ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 2036/2-99/11 Провадження № 6/636/2/23
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2023 року Чугуївський міський суд Харківської області

в складі: головуючого судді Гуменного З.І.,

секретаря судового засідання Шикової К.Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 , заінтересовані особи: АТ «Сенс Банк», Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області, ОСОБА_2 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернувся до суду із заявою, в якій просить виконавчий лист № 2036/2-99/11, виданий 18.04.2013 Чугуївським міським судом Харківської області, про стягнення солідарно заборгованості за договором кредиту № 805/16/18-4/7 від 07.03.2007 в частині стягнення з ОСОБА_1 таким, що не підлягає виконанню, та зняти арешти з нерухомого майна в межах виконавчого провадження № 49637892 з примусового виконання вказаного виконавчого листа.

Підставою для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, заявник вказує те, що на підставі заочного рішення суду від 18.04.2013 був виданий виконавчий лист про стягнення солідарно за договором кредиту з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість у розмірі 502795,06 грн. У 2018 році ПАТ «Укрсоцбанк» знов звернулося до суду з позовом про стягнення боргу з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 заборгованості за тим саме кредитним договором і з них стягнуто заборгованості, а зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсоцбанку» про визнання поруки припиненої задоволено і визнано припиненою поруку, яка виникла на підставі договору поруки № 805/13/18-5/7-277 від 07.03.2007. Тому заявник вважає, що виконавчий лист, виданий на підставі рішення суду від 11.01.2013, таким, що не підлягає виконанню, оскільки предмет і підстави позову у справах № 636/160/18 та 2/99/2011 є однаковими, проте сторони та розмір заборгованості є різними

Заявник та його представник в судове засідання не з`явилися, надали заяву про проведення судового засідання без їх участі, у зв`язку з неможливістю з`явитися до суду. Представник заінтересованої особи АТ «Сенс Банк» Кравцова С.М. надала заяву про проведення судового засідання без участі представника, в якій зазначила, що проти задоволення заяви заперечує з підстав, які викладені у письмових поясненнях, направлених до суду.

Представник заінтересованої особи АТ «Сенс Банк» Кравцова С.М. надала письмові пояснення по суті заяви, в яких вказала, що АТ «Альфабанк» змінило найменування з Акціонерне товариство "Альфа Банк» на Акціонерне товариство «Сенс Банк" без зміни організаційно-правової форми, тобто, станом на 04.01.2022 заінтересованою особою у даній справі є Акціонерне товариство «Сенс Банк".

По суті справі представник вказує наступне.

07.03.2007 між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 805/16/18-4/7-50, за умовами якого позичальник отримала кредит в розмірі 404 815,00 доларів США зі сплатою 13,00 % річних строком дії до 06.03.2022. 07.03.2007 між банком та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договори поруки № 805/13/18-5/7-277 та № 805/13/18-5/7-276, за умовами яких останні зобов`язались відповідати перед кредитором за виконання позичальником обов`язків за вищенаведеним кредитним договором щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій. У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов`язань за кредитним договором, кредитор звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором до фінансових поручителів. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області по справі № 2/99/2011 від 11.01.2013 позовну заяву банку задоволено, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в розмірі 502795,06 грн. На підставі вказаного рішення суду позивачем отримано виконавчі листи, які в подальшому було пред`явлено для примусового виконання. Тобто, зазначене рішення набуло законної сили і на підставі зазначеного рішення судом було видано виконавчі листи, які майже через десять років намагається скасувати заявник, тоді як заявник був відповідачем по справі і мав процесуальну можливість оскаржити зазначене рішення у визначені цивільно-процесуальним законодавством строки.

В подальшому 09.07.2019 Чугуївським міським судом Харківської області ухвалено рішення по справі № 636/160/18, відповідно до якого позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором № 805/16/18-4/7-50 від 07.03.2007 у сумі 59 399,07 доларів США. Зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 також задоволено, визнано припиненою поруку, яка виникла на підставі договору поруки № 805/13/18-5/7-277 від 07.03.2007, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Підставою припинення договору поруки № 805/13/18-5/7-277 від 07.03.2007, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк», ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , у рішенні суду зазначено, що згідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що з 10.11.2018 процентна ставка за кредитом була збільшена з 13% до 14% річних.

Також представник звернув увагу на той факт, що заявник намагається уникнути виконання зобов`язань за договором поруки і не виконувати їх на підставі рішення суду, яке набуло чинності, та вводить суд в оману щодо дійсних обставин справи, оскільки зазначає підставою припинення договору поруки - рішення Чугуївського міського суду Харківської області по справі № 636/160/18 від 09.07.2019, відповідно до якого підставою припинення зазначено збільшення відсоткової ставки з 10.11.2018. На момент ухвалення рішення Чугуївського міського суду Харківської області по справі № № 2036/2-99/11 від 11.01.2013 обставин для припинення договору поруки не існувало, а рішення є законним і обґрунтованим та підлягає виконанню.

