав лише майновий поручитель ОСОБА_2 , що не спричинили жодних юридичних наслідків щодо настання строку виконання основного зобов`язання за кредитом. Вказує, що дане повідомлення-вимога по своєму змісту та правовому регулюванню попереджає іпотекодавця ОСОБА_2 про намір звернути стягнення банком на предмет іпотеки, і жодним чином не регламентує можливе дострокове повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів, відтак не може бути застосоване як доказ у спорі про стягнення заборгованості солідарно. Оскільки порядок, процедура і наслідки направлення такого повідомлення регламентована ст. 35 Закону України «Про іпотеку», а відтак вказане повідомлення-вимога не є вимогою кредитора до поручителів в розумінні ч. 4 ст. 559 ЦК України, на відміну від повідомлення-вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором від 7 жовтня 2019 року.

Також 17 листопада 2020 року на адресу суду надійшов відзив представника позивача АТ «Кредобанк» - Проценка М.М. на зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , за своїм змістом аналогічний вказаній вище відповіді представника позивача на відзив відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , відповідно до якого у задоволенні зустрічної позовної заяви просить відмовити у повному обсязі.

Ухвалами суду від 11 та 14 грудня 2020 року задоволено клопотання представника позивача АТ «Кредобанк» - Проценка М.М. про проведення судових засідань у даній справі в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів, а саме: інтернет-сервісу «EasyCon».

Ухвалою суду від 28 січня 2021 року зустрічний позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до АТ «Кредобанк», третя особа: ОСОБА_1 про визнання поруки такою, що припинена було залишено без розгляду; підготовче провадження у справі за позовом АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

1 березня 2021 року адвокат Підбірний М.Я. як представник відповідачів позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , діючи на підставі ордерів серії ВС № 1062249 та № 1062250 від 26 лютого 2021 року, подав апеляційну скаргу на ухвалу суду від 28 січня 2021 року, у зв`язку з чим 3 березня 2021 року матеріали справи було скеровано до Львівського апеляційного суду для розгляду вказаної апеляційної скарги.

Постановою Львівського апеляційного суду від 19 серпня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_6 частково задоволено, ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 28 січня 2021 року скасовано в частині залишення зустрічного позову без розгляду і направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Матеріали справи повернулись до Личаківського районного суду м. Львова 22 вересня 2021 року та таку було призначено до розгляду.

Ухвалою суду від 8 грудня 2021 року закрито підготовче провадження за зустрічним позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до АТ «Кредобанк», третя особа: ОСОБА_1 про визнання поруки такою, що припинена, призначено справу до судового розгляду по суті на 7 лютого 2022 року.

7 лютого 2022 року представник відповідачів ОСОБА_6 подав до суду заяву про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2021 року у справі № 463/3334/19 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Кредобанк» про оскарження виконавчого напису.

Ухвалою суду від 7 лютого 2022 року за заявою представника відповідачів провадження у справі зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 463/3334/19 за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Кредобанк», треті особи: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С., приватний виконавець виконавчого округу Львівської області Пиць А.А., ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

14 липня 2022 року на адресу суду через систему «Електронний суд» надійшло клопотання представника позивача АТ «Кредобанк» - Проценка М.М., що діяв на підставі довіреності № 12319 від 17 грудня 2021 року, про поновлення провадження у справі.

Ухвалою суду від 15 липня 2022 року поновлено провадження у справі та призначено її до розгляду у відкритому судовому засіданні.

6 вересня 2022 року на електронну адресу суду надійшли письмові пояснення представника відповідачів ОСОБА_6 .

Вказує, що предмет доказування в даній справі за позовом ПАТ «Кредобанк» є встановлення на підставі належних допустимих та достовірних засобів доказування обставин щодо заборгованості за кредитним договором № 109 від 28 березня 2008 року в сумі 282118,31 долари США. При цьому звертає увагу на те рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2021 року у справі № 463/3334/19, яке набрало законної сили, задоволено позовну заяву ОСОБА_2 та визнано таким, що не підлягає до виконання виконавчий напис № 50 від 2 лютого 2017 року про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за кредитним договором № 109 від 28 березня 2008 року. Предметом спору у вказаній справі було оскарження виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 27 січня 2017 року становила 282118,31 долари США, тобто спір між тими ж сторонами із тим же предметом доказування. Відтак вважає, що рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2021 року у справі № 463/3334/19, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 30 червня 2022 року, встановлено факти які мають преюдиціальне значення при вирішенні даного спору, відтак просить врахувати наведені висновки.

