ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2668/23 Справа № 204/7881/22 Суддя у 1-й інстанції - Мащцук В.Ю. Суддя у 2-й інстанції - Максюта Ж. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський Апеляційний суд у складі:

головуючого судді Максюти Ж.І.

суддів Биліни Т.І., Зайцевої С.А.

за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», третя особа Головне управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з юридичної особи - Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на його користь грошову компенсацію у розмірі 65000 в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з 02.04.1996 року до 04.11.2021 року позивач працював на ДП «ВК «Краснолиманська». 04.11.2021 року позивач був звільнений за ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з виходом на пенсію, що підтверджується записом у трудовій книжці.

Перебуваючи з відповідачем у трудових відносинах, позивач працював з повним робочим днем у шахті. Тривалий час позивач працював у вугільній промисловості в умовах впливу шкідливих факторів та важких умов праці. Під час роботи в шахті, отримав професійне захворювання, що підтверджується актом за формою П-4 від 02.09.2022 року та медичним висновком від 27.07.2022 року, відповідно до якого встановлено діагноз: «Хронічна радикулопатія L5, S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово- тонічним та больовим синдромами. Хронічний бронхіт ІІ ст., фаза затихаючого загострення, дифузний пневмофіброз, ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.)» та ін.

08.09.2022 року згідно довідки до акта огляду МСЕК та довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності позивачу було встановлено 3 групу інвалідності безстроково з 08.09.2022 року та за сукупністю 65 % втрати професійної працездатності за професійним захворюванням та потребу в медикаментозному та санаторно-курортному лікуванні по профрадикулопатії.

В результаті професійного захворювання позивачу було заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що змінився нормальний образ життя, він позбавлений можливості повноцінно спілкуватися зі своєю сім`єю, друзями, з цього приводу став дуже дратівливим, його постійно турбують сильні болі, позивач не може вести повноцінний спосіб життя, так як протягом тривалого часу відчуває фізичні страждання, обумовлені важкістю травми, психологічний дискомфорт і значне порушення спокою, яке відчуває до теперішнього часу.

У зв`язку з одержанням інвалідності і втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, що потягло за собою зниження життєвої активності, він постійно відчуває систематичне послаблення організму, хвилювання з приводу погіршення відносин з оточуючими, став достатньо критично відноситись до себе як до неповноцінного, в трудовому відношенні громадянина. Все це разом має вплив на життя позивача та стосунки з близькими, у нього з`явилося почуття відчаю, тривоги перед майбутнім. Позивач є відносно молодою людиною, а вже інвалід, що дуже пригнічує його і не дає спокою, у зв`язку з чим позивач звернувся з позовом до суду.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 15 листопада 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська», третя особа Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області, про відшкодування моральної шкоди задоволено.

Стягнено з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» (, місцезнаходження: 85310, Донецька область, м. Родинське, вул. Перемоги, 9) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди у розмірі 65000 (шістдесят п`ять тисяч) грн. з відрахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

Стягнено з ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» (, місцезнаходження: 85310, Донецька область, м. Родинське, вул. Перемоги, 9) на користь держави судовий збір в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 (сорок) коп.

Не погодившись з таким рішенням суду, ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким зменшити розмір відшкодування моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_1 до 20 000 грн

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду - без змін, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 працював у ДП «ВК «Краснолиманська» з 02.04.1996 року по 04.11.2021 року. Звільнений 04.11.2021 року за власним бажанням, у зв`язку з виходом на пенсію (арк.с.19-20).

Відповідно до Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серії 12 ААА № 119670 від 08 вересня 2022 року, яка видана Міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровська, ОСОБА_1 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках первинно всього 65% по сукупності профзахворювань, з 08 вересня 2022 року безтерміново, рекомендовано медикаментозне лікування за профзахворюваннями, санкурлікування по профрадикулопатії, підстава Акт огляду МСЕК № 928 (арк.с.9-10).