Представник вказує, що наявні всі підстави для відмови у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки виконавчий лист виданий на виконання рішення, яке залишено без змін та є таким, що набрало законної сили.

Суд, дослідивши матеріали справи, доводи заяви та заперечення, прийшов до наступного.

Судом встановлено, що 07.03.2007 між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 був укладений кредитний договір № 805/16/18-4/7-50, за умовами якого Позичальник отримав кредит в розмірі 404 815,00 дол. США зі сплатою 13,00 % річних строком дії до 06.03.2022.

07.03.2007 між банком та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договори поруки ( №805/13/18-5/7-277, 805/13/18-5/7-276), за умовами яких останні зобов`язались відповідати перед Кредитором за виконання Позичальником обов`язків за вищенаведеним кредитним Договором щодо сплати суми кредиту, відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій.

У зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_4 зобов`язань за кредитним договором, кредитор звернувся до Чугуївського міського суду Харківської області з позовом про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договорам до фінансових поручителів.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області по справі № 2/99/2011 від 11.01.2013 позовну заяву ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено, стягнуто солідарно заборгованість за договором кредиту № 805/16/18-4/7-50 від 07.03.2007 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 502795,06 грн. Рішення суду набрало законної сили 21.01.2013, що підтверджується відміткою суду на його копії (а.с. 71-73).

На підстави рішення суду позивачем по справі було отримано виконавчі листи, які в подальшому було пред`явлено для примусового виконання.

Тобто рішення набуло законної сили і на підставі зазначеного рішення судом було видано виконавчі листи.

Оскільки рішення суду набрало законної сили через 10 днів, то воно не оскаржувалось в апеляційному порядку.

Частиною другою статті 432 ЦПК України визначено, що суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

При цьому, метою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є унеможливлення подальшого проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом та закінчення виконавчого провадження (пункт 5 частини першої статті 39 Закону України "Про виконавче провадження").

Отже, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, однак наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові та процесуально-правові. Матеріально-правові підстави свідчать про відсутність у боржника матеріально-правового обов`язку повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Процесуальними підставами для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, є обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення цивільно-правових зобов`язань, зокрема, містить глава 50 розділу І Цивільного кодексу України.

Так, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання.

Відповідно до статті 601 ЦК України, зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Враховуючи, що у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (ст. 554 ЦК), тому поручитель ОСОБА_1 несе самостійну відповідальність перед кредитором за порушення зобов`язань позичальником, оскільки вони перебувають у самостійних договірних відносинах і кредитор має право вимагати виконання обов`язку в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо, зокрема лише від поручителів, які солідарно відповідають перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник.

Заявник в обґрунтування підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, вказує на те, що в 2018 році Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі по тексту - ПАТ «Укрсоцбанк») повторно звернулось до суду з позовом, в якому з урахуванням заяви від 11.09.2018 р. просило стягнути солідарно з ОСОБА_5 , ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість в розмірі 59 399,07 дол. СІЛА, що за офіційним курсом НБУ становить 1559022,68 грн., яка складається з: суми заборгованості за кредитом 21660,79 доларів США, що за офіційним курсом НБУ складає 568 521,74 грн.; суми заборгованості за відсотками - 17349,85 дол. США, що за офіційним курсом НБУ складає 4'' 374.30 грн.; розміру пені за несвоєчасне повернення кредиту - 11702,20 дол. СІЛА, що за офіційним курсом НБУ складає 307142,78 грн.; розміру пені за несвоєчасне повернення відсотків - 8686,23 дол. СІЛА, що за офіційним курсом НБУ складає 227983,87 грн., та витрати по сплаті судового збору.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що заочним рішенням від 11.01.2013 позов ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено і на підставі заочного рішення 18.04.2013 був виданий виконавчий лист про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» у розмірі 502795,06 грн. заборгованість за договором кредиту № 805/16/18-4/7-50 від 07.03.2007, укладеного 07.03.2007 між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 . У забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_6 за вищевказаним договором по кредиту був укладений договір поруки № 805/13/18-5/7-227 від 07.03.2007 з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які зобов`язались відповідати перед позивачем в тому ж обсязі, що і відповідач, зокрема за повернення основної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених договором кредиту. В межах розгляду даної справи ОСОБА_1 було подано зустрічний позов про припинення поруки, посилаючись на збільшення банком відсотків за користування кредитом без згоди поручителя та не визначення договором поруки строку, після закінчення якого порука припиняється, посилаючись на положення ч. 4 ст. 559 ЦК України. Зустрічний позов ОСОБА_1 було задоволено, тобто рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 09.07.2019 порука у відношенні ОСОБА_1 була припинена, починаючи з 09.07.2019.