7 вересня 2022 року на електронну адресу суду надішли письмові пояснення представника позивача ОСОБА_7 , в яких останній зазначає, що згідно додаткового договору № 2 про внесення змін і доповнень до кредитного договору № 109 від 28 березня 2008 року, викладено п. 2.1 кредитного договору в новій редакції, а саме «банк видає позичальнику кредит в сумі 282872,87 доларів США на строк до 27 березня 2031 року». Крім того, п. 4.1 викладено в редакції, згідно з якою зокрема повернення кредитної заборгованості в тому числі простроченої мало здійснюватись позичальником згідно наступного графіку: з жовтня 2014 року по вересень 2016 року включно здійснюється щомісячно рівними частинами по 200 доларів США (24 транші). З жовтня 2016 року по лютий 2031 року включно здійснюється щомісячно рівними частинами по 1340 доларів США (173 транші) до 27 березня 2031 року сплачується останній платіж, що дорівнює залишку заборгованості по кредиту.

Відтак звертає увагу на правову позицію, висловлену Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, згідно з якою у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Також вказує, що за кредитною угодою перебіг трирічного строку позовної давності (стаття 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі не після закінчення строку дії договору, а після закінчення кінцевого строку повного погашення кредиту (стаття 261 ЦК України). Вказана правова позиція Верховного Суду України викладена у постановах від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14 та від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14.

Окрім того посилається на правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12, згідно з якою якщо кредитний договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок позичальника повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право кредитодавця вважається порушеним з моменту порушення позичальником терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу у межах строку кредитування згідно з частиною п`ятою статті 261 ЦК України починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) позичальником обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу.

Аналогічні положення викладені також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11 та у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14.

З огляду на вказане, вважає, що навіть якщо суд прийде до висновку що строк позовної давності почався з моменту направлення вимоги від 15 листопада 2016 року, то заборгованість за період 3 роки до моменту пред`явлення позову, а саме з грудня 2016 року по грудень 2019 року та заборгованість до закінчення строку кредитування (до 27 березня 2031 року) все одно підлягає стягненню, оскільки в даний період боржник повинен був повертати кредит частинами згідно умов договору № 2 від 26 листопада 2014 року про внесення змін і доповнень до кредитного договору № 109 від 28 березня 2008 року.

23 січня 2023 року на електронну адресу суду надійшли ще одні письмові пояснення представника відповідачів ОСОБА_6 у яких останній звертає увагу на невідповідність наявного в матеріалах справи розрахунку позовних вимог ПАТ «Кредобанк» станом на 7 жовтня 2019 року банківській виписці «Рух коштів по рахунку з 28 березня 2008 року по 7 жовтня 2019 року», яка також була долучена банком до позовної заяви.

Вказує, що з аналізу таких вбачаються очевидні розбіжності між розрахунком основної суми боргу та процентів і штрафних санкцій із первинними платіжними документами по кредитному договору №109 від 28 березня 2008 року. Зазначає, що випискою про рух коштів повністю спростовується розрахунок банку щодо нарахованих та сплачених сум по тілу кредиту і процентам, а також підтверджується, що протягом тривалого часу сплата кредиту здійснювалась відповідно до графіку платежів за тілом кредиту та нарахованими на залишок тіла кредиту відсоткам, а інколи і з випередженням цього графіку. При цьому вважає, що у зв`язку із некоректним та помилковим відображенням у розрахунку позову усіх фактичних платежів по кредиту, слід також вважати некоректним та помилковим наданий позивачем розрахунок відсотків, які підлягали нарахуванню та сплаті саме на залишок суми кредиту, а не згідно графіку платежу, як помилково зазначено у вказаному розрахунку. Також на його думку розрахунок заборгованості по відсоткам не можна вважати правильним та коректним у зв`язку із неправильним визначенням банком розміру відсотків які підлягали сплаті за ставкою LIBOR у кожному періоді, за який підлягали нарахуванню та сплаті відсотки за кредитним договором. З тих же підстав вважає некоректним та помилковим розрахунок штрафних санкцій за порушення виконання умов кредитного договору. Зазначає, що необґрунтованість розрахунку позовних вимог та не підтвердження позивачем на підставі належних доказів фактичної суми боргу є самостійною підставою для відмови в позові.

Окрім того зазначає, щорозрахунок позовних вимог проведено за межами строків позовної давності який підлягає, зокрема, у спірних відносинах підлягає обрахунку на кожен строковий платіж окремо. Звертає увагу правові висновки, викладені упостанові Великої Палата Верховного Суду від 28 березня 2018 року, в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 та від 7 вересня 2016 року у справі №6-691цс16, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12. Вказує, що доводи ПАТ «Кредобанк» про те, що перебіг строку позовної давності щодо стягнення заборгованості по кредиту почався з моменту пред`явлення вимоги банку від 7 жовтня 2019 року про погашення заборгованості за кредитним договором №109 від 28 березня 2008 року, яка станом на 7 жовтня 2019 року становить 282 118,31 долари США, спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема, повідомленням-вимогою банку від 15 листопада 2016 року про порушення зобов`язання, у якому банк вимагає у позичальника та поручителя погасити суму заборгованості за кредитним договором №109 від 28 березня 2008 року, яка станом на 10 листопада 2016 року становить 277 853,9 долари США, а також зверненням ПАТ «Кредобанк» на адресу приватного нотаріуса ЛМНО Черник Н.С. від 27 січня 2017 року про вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки за нібито безпірною сумою заборгованості по кредитному договору №109 від 28 березня 2008 року.