Відповідно до Довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААВ № 781873 від 08 вересня 2022 року, яка видана Міжрайонною травматологічною МСЕК м. Покровська ОСОБА_1 встановлено третю групу інвалідності безтерміново, причина інвалідності професійне захворювання , протипоказана важка фізична праця, підземні та шкідливі умови виробництва, роботи у вимушеному положенні тіла, переохолодження (арк.с.11-12).

Відповідно до Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 01 вересня 2022 року, затвердженому 02 вересня 2022 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання: хронічна радикулопатія L5,S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами (М 54.1). Хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затухаючого загострення, дифузний пневмосклероз ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.). (J 41.0). Гіпертонічна хвороба ІІ ст., с.3 СН І ст., ризик 4 (І 10.Х). Порушення ліпідного обміну. Рефракційна амбліопатія правого ока. Міопатія середнього ступеня лівого ока. Астигматизм лівого ока. Ангіопатія сітківки. Професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємстві вугільної промисловості України, а саме ДП «ВК «Краснолиманська» - в умовах дії шкідливих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми. У зв`язку з тривалим часом роботи ОСОБА_1 на підприємстві вугільної промисловості в умовах шкідливих виробничих факторів та тим фактом, що на момент розслідування він не працює в шкідливих умовах з 04.11.2022 року, виявити осіб, які порушили законодавство України з охорони праці, гігієнічні регламенти і нормативи, що призвело до даного професійного захворювання не можливо (арк.с.13-16).

Відповідно до Виписки за № 597 від 29.07.2022 року ОСОБА_1 встановлено діагноз: «Хронічна радикулопатія L5,S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами. Хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затухаючого загострення, дифузний пневмосклероз ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.) захворювання професійні встановлені вперше (арк.с.17-18).

Відповідно до постанови Покровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області Фонд соціального страхування України від 23.09.2022 року за № 14019/10032904/1/2 призначено потерпілому ОСОБА_1 одноразову допомогу в разі стійкої втрати професійної працездатності в сумі 28730 грн. (арк.с.42).

Відповідно до постанови Покровського відділення управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області Фонд соціального страхування України від 23.09.2022 року за № 14019/10032904/1/3 призначено потерпілому ОСОБА_1 щомісячну страхову виплату в розмірі 8523, 81 грн. Виплати провадити з 08.09.2022 р., безстроково (арк.с.43).

У зв`язку з одержанням інвалідності і втрати працездатності у позивача змінилися умови життя, що потягло за собою зниження життєвої активності, він постійно відчуває систематичне послаблення організму, хвилювання з приводу погіршення відносин з оточуючими, став достатньо критично відноситись до себе як до неповноцінного, в трудовому відношенні громадянина. Все це разом має вплив на життя позивача та стосунки з близькими, у нього з`явилося почуття відчаю, тривоги перед майбутнім. Позивач є відносно молодою людиною, а вже інвалід, що дуже пригнічує його і не дає спокою.

Статтею 16 Конвенції Міжнародної організації праці від 22 червня 1981 року № 155 передбачено, що від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення безпечності робочих місць, механізмів, обладнання та процесів, які перебувають під їхнім контролем, і відсутності загрози здоров`ю з їхнього боку. Від роботодавців повинно вимагатися настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, забезпечення відсутності загрози здоров`ю з боку хімічних, фізичних та біологічних речовин й агентів, які перебувають під їхнім контролем, тоді, коли вжито відповідних захисних заходів. Від роботодавців повинно вимагатися надавати у випадках, коли це є необхідним, відповідні захисні одяг і засоби для недопущення настільки, наскільки це є обґрунтовано практично можливим, загрози виникнення нещасних випадків або шкідливих наслідків для здоров`я.

Згідно ст. 4 Закону України «Про охорону праці», державна політика в галузі охорони праці базується, зокрема на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Згідно з ст. 6 Закону України «Про охорону праці», умови праці на робочому місці, безпека технологічних процесів, машин, механізмів, устаткування та інших засобів виробництва, стан засобів колективного та індивідуального захисту, що використовуються працівником, а також санітарно-побутові умови повинні відповідати вимогам законодавства.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про охорону праці», роботодавець зобов`язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Статтею 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Враховуючи зазначені положення, відповідач мав створити позивачу, як і іншим працівникам належні безпечні умови праці, за яких факт настання професійних захворювань, нещасних випадків, іншого пошкодження здоров 'я чи настання смерті були б неможливими.

