Справа № 209/291/22
Провадження № 2/209/252/23
РІШЕННЯ

Іменем України

27 січня 2023 року м. Кам`янське

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Шендрика К.Л.,

за участі секретаря Драгунцевої С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

АТ КБ "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 138247,19 грн. та судові витрати у розмірі 2481 грн. за сплату судового збору.

В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що 03.08.2007 року АТ КБ "ПриватБанк" та відповідач уклали кредитний договір № DNU0GA00001448. Згідно договору позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 31900 дол. США на термін до 03.08.2017 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими договором. Позивач зобов`язання за договором виконав повністю, але відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості, у зв`язку з чим банк звернувся до приватного нотаріуса із заявою про стягнення заборгованості з відповідача. Виконавчим написом від 16.10.2015 року було стягнуто з відповідача заборгованість за кредитним договором за період з 03.08.2007 року по 05.10.2015 року у розмірі 138583,88 дол. США, що еквівалентно 2930694,70 грн. станом на 05.10.2015 року. Договірні відносини не припинені, зобов`язані за договором відповідач не виконує, у зв`язку з чим з 17.10.2015 року по 18.01.2022 року утворилась заборгованість у розмірі 4916,33 дол. США, яка складається з 3% річних від простроченої суми, що, згідно службового розпорядження НБУ від 18.01.2022 року за курсом 28,41 грн., еквівалентно 138247,19 грн., яку просить стягнути з відповідача.

21.02.2022 року було відкрито провадження у вказаній цивільній справі і призначено її до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

14.07.2022 року було ухвалено заочне рішення у справі.

Ухвалою суду від 06.10.2022 року заочне рішення було скасовано та справу призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

22.11.2022 року представник відповідача ОСОБА_2 подала відзив на позов, у якому зазначила, що згідно виконавчого напису № 5693 від 16.10.2015 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондар І.М., з відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором № DNU0GA00001448 від 03.08.2007 року за період з 03.08.2007 року по 05.10.2015 року у розмірі 138583,88 доларів США, що за курсом НБУ станом на 05.10.2015 року (один долар дорівнює 21,147443 гривні) становить 2930694,70 грн. 04.02.2022 року Дніпровським районним судом м. Дніпродзержинська було ухвалено рішення, відповідно до якого виконавчий напис нотаріуса було визнано таким, що не підлягає виконанню та було стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнуті з його пенсійних виплат грошові кошти в розмірі 34160,40 грн. 28.07.2022 року Дніпровським апеляційним судом винесена постанова про залишення апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» без задоволення та залишення рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 04.02.2022 року без змін. 19.08.2022 року Верховний Суд України виніс ухвалу про повернення касаційної скарги банку як неподаної, рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська від 04.02.2022 року набрало чинності 28.07.2022 року. Крім того, відповідач не погоджується з позовною вимогою про стягнення 3 % річних від простроченої суми у розмірі 4916,33 доларів США, оскільки відповідно до п.7.4 Кредитного договору № DNU0GA00001448 від 03.08.2007 року, при порушенні Позичальником зобов`язань по погашенню кредиту Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,46% на місяць (29,52% річних), нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом. Крім того, позивач не надав до суду розрахунок заборгованості, за допомогою якого можна було б встановити наступні обставини справи: коли і в якому розмірі було погашено тіло кредиту, коли і в якому розмірі кредит перейшов у стадію «Прострочений», без чого неможливо встановити розмір 3% річних від простроченої суми за Кредитним договором № DNU0GA00001448 від 03.08.2007 року станом на 18.01.2022 року, а також чи підвищувалась процентна ставка. Також наголошує, що позивач просить стягнути 3% річних від простроченої суми за період з 17.10.2015 року по 18.01.2022 року, що складає більше, ніж 6 років. Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 08.11.2019 року по справі №127/15672/16-ц погодилася з висновками Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, викладеними у постановах від 10.04.2018 року та 27.04.2018 року у справах №910/16945/14 та № 908/1394/17, від 16.11.2018 року у справі № 918/117/18, від 30.01.2019 року у справах № 905/2324/17 та № 922/175/18, від 13.02.2019 року у справі №924/312/18, про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову. Якщо припустити, що три роки, які передували подачі позову, становить період з 19.01.2019 року по 18.01.2022 року, то 3% річних від простроченої суми, зазначеній в довідці позивача, становить 1031,88 доларів США, але не 4916,33 доларів США, як зазначив Позивач в своїх позовних вимогах: за період з 19.01.2019 року по 01.04.2019 року - 27543,44 доларів США *3/100/365*73=165,26 доларів США; за період з 16.05.2019 року по 18.01.2022 року - 27529,79 доларів США *3/100/365*383=866,62 доларів США, на загальну суму 1031,88 доларів США.