Відтак вважає, що будь-які розрахунки грошових вимог кредитора, які було нараховано та заявлено по закінченню трьох річного терміну який обліковується з дати зазначеної у повідомленні банку, а саме з 10 листопада 2016 року, є безпідставними та необґрунтованими, натомість ПАТ «Кредобанк» звернувся до суду із позовом у даній справі лише 28 грудня 2019 року, а тому наявний в матеріалах справи розрахунок суми позову на його думку не відповідає критеріям належності, допустимості, повноти та достовірності засобів доказування та не може братись до уваги як доказ наявності боргу та/або його розміру.

Окрім того 23 січня 2023 року представник відповідачів також подав до суду заяву, відповідно до якої просить здійснити розподіл судових витрат, а саме покласти на АТ «Кредобанк» витрати відповідачів на оплату професійної правової допомоги адвоката. Вказав, що детальний розрахунок суми судових витрат буде надано ним протягом 5-ти з днів з моменту проголошення судового рішення.

3 лютого 2023 року на електронну адресу суду надішли додаткові пояснення представника позивача Проценка М.М., що діє на підставі довіреності №12801 від 1 грудня 2022 року, в яких останнім в заперечення пояснень представника відповідачів щодо розрахунку заборгованості викладено своє трактування записів (платежів), відображених у виписці про рух коштів по рахунку відповідача. Вказує, що якщо правильним чином трактувати зазначену виписку, то розмір сплачених сум на погашення тіла кредиту та відсотків в виписці і розрахунку заборгованості збігаються. Також щодо строку позовної давності до нарахування заборгованості за тілом і відсотками вказує, що позиція щодо строку позовної давності викладена у відповіді на відзив на позовну заяву, а саме АТ «Кредобанк» вважає, що строк позовної давності не пропущено.

В судове засідання 3 лютого 2023 року представник позивача Проценко М.М. не з`явився, подав на електронну адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, відповідно до якої позовні вимоги за первісним позовом підтримує в повному обсязі та просить такий задовольнити, а проти зустрічного позову заперечує та в його задоволенні просить відмовити.

Представник відповідачів ОСОБА_6 в судове засідання 3 лютого 2023 року також не з`явився, подав до суду заяву про здійснення розгляду справи без його участі за наявними в матеріалах справи доказами та з урахуванням наданих ним пояснень і заяви про застосування строків позовної давності щодо позовних вимог АТ «Кредобанк» про стягнення суми боргу.

З урахуванням наведеного вище суд, відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України, вважає за можливе завершити розгляд справи за відсутності учасників справи. У зв`язку з неявкою сторін відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Перевіривши матеріали даної справи, оглянувши матеріали цивільної справи №463/3334/19, оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, вирішуючи спір в межах заявлених позовних вимог, суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому у відповідності до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

При цьому ст. 628 ЦК України, визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. А згідно з вимогами ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судовим розглядом встановлено, що 28 березня 2008 року між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 109 (т. 1 а.с. 13-17).

Відповідно до умов даного договору банком було надано позичальникові грошові кошти (кредит) в сумі 237000 доларів США на строк до 27 березня 2026 року для цілей індивідуального будівництва. Кредит видавався в безготівковій формі на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання. Позичальник зобов`язувався повернути банку кредит у повному обсязі в порядку і терміни передбачені договором та/або додатками до нього. Також даним договором передбачено, що за надання кредиту позичальник сплачує банку комісії, а за користування кредитом сплачує банку проценти річні, у випадку неповернення кредиту в визначений договором термін - сплачує пеню.

Факт виконання банком своїх зобов`язань за договором підтверджується меморіальним ордером № 1143799 від 31 березня 2008 року, відповідно до якого ОСОБА_1 на кредитний рахунок було перераховано грошові кошти в сумі 237000 доларів США (т. 1 а.с. 43).