Відповідно до вимог статті 173 КЗпП України, шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рп/2004, моральна шкода потерпілого від нещасного випадку на виробництві чи професійного захворювання полягає, зокрема, у фізичному болю, фізичних та душевних стражданнях, яких він зазнає у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 08.10.2008 року № 20-рп/2008, громадянам надано право на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника, або уповноваженого ним органу (роботодавця).

За таких обставин, з огляду на вищезазначені норми Законів, судом встановлено що позивачу спричинено моральну шкоду, у зв`язку з ушкодженням здоров`я, внаслідок неналежного виконання відповідачем вимог законодавства стосовно створення та підтримання безпечних умов праці, що спричинило виникнення у позивача хронічного професійного захворювання.

Право на компенсацію за моральну шкоду, виникає у особи з дня встановлення йому стійкої втрати працездатності вперше висновком медико-соціальної експертної комісії (дана правова позиція знайшла своє відображення в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року по справі № 6-3149цс15).

Враховуючи характер та тривалість душевних страждань та нервових переживань позивача, істотності недоотриманих благ, керуючись принципом розумності, виваженості та справедливості, суд першої інстанції ухвалив рішення, що відповідає вимогам процесуального та матеріального права на підставі досліджених доказів.

Доводи апеляційної скарги Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки саме негативні показники важких умов праці та мікроклімату спричинили виникнення хронічних захворювань у позивача.

Відсутність прямого причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача не може бути підставою для відмови у задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я на виробництві, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу.

Отже, закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Більш того, в Акта розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 01 вересня 2022 року, затвердженому 02 вересня 2022 року начальником Східного міжрегіонального управління Державної служби України з питань праці, ОСОБА_1 встановлено професійне захворювання: хронічна радикулопатія L5,S1 ліворуч в стадії загострення з вираженими статико-динамічними порушеннями, м`язово-тонічним та больовим синдромами (М 54.1). Хронічний бронхіт ІІ ст. фаза затухаючого загострення, дифузний пневмосклероз ЛН І-ІІ ст. (першого-другого ст.). (J 41.0). Гіпертонічна хвороба ІІ ст., с.3 СН І ст., ризик 4 (І 10.Х). Порушення ліпідного обміну. Рефракційна амбліопатія правого ока. Міопатія середнього ступеня лівого ока. Астигматизм лівого ока. Ангіопатія сітківки. Професійне захворювання у ОСОБА_1 виникло у зв`язку з тривалим періодом роботи на підприємстві вугільної промисловості України, а саме ДП «ВК «Краснолиманська» - в умовах дії шкідливих факторів, параметри яких перевищували допустимі норми.

Доводи апеляційної скарги Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про те, що визначена судом сума відшкодування моральної шкоди не відповідає принципу розумності та справедливості та є завищеною, є необґрунтованими, оскільки при визначенні розміру моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача, суд першої інстанції вірно врахував глибину та ступінь моральних і фізичних страждань позивача, яких він зазнавав та зазнає внаслідок втрати професійної працездатності у розмірі 65%, обставини, які стали причиною встановлення втрати працездатності, а також їх наслідки, із урахуванням характеру ушкодження здоров`я позивача, що є незворотнім, дійшов до висновку про стягнення 65 000 грн моральної шкоди, вказана сума на переконання колегії суддів не є завищеною.

Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

На підставі наведеного колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги відповідача про те, що розмір стягнутої судом моральної шкоди є необґрунтованим, завищеним та таким, що визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи є безпідставними, не спростовують обґрунтованих висновків суду щодо наявності підстав для часткового задоволення позову та зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів, особистим тлумаченням норм матеріального права, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, передбачених ст. 376 ЦПК України порушень норм процесуального та матеріального права, які б могли призвести до скасування судового рішення колегією суддів не встановлено, тому рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, понесені відповідачем у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» - залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Головуючий: Ж.І. Максюта

Судді: Т.І.Биліна

С.А.Зайцева