Сторони у судове засідання не з`явились.

Представник позивача ОСОБА_3 подав клопотання про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі та не заперечує проти винесення рішення.

Представник відповідача ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, просила відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку зі спливом строків позовної давності звернення до суду.

В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони 03.08.2007 року уклали кредитний договір № DNU0GA00001448 (а.с. 11-12), відповідно до якого позивач зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 31900 доларів США, шляхом надання готівкою через касу на строк з 03.08.2007 року по 03.08.2017 року включно, у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 31900 доларів США на наступні цілі: купівля однокімнатної квартири у розмірі 29000 доларів США, а також у розмірі 2900 доларів США на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п.2.1.3, 2.2.7 даного Договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороду за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5% від суми виданого кредиту у момент надання кредиту щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п.3.11 даного договору, з періодом сплати з «21» по «28» число кожного місяця. При порушенні Позичальником зобов`язань по погашенню кредиту, передбачених п.п.1.1., 2.2.4, 2.3.3 цього Договору, Позичальник сплачує Банку відсотки за користування кредитом у розмірі 2,46% на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

16.10.2015 року позивач, звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. для винесення виконавчого напису № 5693 про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за Кредитним договором № DNU0GA00001448 від 03.08.2007 року у розмірі 138583,88 доларів США, таким чином змінив строк виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором з 03.08.2017 року на 16.10.2015 року (день звернення до приватного нотаріуса) та отримав право звернутися до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків, пені та штрафів.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Якщо в зобов`язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін). При цьому в законодавстві визначаються різні поняття: як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року в справі № 14-318цс18, постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 травня 2021 року в справі № 755/15853/15-ц (провадження № 61-17963св19) зроблені висновки, що звернення банку про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом (заявою) вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

Аналогічні висновки щодо зміни порядку, умов і строку дії кредитного договору викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18).

Зазначене вище також узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, що висловлена у постановах від 02 грудня 2015 року № 6-1707цс15 та № 6-249цс15, та у постанові від 14 лютого 2018 року по справі № 564/2199/15-ц.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що кредитний договір між сторонами був укладений на строк з 03.08.2007 року по 03.08.2017 року включно, однак позивач 16.10.2015 року позивач, звернувся до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. для винесення виконавчого напису та отримав право звернутися до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків, пені та штрафів.

У Постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 27 січня 2016 року у справі № 6-990цс15 зазначено, що «…Якщо кредитор змінює на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строк виконання основного зобовязання, позовна давність обчислюється від цієї дати. Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за його користування та пені, кредитор, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, змінив строк виконання основного зобовязання й був зобов`язаний пред`явити позов до боржника протягом трьох років від дати порушення боржником встановленого банком строку для повернення кредиту…»

Представником відповідача була подана суду заява про застосування строків позовної давності.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч. 3, 4 ст. 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Як роз`яснено у п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року за № 14 "Про судове рішення у цивільній справі", установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення.

Враховуючи викладене, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягає задоволенню у зв`язку зі спливом строків позовної давності.

Відповідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 253, 256-258, 261, 263, 266, 267, 509, 526, 530, 610, 612, 631 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 223, 258-259, 263-265, 274, 279, 280-284, 288-289, 354 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" (, юридична адреса: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1"Д", адреса листування: 49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 50) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду до або через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя К.Л. Шендрик