При цьому згідно з пунктом 6.1 вказаного вище договору виконання зобов`язань за таким забезпечувалось зокрема: іпотекою об`єкта незавершеного будівництва, готовність житлового будинку 70% згідно натурних обмірів загальною площею 664,8 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить позичальнику ОСОБА_1 ; іпотекою земельної ділянки площею 410 кв.м, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :06:007:0051, що належить позичальнику ОСОБА_1 ; поруками фізичних осіб ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Також 28 жовтня 2008 року ПАТ «Кредобанк» за участі ОСОБА_1 як боржника було укладено договори поруки з ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 28) та ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 29), в яких останні виступають поручителями. Відповідно до вказаних договорів поручителі зобов`язуються відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов`язань в повному обсязі за кредитним договором № 109 від 28 березня 2008 року.

18 грудня 2009 року ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір до кредитного договору № 109 від 28 березня 2008 року, яким внесено зміни і доповнення до кредитного договору, а саме викладено в новій редакції пункти 4.1, 6.1 та 9 такого, в решті положення договору залишено без змін (т. 1 а.с. 18).

Зокрема в частині пункту 6.1 вказано, що виконання зобов`язань за цим договором замість іпотек об`єкта незавершеного будівництва та земельної ділянки, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , належних позичальнику ОСОБА_1 , забезпечується іпотекою житлового будинку загальною площею 274,4 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , що належить майновому поручителю.

Також 18 грудня 2009 року AT «Кредобанк» укладено з ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 , як майнового поручителя, договір іпотеки, яким забезпечено виконання зобов`язань за додатковим договором від 18 грудня 2009 року до кредитного договору № 109 від 28 березня 2008 року. Предметом іпотеки за даним договором є вказаний вище житловий будинок АДРЕСА_2 , загальною площею 274,4 кв.м, що належить майновому поручителю ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 81-84).

28 жовтня 2011 року ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору № 109 від 28 березня 2008 року, яким у зв`язку з реструктуризацією заборгованості зокрема внесено зміни до пунктів 3.2 та 4.1 договору (т. 1 а.с. 19).

12 грудня 2013 року ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 1 про внесення змін в умови кредитування до кредитного договору № 109 від 28 березня 2008 року, згідно умов якого сторони дійшли взаємної згоди викласти в новій редакції пункти 2.1, 4.1 та 9.10 кредитного договору. Зокрема вказаним додатковим договором суму кредиту збільшено до 258765,72 доларів США, а строк надання кредиту до 27 березня 2031 року. При цьому передбачено, що сума збільшення кредиту буде спрямована на погашення прострочених відсотків (т. 1 а.с. 20).

Згідно з меморіальним ордером № 4081464 від 12 лютого 2014 року на кредитний рахунок відповідача ОСОБА_1 було перераховано додаткових 21765,72 доларів США, що становили 186112,14 грн. (т. 1 а.с. 44).

13 грудня 2013 року AT «Кредобанк» та ОСОБА_1 , від імені якого як представник позичальника та майновий поручитель діяв ОСОБА_2 , укладено договір про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого 18 грудня 2009 року Книш Г.М., приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим номером 3896, яким фактично приведено у відповідність положення договору іпотеки зі змінами, внесеними до основного кредитного договору щодо розміру кредиту, умов та терміну його повернення (т. 2 а.с. 85).

26 листопада 2014 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір № 2 про внесення змін і доповнень до кредитного договору № 109 від 28 березня 2008 року, яким викладено в новій редакції пункти 2.1, 2.2, 2.6, 3.2 та 4.1 договору, а розділ 3 кредитного договору «Розрахунки між Сторонами» доповнено новими пунктами. Зокрема даним додатковим договором розмір кредиту збільшено до 282872,87 доларів США, строк залишено без змін - 27 березня 2031 року. Сума збільшення кредиту також мала бути спрямована на погашення прострочених та нарахованих відсотків по кредитному договору (т. 1 а.с. 21-22).

Відповідно до меморіального ордеру № 40925020 від 8 грудня 2014 року ОСОБА_1 на його кредитний рахунок було перераховано ще 24107,15 доларів США, що становили 374 280,62 грн. (т. 1 а.с. 45).

Окрім того 26 листопада 2014 року ПАТ «Кредобанк» знову було укладено договори поруки з ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 30-31) та ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 32-33), відповідно до умов яких останні як поручителі зобов`язуються відповідати перед кредитором за виконання боржником зобов`язань в повному обсязі за кредитним договором № 109 від 28 березня 2008 року, розмір кредиту 282872,87 доларів США, дата остаточного повернення кредиту включно до 27 березня 2031 року.

Також 26 листопада 2014 року між ПAT «Кредобанк» та ОСОБА_1 , від імені якого як представник позичальника та майновий поручитель діяв ОСОБА_2 , укладено ще один договір про внесення змін до договору іпотеки, посвідченого 18 грудня 2009 року ОСОБА_8 , приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу за реєстровим номером 3896, яким зокрема зафіксовано збільшення суми кредиту (т. 2 а.с. 86).

