КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/529/2023
П О С Т А Н О В А

Іменем України

08 лютого 2023 року

м. Київ

Київський апеляційний суд

у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Фінагеєва В.О., Яворського М.А.,

за участю секретаря Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва, постановлену у складі судді Плахотнюк К.Г. в м. Київ 19 серпня 2022 року про залишення позову без розгляду у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа Голосіївська окружна прокуратура м. Києва про набуття права власності на майно за набувальною давністю,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із даним позовом, в якому просила визнати право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 серпня 2022 року позов ОСОБА_1 залишено без розгляду.

Позивач ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 19 серпня 2022 року та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилалася на те, що суд першої інстанції, постановлюючи ухвалу про залишення її позову без розгляду, роз`яснив, що вона не втратила права звернутися до суду, але тільки за умови внесення судового збору в сумі 10000 грн. В той же час суд ніколи не повідомляв її про розмір судового збору, а зі свого боку вона використовувала інформацію, яку отримала в мережі Інтернет, сплатила іншу суму коштів, однак ця сума не влаштувала суд, і він погодився з думкою прокурора, який запропонував залишити позов без розгляду з підстав сплати недостатньої суми судового збору. При цьому за два роки суд жодного разу не повідомив її про розмір судового збору і вона не могла знати, скільки необхідно сплатити, хоча могла зібрати цю суму за два роки, відкладаючи їх з пенсії. Потім позивач втратила роботу і жила тільки на пенсію, а після початку повномасштабного вторгнення на територію України всі заощаджені кошти змушена була витратити на продукти харчування та комунальні платежі, і на сьогоднішній день у неї відсутня можливість сплатити судовий збір в розмірі 10000 грн., оскільки для цього вона має протягом трьох місяців відкладати пенсію, взагалі не витрачаючи її.

Наголошувала, що в ухвалі судом зазначено неправдиву інформацію, що нібито позивач була попереджена про сплату судового збору, але насправді це є не так. Позивач вказала про порушення її прав на отримання захисту, а саме на бажання користуватися послугами адвоката, однак суд не звернув на це уваги та зосередився на сплаті судового збору. В той же час суд мав право зменшити суму судового збору, враховуючи майновий стан позивача.

Відзивів на апеляційну скаргу не надійшло.

В судове засідання 08 лютого 2023 року з`явився представник Голосіївської окружної прокуратури м. Києва, інші учасники справи не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи належним чином повідомлені.

Від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи без участі сторони позивача.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд визнав за можливе розглянути справу у відсутності нез?явившихся учасників справи.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Залишаючи позов без розгляду ухвалою від 19 серпня 2022 року на підставі п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд першої інстанції виходив із того, що в судовому засіданні 11 серпня 2022 року до початку судового розгляду справи по суті позивачу було встановлено строк до 19 серпня 2022 року сплатити судовий збір відповідно до ринкової вартості майна, що є предметом спору, однак позивач ці вимоги не виконала.

Однак з такими висновками апеляційний суд не може погодитися, виходячи із наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що у вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання права власності на квартиру за набувальною давністю, зазначивши ціну позову 320000 грн. Разом із позовом ОСОБА_1 надано заяву про відстрочення сплати судового збору, в якій зазначено, що позивач знаходиться в скрутному матеріальному становищі і не в змозі сплатити найближчим часом судовий збір в необхідній сумі, в зв`язку з чим просить суд надати час для збору коштів та покриття судового збору, який може становити протягом двох місяців, тобто до 22 листопада 2020 року (а. с. 10).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2020 року, врахувавши надані позивачем докази, а саме довідку з пенсійного фонду про розмір пенсії, відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору до першого підготовчого засідання у справі (а. с. 16).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2020 року відкрито провадження в даній справі, призначено підготовче засідання на 26 березня 2021 року (а. с. 17).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 22 червня 2022 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду на 11 серпня 2022 року (а. с. 90 - 91).

В судовому засіданні 11 серпня 2022 року за участі позивача ОСОБА_1 та представника третьої особи оголошено перерву для надання позивачу терміну для сплати судового збору відповідно до ринкової вартості майна (а. с. 94).

На а. с. 97 знаходиться копія квитанції від 16 серпня 2022 року, згідно якої ОСОБА_1 сплачено судовий збір в розмірі 992,40 грн.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19 серпня 2022 року позов залишено без розгляду (а. с. 100 - 101 т. 1).

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) право на справедливий судовий розгляд, гарантоване пунктом 1 статті 6 Конвенції, має тлумачитися з урахуванням верховенства права, яке вимагає, щоб сторони у справі мали ефективний судовий засіб, що давав би їм можливість заявляти про свої громадянські права. Це положення втілює «право на суд», право на доступ до якого, тобто право на звернення до суду у цивільних справах, є лише одним аспектом; однак це аспект, який фактично дає можливість скористатися додатковими гарантіями, викладеними в пункті 1 статті 6 Конвенції.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови виконання процесуальних дій, сукупність цивільних процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та гарантій їх реалізації.