Позивач вважає, що обов`язок за договором поруки, який був укладений на забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_5 , що випливає з кредитного договору №805/13/18-5/7-227 від 07.03.2007, а також будь-які додаткові договори та угоди припинено з 09.07.2009, тому виконавчий лист, виданий на підставі рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11 січня 2013 року, є таким, що не підлягає виконанню.

Таким чином, підставою припинення договору поруки № 805/13/18-5/7-277 від 07.03.2007, укладеного між АКБ СР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 , як зазначено у рішенні суду, є збільшення з 10.11.2018 процентної ставки за кредитом з 13% до 14% річних, оскільки згідно до вимог ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов`язання, а також у разі зміни зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Однак на момент ухвалення рішення Чугуївського міського суду Харківської області по справі № № 2036/2-99/11 від 11.01.2013 обставин для припинення договору поруки не існувало і рішення суду набуло чинності, а підставою припинення договору поруки є рішення Чугуївського міського суду Харківської області по справі № 636/160/18 від 09.07.2019, відповідно до якого підставою припинення зазначено збільшення відсоткової ставки з 10.11.2018.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як невід`ємна частина судового розгляду (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 20 червня 2004 року у справі «Півень проти України» вказано, що право на судовий розгляд, гарантований статтею 6 Конвенції, захищає також виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які в країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи при цьому шкоди одній зі сторін (параграф 35).

Відповідно до статті 129-1 Конституції України, судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012 Конституційний Суд України).

Статтею 18 ЦПК України, визначено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Розділом VI ЦПК України врегульовані процесуальні питання, пов`язані з виконанням судових рішень у цивільних справах.

Згідно частин 1, 3 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції. Виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, ухвала суду є виконавчими документами.

Відповідно до частини 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин (ч. 2 ст. 432 ЦПК України).

Верховний Суд зазначив в постанові від 16 січня 2018 року по справі № 755/15479/14-ц, що підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Враховуючи імперативні приписи ст. 129-1 Конституції України, статті 18 ЦПК України щодо обов`язковості виконання судового рішення, що набрало законної сили, положення статті 432 ЦПК України визначає можливість визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню, лише за наявності для цього безумовних і безспірних підстав, тобто є процедурною нормою, що врегульовує правовідносини між боржником і стягувачем на стадії виконання рішення.

Процесуальним законодавством передбачено підстави, за якими виконавчий документ може бути визнано таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини 1, 2 статті 598 ЦК України).

Правила припинення зобов`язання сформульовані в главі 50 «Припинення зобов`язання» розділу І книги п`ятої «Зобов`язальне право» ЦК України. Норми цієї глави передбачають, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України), переданням відступного (стаття 600 ЦК України), зарахуванням (стаття 601 ЦК України), за домовленістю сторін (стаття 604 ЦК України), прощенням боргу (стаття 605 ЦК України), поєднанням боржника і кредитора в одній особі (стаття 606 ЦК України), неможливістю виконання (стаття 607 ЦК України), смертю фізичної особи чи ліквідацією юридичної особи (статті 608 та 609 ЦК України).

При цьому, слід зазначити, що застосування такого способу припинення зобов`язання, щодо якого існує рішення суду, яке набрало законної сили, і перебуває на стадії примусового виконання, має відбуватись з урахуванням приписів Цивільного процесуального кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження».

Законом України «Про виконавче провадження» визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

З урахуванням приписів Цивільного процесуального кодексу України та Закону України «Про виконавче провадження» суд зазначає, що право на стягнення заборгованості, яке підтверджене судовим рішенням суду від 11.01.2013 та виконавчим листом, виданим на підставі цього рішення, повинне бути реалізоване у формах і у спосіб, встановлений законодавством про виконавче провадження.

Враховуючи вищенаведене, вимоги чинного законодавства та встановлені судом обставини, суд доходить висновку, що наведені заявником причини визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, в контексті положень ч.4 ст. 369 ЦПК України не є тими підставами, за яких вимоги заявника підлягали б задоволенню.

Щодо зняття арешту з нерухомого майна заявника в межах виконавчого провадження суд зазначає наступне.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» визначено, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статей 15, 16 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Згідно з п. 2 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Таким чином, вимоги щодо зняття арешту з нерухомого майна розгляду у порядку виконання рішення суду, а тим паче, в порядку розгляду заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, розгляду не підлягають.

Керуючись ст. ст. 259,260, 261,432 ЦПК України, суд,-

постановив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: АТ «Сенс Банк», Чугуївський відділ державної виконавчої служби у Чугуївському районі Харківської області, ОСОБА_2 , про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення. Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо така скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення їм ухвали суду.

Суддя -

Повний текст ухвали виготовлений 27.03.2023.