15 листопада 2016 року ПАТ «Кредобанк» направив ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повідомлення про порушення основного зобов`язання в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку» (т. 1 а.с. 140-142) у якому зазначив, що позичальник перестав виконувати свої обов`язки по кредитному договору, що спричинило наявність заборгованості на загальну суму 277835,9 доларів США станом на 10 листопада 2016 року. При цьому у даному повідомленні банк посилався на п. 5.2 договору іпотеки, відповідно до якого іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі, забезпеченого цією іпотекою, а якщо його вимога не буде задоволена протягом 30 днів звернути стягнення на предмет іпотеки. Відтак в даному повідомленні банк вимагав усунути порушення та погасити заборгованість за кредитним договором в розмірі 277 835,9 доларів США протягом 30 днів з моменту отримання такої вимоги. Відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення зазначене повідомлення було отримано ОСОБА_2 , який є поручителем, 24 листопада 2016 року (т. 1 а.с. 143).

27 січня 2017 року ПАТ «Кредобанк» звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. із заявою про звернення стягнення на іпотечне майно у зв`язку з невиконанням позичальником ОСОБА_1 зобов`язань, що випливають із кредитного договору № 109 від 28 березня 2008 року. При цьому у вказаній заяві банк вказав, що у зв`язку з невиконанням позичальником вимоги банку про повне виконання зобов`язань по кредиту, термін погашення кредиту настав 15 листопада 2016 року. Станом на 27 січня 2017 року загальна сума заборгованості позичальника за кредитним договором за період з 31 січня 2015 року до 27 січня 2017 року становила 282118,31 доларів США, з яких: заборгованість по кредиту - 242109,20 доларів США; заборгованість по процентам - 35043,82 доларів США; пеня - 4965,29 доларів США (т. 1 а.с. 145).

2 лютого 2017 року приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. видано виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 50, про звернення стягнення на житловий будинок загальною площею 274,4 кв.м., житлова пошта 69,1 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , що належить боржнику ОСОБА_2 , який був переданий в іпотеку стягувачу в забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 109 від 2008 року, для задоволення вимог ПAT «Кредобанк» за рахунок коштів отриманих від реалізації вказаного житлового будинку, в тому числі заборгованості за період з 31 січня 2015 року до 27 січня 2017 року включно в розмірі: 241109,20 доларів США - заборгованість по кредиту; 35043,82 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 4965,29 доларів США - пеня по простроченій заборгованості, що становили загальну суму 282118,31 доларів США (т. 1 а.с. 146).

7 жовтня 2019 року АТ «Кредобанк» було направлено на адресу реєстрації та адресу проживання ОСОБА_1 повідомлення-вимогу про виконання зобов`язання за кредитним договором № 109 від 28 березня 2008 року вих. № 1087244 від 7 жовтня 2019 року (т. 1 а.с. 67-68), які останнім відповідно до відомостей про відстеження поштових відправлень було отримано особисто 22 жовтня 2019 року та 11 листопада 2019 року (т. 1 а.с. 69-72).

Окрім того 7 жовтня 2019 року позивачем також було направлено повідомлення-вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором № 109 від 28 березня 2008 року поручителям, а саме повідомлення вих. № 1087244 від 7 жовтня 2019 року ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 73-74), та повідомлення вих. № 1087244 від 7 жовтня 2019 року ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 77-78), які згідно з рекомендованими повідомленнями отримано їх дочкою 8 жовтня 2019 року (т. 1 а.с. 75-76, 79-80).

З даним позовом до суду АТ «Кредобанк» звернувся 28 грудня 2019 року, що підтверджується відбитком штампу на конверті (т. 1 а.с. 105) та відомостями про відстеження даного поштового відправлення (т. 2 а.с. 53).

При цьому відповідно до п. 1.2 статуту, затвердженого рішенням акціонера № 03/2018 від 29 листопада 2018 року, погодженого Національним банком України 3 січня 2019 року, АТ «Кредобанк» виступає правонаступником всіх прав та обов`язків ПАТ «Кредобанк», яке в свою чергу виступає правонаступником всіх прав та обов`язків ВАТ «Кредобанк» (т. 1 а.с. 90-101).

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 28 жовтня 2021 року у справі № 463/3334/19, залишеним без змін постановою Львівського апеляційного суду від 30 червня 2022 року, було задоволено позовну заяву ОСОБА_2 та визнано таким, що не підлягає до виконання виконавчий напис № 50 від 2 лютого 2017 року про звернення стягнення на предмет іпотеки з метою погашення заборгованості за кредитним договором № 109 від 28 березня 2008 року (т. 3 а.с. 91-112).