Статтею 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 177 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб. До позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до ст. 136 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк у порядку, передбаченому законом, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Якщо у встановлений судом строк судові витрати не будуть сплачені, заява відповідно до статті 257 цього Кодексу залишається без розгляду, або витрати стягуються за судовим рішенням у справі, коли сплата судових витрат була відстрочена або розстрочена до ухвалення цього рішення.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується. Якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при вирішенні справи.

Апеляційний суд враховує, що при відстроченні сплати судового збору ухвалою від 09 жовтня 2020 року, а також при оголошенні перерви в судовому засіданні 11 серпня 2022 року для надання ОСОБА_1 строку для сплати судового збору суд першої інстанції не зазначив точну суму судового збору, яку позивачу необхідно сплатити.

Зі звукозапису судового засідання 11 серпня 2022 року вбачається, що в судовому засіданні було оголошено перерву до 18 серпня 2022 року та надано ОСОБА_1 п`ять днів для сплати судового збору, яку суд першої інстанції визначив таким чином: максимальна ціна позову, виходячи з ринкової вартості майна, при цьому будь-якої конкретної суми судового збору, яка підлягає до сплати, позивачу повідомлено судом не було.

Відповідно до п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо провадження у справі відкрито за заявою, поданою без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, та не було сплачено судовий збір і позивач не усунув цих недоліків у встановлений судом строк.

Відповідно до ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху. Якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити).

Таким чином, для застосування п. 8 ч. 1 ст. 257 ЦПК України та залишення без розгляду позову ОСОБА_1 в зв`язку з неусуненням недоліків у вигляді сплати судового збору суду першої інстанції необхідно було попередньо залишити без руху позовну заяву ОСОБА_1 , зазначивши недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, зокрема точну суму судового збору, яку необхідно сплатити, чого судом першої інстанції зроблено не було.

Апеляційний суд враховує правовий висновок, викладений Верховним Судом в постанові від 09 вересня 2020 року в справі № 381/1425/19-ц, згідно якого у порушення вимог цивільного процесуального законодавства України суд не врахував, що якщо ухвала про залишення позовної заяви без руху постановляється з підстави несплати судового збору у встановленому законом розмірі, суд в такій ухвалі повинен зазначити точну суму судового збору, яку необхідно сплатити (доплатити) (частина друга статті 185 ЦПК України). Також Верховний Суд зауважив, що від правильного вирішення питання про розмір судового збору залежить у тому числі можливість особи його сплатити, забезпечивши їй доступ до правосуддя.

Європейський суд з прав людини вказав, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (SHISHKOV v. RUSSIA, № 26746/05, § 110, ЄСПЛ, від 20 лютого 2014 року).

Апеляційний суд приходить до висновку, що залишення без розгляду позовної заяви із підстав, наведених судом першої інстанції, без попереднього зазначення суми судового збору, яку необхідно сплатити, що є процесуальним обов`язком суду, є формальним та сумнівним з точки зору дотримання права позивача на доступ до правосуддя, проголошеного ст. 55 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод.

Зазначення судом першої інстанції в ухвалі про залишення позову без розгляду, що позивачу було роз`яснено обов`язок сплати судового збору відповідно до ринкової вартості майна, що є предметом спору, не можна вважати зазначенням точної суми судового збору, яку необхідно сплатити.

Так, позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання права власності на майно за набувальною давністю мають майновий характер.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах: за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

З урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який станом на 01 січня 2020 року розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб становив 2102 грн., судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру в 2020 році мав становити не менше 840,80 грн., а позивачем ОСОБА_1 на виконання вимоги суду першої інстанції про сплату судового збору відповідно до ринкової вартості майна сплачено 992,40 грн., тобто в межах розміру судового збору, визначених законом.

Судом першої інстанції не надано жодної оцінки добросовісним процесуальним діям позивача щодо сплати судового збору за умов ненадання інформації судом про його розмір і зроблено передчасні та помилкові висновки про залишення позову без розгляду.

Виходячи із вищевикладеного, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 19 серпня 2022 року не можна вважати законною та обґрунтованою.

Разом із тим, відповідно до ст. 12, 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд відхиляє як необґрунтовані доводи апеляційної скарги, що позивач повідомляла суд першої інстанції про порушення її права на отримання захисту, а також що суд мав право зменшити суму судового збору, з огляду на відсутність будь-яких клопотань ОСОБА_1 про відкладення розгляду справи для забезпечення участі її представника в судовому засіданні, а також про зменшення суми судового збору в зв`язку з майновим станом позивача.

За таких обставин апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 379 ЦПК України, оскільки ухвала, що перешкоджає подальшому провадженню, постановлена із порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. 367, 374, 379, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 19 серпня 2022 року скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 09 лютого 2023 року.

Головуючий: Кашперська Т.Ц.

Судді: Фінагеєв В.О.

Яворський М.А.