Справа №: 148/363/23
Провадження № 2/148/262/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року Тульчинський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Дамчука О.О.,

за участю секретаря Носулько К.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у спрощеному провадженні з викликом сторін в м. Тульчин цивільну справу за позовом представника позивача Кугутюка О.В., який діє на підставі ордеру серії АВ № 1060502 від 22.02.2023 в інтересах ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія "ФОРТ"», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович та приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимир Вікторович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

В С Т А Н О В И В:

Представник позивач звернувся до суду з позовною заявою про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, мотивуючи тим, що приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем 11.06.2021 року був вчинений виконавчий напис № 140319 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія "ФОРТ"» , якому Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК "Інвест Хаус"» , відступило право вимог на підставі Договору про відступлення (купівлі - продажу) прав вимоги та майнових прав, якому в свою чергу ТОВ «Фінанс Проперті Групп» , на підставі Договору про відступлення прав вимоги, відступило право вимоги ТОВ «ФК "Дніпрофінансгруп"» , якому в свою чергу на підставі договору № GL48N718070_A102 ПАТ «КБ "Надра"» відступило права вимоги за кредитним договором № 19/02/2008/840-АП/84 укладеного між ПАТ «КБ "Надра"» та ОСОБА_1 в сумі 293553,85 грн. Позивач не погоджується з даним виконавчим написом, оскільки стверджує, що за рішенням № 2-183/10 Тульчинського районного суду Вінницької області від 18.06.2010 з нього вже було за даним кредитним договором стягнуто 66 707,07 грн. при цьому вважав, що повністю виконав свої зобов`язання за Договором, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання вказаного рішення у зв`язку із повним його виконанням. Однак в грудні 2022 року встановивши мобільний додаток «Дія» він дізнався, що відносно нього мається відкрите виконавче провадження на підставі виконавчого напису № 140319 від 11.06.2021 року в сумі 293 553,85 грн. Самого виконавчого напису № 140319 від 11.06.2021 року позивач не отримував ні від приватного виконавця, а ні від приватного нотаріуса. З виконавчим написом позивач не погоджується оскільки вважає, що нотаріус не дотримався вимог актів законодавства України, які регулюють порядок вчинення виконавчих написів нотаріусом на документах, які свідчать про безспірність заборгованості та що, при вчиненні спірного виконавчого напису було порушено порядок його вчинення, регламентований законодавством. Просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис від 11 червня 2021 року № 140319 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "ФОРТ"» вчиненого на підставі договорів про відступлення прав вимоги за кредитним договором «Автопакет» № 19/02/2008/840-АП/84 від 19.02.2008 року, укладеного між ВАТ «КБ "Надра"» та ОСОБА_1 в сумі 52800,00 грн., стягнути з відповідача судові витрати в розмірі 1610,40 грн сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу в сумі 5000, 00 грн.

Позивач та його представник в судове засідання не прибули. Від представника позивача адвоката Кугутюка О.В. на адресу суду надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, просить заявлені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, судові витрати стягнути у визначеному законом порядку (а.с.59)

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, просить суд розглянути справу за його відсутності. Також від останнього надійшли заява про визнання позову та повернення 50 відсотків судового збору з державного бюджету відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України, клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу до 1000,00 грн.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про день та час слухання справи повідомлені своєчасно та належним чином, відповідно до вимог ч.ч. 1-6 ст. 128 ЦПК України. Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надали. Процесуальними правами надання пояснень та заперечень з приводу позовних вимог не скористались, а також доказів, на підтвердження правомірності своїх дій до суду не надали, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, в разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причини неявки, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими обставинами вони підтверджуються (п. 1 ч. 1 ст. 264 ЦПК України).

Судом встановлено, що 11 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 140319, яким нотаріусом запропоновано стягнути з боржника ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "ФОРТ"» заборгованість за кредитним договором № 19/02/2008/840-АП/84 від 19.02.2008 укладеним між ПАТ «КБ "Надра"» та ОСОБА_1 у сумі 293553,85 грн. (а.с.10).

Із копії постанови приватного виконавця виконавчого округу Вінницької області Тимощука В.В. від 09.02.2022 року, вбачається, що на підставі вищевказаного виконавчого напису приватного нотаріуса, постановлено відкрити виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 коштів в сумі 293553,85 грн та виконавчий збір у сумі 29355,30 грн. ( а.с.14).

18.06.2010 року рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області по справі № 2-183/10 (а.с.15) з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «КБ "Надра"» було солідарно стягнуто заборгованість за кредитним договором № 19/02/2008/840-АП/84 від 19.02.2008 у розмірі 66707,07 грн.

24.11.2017 постановою заступника начальника відділу Тульчинського районного відділу державної виконавчої служби виконавче провадження № 50614758 відкрите на підставі виконавчого листа виданого Тульчинським районним судом Вінницької області № 2-183/10 від 05.08.2010 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ "Надра"» закінчено у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (а.с.16).

Відповідно до ст. 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до п.19 ст.34 Закону України «Про нотаріат» виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.

Згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Умови вчинення виконавчих написів визначені Порядком вчинення виконавчих дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (далі - Порядок).

Пунктом 2 Переліку документів для одержання виконавчого напису, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 р. № 1172 (далі - Перелік), визначено, що стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису за кредитним договором додаються: оригінал кредитного договору; засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Відповідно до п. 3.5 Глави 16 Порядку, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку.

В ст. 88 Закону України «Про нотаріат» вказано, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до п.1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 №1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріуса» стягнення заборгованості здійснюється за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Безспірність документа, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов`язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або виставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною.

Відповідно до Постанови Верховного Суду України від 05.07.2017 у справі за № 6-887цс17 суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

В той же час, судом враховано, що Постановою Кабінету Міністрів України за № 662 від 26.11.2014 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» були внесені відповідні зміни до постанови Кабінету Міністрів України № 1172 від 29.06.1999, відповідно до яких кредитні договори було віднесено до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів.

Однак, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017, яка ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 у справі № 826/20084/14 залишена без змін, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26.11.2014 №662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, в частині п.2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, в тому числі за кредитними договорами.

Зазначена постанова апеляційного суду у відповідності до п.4 ст. 254 КАС України (в редакції, що діяла на момент винесення постанови) набула законної сили з моменту проголошення, з 22.02.2017, а отже з цієї ж дати законодавство не передбачало можливості вчинення виконавчого напису щодо заборгованості, яка випливає із кредитних відносин.

Відтак, станом на 11.06.2021 (дату вчинення спірного виконавчого напису нотаріуса) чинне законодавство передбачало можливість вчинення виконавчого напису лише за умови подання оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Відповідних доказів надання приватному нотаріусу Остапенку Є.М. оригіналу нотаріально посвідченого кредитного договору відповідачем ТОВ «Фінансова компанія "ФОРТ"» суду не надано (а.с.42-53).

Згідно з позицією Верховного Суду, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі №826/20084 від 20.06.2018, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

З урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Тому, суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі, суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16).

При цьому законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Статтею 89 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Як з`ясовано у судовому засіданні, нотаріус при вчиненні виконавчого напису не пересвідчився у безспірності заборгованості позивача перед відповідачем, про що свідчить виконавчий напис підставою якого був кредитний договір № 19/02/2008/840-АП/84 від 19.02.2008, який не посвідчений нотаріусом та за яким судом по справі № 2-183/10 вже було вирішено питання стягнення заборгованості на рахунок ПАТ «КБ "Надра"» з позивача та постановою про закриття виконавчого провадження у зв`язку з повним виконанням даного рішення останнім.

Приймаючи до уваги, що виконавчий напис приватного нотаріуса був вчинений в порушення вимог Закону «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача, тому за встановлених обставин оспорюваний виконавчий напис підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить законодавству і не порушує права інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Відповідно до ч. 3 ст.7 Закону України «Про судовий збір», у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

З огляду на зазначене, беручи до уваги, що при зверненні до суду позивачем на користь держави сплачено 1073,60 грн судового збору за позов (а.с.1) та 536,80 грн судового збору за заяву про забезпечення позову (а.с.22), тому з врахуванням положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України та п. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір», йому слід повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого ним при поданні позову та заяви про забезпечення позову, а саме 805,2 грн ( 536,8 +268,4).

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача ТОВ ТОВ «Фінансова компанія "ФОРТ"» підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 805,2 грн ( 536,8 грн (за позовні вимоги) + 268,4 грн ( за вимогу щодо забезпечення позову) (а.с.1, 22).

Відповідно до вимог ст. 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відноситься до витрат пов`язаних з розглядом справи.

На підтвердження понесених витрат позивача на правову допомогу його представник адвокат Кугутюк О.В. надав суду копію договору про надання правової допомоги від 23.12.2022 (а.с.17), ордер серії АВ № 1060502 (а.с.18), додаток до договору про надання правової допомоги № 2 (а.с.19) та квитанцію до прибуткового касового ордеру від 23.12.2022. Згідно до додатку до договору (а.с.19), вбачається, що сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання правової допомоги у розмірі 5000,00 грн, що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордеру від 23.12.2022 року.

Відповідно до ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1)складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Суд враховує, що клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу представником відповідача заявлено. Останній в обґрунтування клопотання посилається на те, що зазначена справа не є складною, у мережі Іінтернет міститься безліч безкоштовних зразків позовних заяв про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з чим вважає, що у позивача не було крайньої необхідності для звернення позивача за правовою допомогою. Крім того просить врахувати поведінку позивача, який позов визнав та не вчиняв будь-яких дій, направлених на затягування розгляду справи.

Суд зазначає, що гонорар адвоката формується з дотриманням вимог Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» самостійно адвокатом.