При розгляді даної справи судами було зокрема встановлено, що згідно графіку погашення кредиту за кредитним договором № 109 від 28 березня 2008 року (додаток № 1 до додаткового договору № 2 від 26 листопада 2014 року, копія якого також наявна у матеріалах даної справи т. 1 а.с. 23-27) з часу укладення додаткового договору № 2 від 26 листопада 2014 року та до моменту вчинення виконавчого напису (період листопад 2014 - січень 2017 року) позичальник зобов`язаний був сплатити банку кошти в рахунок погашення кредиту згідно визначеного графіку загальній сумі 8820 доларів США (600 доларів США - в 2014 році, 2400 доларів США - в 2015 році, 5820 доларів США - в 2016 році).

При цьому, протягом вказаного періоду позичальником було сплачено банку кошти в загальній сумі 55824,3 долари США (50614,30 долари США з 27 листопада 2014 року по 24 грудня 2014 року та 5 210 долари США з 6 січня 2015 року по 29 грудня 2015 року), що підтверджується випискою про рух коштів по рахунку з 28 березня 2008 року по 6 лютого 2017 року.

Також судом було встановлено, що вимога про погашення боргу вручена банком відповідачу 24 листопада 2016 року, однак банк продовжував нараховувати заборгованість по пені і по процентах і така була визначена станом на 27 січня 2017 року.

Звертаючись до суду з даним позовом АТ «Кредобанк» стверджує, що позичальником станом на дату подачі позову до суду не було виконано своїх зобов`язань за кредитним договором, що підтверджується розрахунком заборгованості, відповідно до якого загальна сума заборгованості становить 282118,31 доларів США, що складається з: 242109,2 доларів США - неповернута сума кредиту; 35043,82 доларів США - прострочені відсотки; 4965,29 доларів США - пеня по простроченій заборгованості.

Слід зауважити, що з наявної в матеріалах даної справи виписки про рух коштів по рахунку ОСОБА_1 з 28 березня 2008 року по 7 жовтня 2019 року вбачається, що остання сплата заборгованості та відсотків за кредитним договором була здійснена 29 грудня 2015 року, надалі жодних операцій за вказаним рахунком не здійснювалося (т. 1 а.с. 46-58).

Водночас в наданому розрахунку суми позову вказаних погашень заборгованості не відображено, останнє погашення заборгованості боржником згідно з таким було здійснено в грудні 2014 року, а прострочені відсотки нараховувались банком до грудня 2016 року (т. 1 а.с. 59-65).

Також банком разом з позовом надано розрахунок пені позичальника ОСОБА_1 по простроченій заборгованості за період з 28 січня 2016 року до 27 січня 2017 року, згідно з яким загальна сума пені становить 4965,29 доларів США (т. 1 а.с. 66).

Надаючи оцінку аргументам сторін у справі суд в першу чергу вважає за необхідне щодо зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання поруки такою, що припинена зазначити наступне.

Частиною 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Водночас при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).

Так у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2022 року у справі № 462/5368/16-ц (провадження № 14-143цс20) зроблено висновок про те, що після звернення кредитора з позовом про стягнення коштів поручитель не може окремо ініціювати вирішення спору про визнання відсутності у кредитора права вимоги (про визнання поруки припиненою). Такий окремий позов не є належним способом захисту, а тому його не можна задовольнити. Наявність у поручителя відповідного боргу чи його відсутність, як і відсутність підстав для нарахування банком боргу, є предметом доказування у спорі про стягнення коштів. Оскільки банк ініціював вирішення такого спору, поручитель може ефективно захистити своє право саме у справі № 462/5579/15-ц, заперечуючи проти позову кредитора, наприклад, через те, що порука припинилася. Для цього не потрібно заявляти зустрічний позов про визнання відсутності права кредитора (про визнання поруки припиненою) (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року у справі № 522/1528/15-ц (пункти 62-63)).

Наведений висновок підтверджено також Верховним Судом у постанові від 26 жовтня 2022 року у справі № 761/13409/15-ц, яким зазначено, що вказане є підставою для відмови у позові, а за наявності доводів про припинення поруки суд має їх оцінити вирішуючи за вимогою банку питання про стягнення заборгованості з поручителя.

Відтак з урахуванням наведених висновків щодо неналежності такого способу захисту інтересу поручителя як визнання припиненим договору поруки та необхідності захищати право поручителя в ініційованому банком провадженні про стягнення з позичальника та поручителя заборгованості без звернення поручителя з зустрічним позовом про визнання відсутності у кредитора права вимоги (про визнання поруки припиненою), суд приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання припиненими порук, а оцінка викладеним в зустрічному позові аргументам щодо припинення таких, які також вказані в відзиві відповідачів на первісну позовну заяву, надаватиметься судом в рамках позовних вимог банку про стягнення заборгованості.