Правнича допомога є специфічною послугою - складно визначити її універсальну вартість, що пов`язано із індивідуальністю кожної справи. Саме тому, розмір гонорару адвокатів визначається за їх домовленістю із клієнтом. Як адвокат визначає гонорар - виходячи із власних міркувань, при цьому враховується складність справи, досвід, кваліфікація, фінансова можливість клієнта, завантаженість та інші обставини.

Відповідно до статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої (правової) допомоги.

Згідно із статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. У разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання), розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Частиною 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права, а тому керуючись принципом «свободи договору», при укладені договору про правову допомогу з фіксованим розміром, а не погодинною оплатою сторони домовляються не включати до детального опису робіт (наданих послуг) кількість витраченого часу, якщо інше не передбачено договором. Сторін цікавить не облік часу, а сам факт надання послуги та результат наданої правової допомоги, обумовлений умовами договору, а саме представництво та захист, здійснені адвокатом.

Стаття 59 Конституції України проголошує, що кожен має право на професійну правничу допомогу та кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Статтею 131-2 Конституції України встановлено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом. Виключно адвокат здійснює представництво іншої особи в суді, а також захист від кримінального обвинувачення.

Посилання представника відповідача на те, що у позивача не було крайньої необхідності задля звернення до адвоката за правовою допомогою, на думку суду, порушує положення статті 59 Конституції України відповідно до якої, кожен має право на професійну правничу допомогу, що треба розуміти як гарантовану державою можливість будь-якій особі незалежно від характеру її правовідносин з державними органами, органами місцевого самоврядування, суду, об`єднаннями громадян, юридичними та фізичними особами вільно, без неправомірних обмежень отримувати допомогу з юридичних питань в обсязі і формах, як вона того потребує.

Суд вважає, що заявлений розмір витрат на професійну правничу допомогу є таким, що погоджений за умовами договору визначеними на розсуд сторін та такі умови є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

В розумінні статей 626-628 ЦКУ договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Згідно зі ст. 638 ЦКУ договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно з правовою позицією колегії суддів Великої Палати у постанові від 16 листопада 2022 року по справі № 922/1964/21 вбачається, що у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

На думку суду, зазначений у додатку до договору № 2 розмір гонорару є співмірним із складністю справи, оскільки обґрунтований негативними наслідками для позивача у вигляді значного розміру заборгованості (перевищує у 120 разів прожитковий мінімум для працездатних осіб), який міг би бути стягнутий з позивача приватним виконавцем у зв`язку з неправомірними діями відповідача, а тому виходячи з обсягу наданих юридичних послуг: консультації позивача, подачі позову та заяви про забезпечення позову, розмір винагороди про який домовились позивач та його представник, керуючись засадами розумності та справедливості, підлягає до повного задоволення, а тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Також судом враховано, що ухвалою ухвалою суду від 24.02.2023 (а.с. 36-37) по даній справі в порядку забезпечення позову зупинено стягнення на підставі виконавчого документа - виконавчого напису № 140319, виданого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. за виконавчим провадженням ВП № 68583457, яке відкрито приватним виконавцем виконавчого округу Вінницької області Тимощуком В.В.

Відповідно до вимог ч. 7 ст. 158 ЦПК України у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

Враховуючи те, що суд прийшов до висновку про задоволення позову, тому заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою суду від 24.02.2023 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 3-5, 10, 12-13, 76-77, 81, 89, 133, 137, 141-142, 206, 258-259, 263-265, 268, 274, 279, 354-355 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Позов представника позивача Кугутюка О.В., який діє на підставі ордеру серії АВ № 1060502 від 22.02.2023 в інтересах ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія "ФОРТ"», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович та приватний виконавець виконавчого округу Вінницької області Тимощук Володимир Вікторович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати виконавчий напис № 140319, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем від 11.06.2021 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія "ФОРТ"» заборгованості за кредитним договором № 19/02/2008/840-АП/84 від 19.02.2008 у сумі 293553,85 грн таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія "ФОРТ"» ідентифікаційний код в , місцезнаходження якого: площа Солом`янська, будинок 2, офіс 102 Б, м. Київ, Київська область, 03035, на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , судові витрати з оплати судового збору у розмірі 805,2 грн (Вісімсот п`ять) грн 20 коп. та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000 гривень 00 копійок, а всього 5805 гривень 20 копійок.

Зобов`язати управління Державної казначейської служби України в Тульчинському районі Вінницької області повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 50 відсотків сплаченої суми судового збору, що складає 805,2 грн (Вісімсот п`ять) грн 20 коп., який сплачено ним при поданні позову та заяви про забезпечення позову згідно з квитанціями АТ КБ «ПриватБанк» № 0.0..1 та № 0.0..1 від 13.02.2023 (отримувач: ГУК у Він. обл./м.Тульчин/ 22030101; код отримувача: 37979858; банк отримувача: 899998; рахунок отримувача: НОМЕР_2) оригінали яких зберігаються в матеріалах цивільної справи №148/363823.

Заходи забезпечення позову, встановлені ухвалою суду від 22.09.2021 продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи..

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його оголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.О.Дамчук