Зокрема в первісному позові про стягнення заборгованості з боржника та поручителів АТ «Кредобанк» стверджує що позичальником не було виконано своїх зобов`язань за кредитним договором, у зв`язку з чим виникла заборгованість, а поручителі разом з позичальником солідарно відповідають за зобов`язаннями останнього.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Зокрема ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

При цьому згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Окрім того відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Статтею 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

При цьому згідно з ч. 1 ст. 555 ЦК України у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це боржника.

Частиною 4 ст. 559 ЦК України визначено, що порука припиняється зокрема після закінчення строку поруки, встановленого договором поруки. Якщо такий строк не встановлено, порука припиняється у разі виконання основного зобов`язання у повному обсязі або якщо кредитор протягом трьох років (в редакції даної частини статті станом на час виникнення спірних правовідносин - шести місяців) з дня настання строку (терміну) виконання основного зобов`язання не пред`явить позову до поручителя.

Так умовами кредитного договору № 109 від 28 березня 2008 року з врахуванням укладених в подальшому додаткових договорів до такого, передбачалась повернення позичальником кредитних коштів частинами, при цьому кінцевим строком виконання зобов`язання було визначено 27 березня 2031 року.

Водночас пунктом 4.9 кредитного договору було визначено, що у випадках, передбачених п. 2.9 договору (несвоєчасної сплати процентів та/або повернення кредиту (частини кредиту); наявності обставин, які свідчать про те, що наданий позичальникові кредит не буде повернуто в строки визначені цим договором; порушення істотних умов кредитного договору) банк вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за цим договором, про що письмово повідомляє позичальника.

А пунктом 4.10 кредитного договору визначено, що позичальник зобов`язаний протягом 30 (тридцяти) банківських днів з моменту отримання письмової вимоги банку (п.4.9), достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за цим договором.

Відповідно до договорів поруки в редакції від 26 листопада 2014 року дату остаточного повернення кредиту було визначено також включно до 27 березня 2031 року.

Пунктами 2.1, 2.2 договорів поруки встановлено, що у випадку невиконання боржником своїх зобов`язань за кредитним договором кредитор письмово повідомляє поручителя про це із зазначенням суми заборгованості боржника. Поручитель зобов`язаний сплатити кредитору заборгованість протягом 7 календарних днів з моменту невиконання боржником зобов`язань за кредитним договором.

При цьому слід зауважити, що пунктами 2.3 договорів поруки передбачено, що у разі одержання вимоги кредитора поручитель зобов`язаний повідомити про це боржника.

Пунктом 4.7 договорів поруки встановлено, що ці договори припиняються за спливом трьохрічного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором.

Як вже зазначалось судом вище, під час розгляду справи встановлено, що з письмовою вимогою про дострокове повернення кредиту ПАТ «Кредобанк» звернувся до позичальника ОСОБА_1 та майнового поручителя ОСОБА_2 ще 15 листопада 2016 року. Судом не беруться до уваги посилання банку на те, що вказане повідомлення направлялось виключно в порядку ст. 35 Закону України «Про іпотеку», оскільки у такому банком було вказано про наявність заборгованості на загальну суму 277 835,9 доларів США станом на 10 листопада 2016 року з яких: заборгованість по кредиту 242109,2 долари США, нараховані та несплачені проценти за користування кредитом 31666,17 долари США, пеня 4075,51 долари США, а також дане повідомлення містило вимогу усунути порушення та погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту отримання даної вимоги. Зазначене повідомлення було отримано ОСОБА_2 24 листопада 2016 року, а останній будучи поручителем як відповідно до вимог закону, так і згідно з умовами договору поруки зобов`язаний був повідомити про отримання такої боржника.

Відтак, скерувавши 15 листопада 2016 року вимогу про дострокове повернення кредиту, процентів, а також пені, ПАТ «Кредобанк» змінив строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором № 109 від 28 березня 2008 року. Наведене підтверджується також тим, що в заяві, з якою банк 27 січня 2017 року звернувся до приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Черник Н.С. про звернення стягнення на іпотечне майно у зв`язку з невиконанням позичальником ОСОБА_1 зобов`язань, що випливають із кредитного договору № 109 від 28 березня 2008 року, банк вказав, що термін погашення кредиту настав 15 листопада 2016 року. При цьому розмір та склад заборгованості, який банк просить стягнути з позичальника та поручителів у своєму позові аналогічний зазначеним у вказаній заяві про видачу виконавчого напису.

Навіть в наданому позивачем розрахунку суми позову заборгованість за прострочені відсотки нараховувались банком до грудня 2016 року, а в розрахунку пені таку було нараховано за період до січня 2017 року, з чого вбачається, що самим банком визнається, що строк виконання основного зобов`язання настав до вказаних дат відповідно до скерованої вимоги.

Відповідно до положень ст. 256 ЦК України право особи на звернення до суду за захистом свого цивільного права або інтересу може бути реалізоване протягом визначеного законом строку (в межах позовної давності).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При цьому відповідно ч. 4 такої сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, водночас ч. 5 даної статті передбачено, що якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Так представник відповідачів ОСОБА_6 у відзиві, поданому ним як представником відповідача ОСОБА_1 просить застосувати наслідки спливу строку позовної давності та у зв`язку з цим відмовити у задоволенні позову банку.

Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю (ч. 1 ст. 258 ЦК України). Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 253 ЦК України). За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). За зобов`язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Оскільки, як уже зазначалось вище, банком відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України та п. 4.9 кредитного договору № 109 від 28 березня 2008 року шляхом направлення вимоги від 15 листопада 2016 року було в односторонньому порядку змінено строк виконання основного зобов`язання і такий настав 15 листопада 2016 року, відтак право на звернення до суду з позовом до боржника про звернення заборгованості з врахуванням положень 4.10 договору з`явилось в банку на наступний день після закінчення строку, вказаному в даному пункті, а саме після спливу тридцяти банківських днів з моменту отримання боржником письмової вимоги. З матеріалів справи вбачається, що вимогу було отримано боржником 24 листопада 2016 року, відтак право в банку на звернення з позовом виникло 25 грудня 2016 року. Оскільки після отримання вимоги боржником жодних сплат заборгованості за кредитним договором не здійснювалося, а відтак строк позовної давності за вимогою про стягнення такої не переривався та такий закінчився 25 грудня 2019 року відповідно. При цьому з даним позовом до суду АТ «Кредобанк» звернувся 28 грудня 2019 року, тобто з пропуском позовної давності за вимогою до боржника. Клопотання про визнання причин пропущення строку для звернення до суду поважними та поновлення пропущеного позивачем строку до суду сторона позивача не подавала.

Щодо вимоги банку про солідарне стягнення заборгованості з поручителів слід зауважити наступне.

Під час розгляду цивільної справи № 1519/2-3165/11 у постанові від 3 липня 2019 року Велика Палата Верховного Суду в п. 59 вказала, що строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові.

У постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14 зроблено висновок, що «закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя».

При цьому у постанові від 13 червня 2018 року у справі № 408/8040/12 Велика Палата Верховного Суду погоджується з висновком у справі № 6-53цс14 і не вбачає підстав для відступлення від нього.

Відтак оскільки п. 4.7 договорів поруки, укладених ОСОБА_2 та ОСОБА_3 26 листопада 2014 року з ПАТ «Кредобанк» встановлено, що такі припиняються за спливом трьохрічного строку від дня настання строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором, а строк виконання основного зобов`язання за кредитним договором № 109 від 28 березня 2008 року настав 15 листопада 2016 року, відтак порука припинилась 15 листопада 2019 року, а банк (кредитор) звернувся до суду з позовом до поручителів вже після припинення такої, що є підставою для відмови йому у позові.

При цьому судом не беруться до уваги покликання представника позивача у його письмових поясненнях на правові позиції, висловлені Верховним Судом України в постановах від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 17 вересня 2014 року у справі № 6-95цс14 та від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, а також правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені у постановах від 28 березня 2018 року та від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11, щодо порядку обрахунку позовної давності за вимогами кредитора про повернення кредиту, погашення якого відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, оскільки у даному випадку після отримання вимоги про дострокове повернення кредиту позичальник зобов`язаний був повернути всю суму кредиту одним платежем.

З наведеного вище вбачається, що підстави для задоволення первісного позову відсутні, а відтак у задоволенні такого теж слід відмовити у повному обсязі.

Суд ухвалюючи рішення також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів сторін), сформовану у справі «Серявін та інші проти України» (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).

Також згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Наведене дає підстави для висновку, що доводи сторін у кожній справі повинні оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду. Відтак, інші доводи, зазначені сторонами у заявах по суті справи, а також в судових засіданнях, окрім проаналізованих вище, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин справи і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

Ухвалюючи рішення у справі у відповідності до статті 141 ЦПК України суд повинен також вирішити питання судових витрат. Оскільки суд прийшов до переконання про відсутність підстав для задоволення як первісного, так і зустрічного позову, а тому судові витрати сторін відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 141, 223, 247, 258, 265, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

ухвалив:

в задоволенні позову Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Акціонерного товариства «Кредобанк», третя особа: ОСОБА_1 про визнання поруки такою, що припинена відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Повне найменування (ім`я) учасників справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: Акціонерне товариство «Кредобанк», місцезнаходження: 79026, м. Львів, вул. Сахарова, 78, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України 09807862.

Відповідачі: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ;

ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ;

ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .

Суддя: Стрепко Н.Л.