Справа № 214/6789/21
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06 лютого 2023 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, у складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі - Петренко К.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , поданої їх представником адвокатом Гайдашем Євгенієм Владиленовичем, до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, третя особа: Саксаганський відділ державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з квартири, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, в якому просять : зняти арешт з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , накладений постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області від 23.12.2013 р. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 41028364, відкритому згідно виконавчого листа, виданого Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу від 05.11.2013 р. № 1/211/309.

В обґрунтування пред`явлених вимог зазначено наступне. Відповідно до свідоцтва № 6664 від 03 грудня 1993 р. про право власності на житло, позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.10.2013 р. у справі № 211/4618/13-к ОСОБА_4 , одного із співвласників квартири, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на шість років з конфіскацією всього належного йому майна. 02 грудня 2013 р. державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській Макогон І.В. у виконавчому провадженні № 41028364 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Вказане вище свідчить про те, що державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області Макогон І.В., під час винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 41028464, не пересвідчилась у тому, що квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а отже державний виконавець не мав законних підстав для накладення арешту на всю вищевказану квартиру. Представником позивачів адвокатом Гайдаш Є.В. на адресу Саксаганського ВДВС у м. Кривому Розі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) направлено адвокатський запит з проханням надати копії постанов про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, з можливістю ознайомитись з матеріалами ВП № 41028364. Листом Саксаганського ВДВС у м. Кривому Розі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 10.08.2021 р. № 13-34/45746 на адвокатський запит повідомлено, що виконавче провадження № 41028464, що було відкрите на виконання рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу про конфіскацію майна, яке належить ОСОБА_4 на користь держави, було завершено та знищено у 2018 р. у зв`язку із сплином терміну зберігання завершених ВП. Відповідно до відомостей із спеціального розділу по виконавчому провадженню № 41028464, останнє було завершено 30.09.2014 р. на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ Про виконавче провадження, чинного на момент вчинення виконавчої дії, у зв`язку із відсутністю у боржника майна, на яке може бути звернуто стягнення. Таким чином, виконавче провадження № 41028464 є завершеним, а за наслідком спливу трирічного строку було знищено, відповідно підстави для продовження дії арешту майна позивачів відсутні, оскільки арешт носить тимчасовий характер та застосовується для забезпечення виконання зобов`язань. Відповідно до ч. 6 ст. 52 ЗУ «Про виконавче провадження», чинного на момент відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця. Відповідно до роз`яснень викладених у п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», частка боржника у спільній власності з іншими особами визначається за поданням державного виконавця відповідно до положень законодавства, що регулює право власності. Такі подання мають розглядатися з додержанням вимог процесуального закону щодо допустимості засобів доказування. В свою чергу державний виконавець Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області частку боржника у спільній сумісній власності на квартиру, що зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , не виділив та виніс постанову у виконавчому провадженні № 41028464 про накладення арешту та оголошення заборони на його відчуження, чим порушив права інших власників, внаслідок чого вони позбавлені змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно, регулюються ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року №1127. Частиною 5 ст. 26 вказаного вище Закону встановлено, що внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора здійснюються в порядку, передбаченому для державної реєстрації прав. Таким чином, рішення суду про зняття арешту є підставою для скасування запису про арешт в Державному Реєстрі речових прав на нерухоме майно, чим здійснюється відновлення порушених прав позивачів на мирне володіння та розпорядження своїм нерухомим майном. Ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові № 5 від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Обставин, які виключають припинення чинності арешту майна позивачів відсутні. Згідно абз. 2 п. 10 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах у разі об`єднання позовних вимог відповідно до статті 126 ЦПК, а також у випадках подання позовної заяви одним чи кількома позивачами (співпозивачами) до одного або кількох відповідачів судовий збір обчислюється із загальної суми позову і сплачується кожним позивачем пропорційно до заявлених кожним із них вимог окремим платіжним документом (частина шоста статті 6 Закону № 3674-VI). Закон не містить заборони й можливості сплати усієї суми судового збору одним із кількох позивачів у справі; визначальним у такому разі є факт надходження усієї належної до сплати суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідач не погодившись з вимогами позовної заяви позивачів, подав відзив, в обґрунтування якого зазначив. Відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно із ч. 1 ст. 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі (позивач і відповідач. Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного правоуповноваженого суб`єкта порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. З поданої позовної заяви незрозуміло, які суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача, що підлягають захисту в порядку цивільного судочинства, порушив, не визнав чи оспорив відповідач. Як вбачається із суті справи, позивачем оспорюється правомірність існування арешту на нерухоме майно, накладеного Державною виконавчою службою в межах повноважень, наданих ЗУ «Про виконавче провадження». В Податковому кодексі України, який є виключним нормативно-правовим актом, що встановлює функції та повноваження податкових органів, відсутні норми, з яких би вбачалось право податкових органів на представництво інтересів держави у відносинах, що витікають із реалізації відповідним уповноваженим органом (Державна виконавча служба) повноважень в межах ЗУ «Про виконавче провадження». Оскільки арешт майна боржника є заходом, що застосовується для забезпечення реального виконання рішення, накладається та знімається виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», вважаємо, що вимоги щодо відновлення порушеного таким арештом права повинні пред`являтися до органу державної виконавчої служби. Як вбачається з постанови Верховного суду від 22.01.2020 у справі № 340/25/19, суд вважає, що позов, спрямований на захист цивільних прав позивача, пов`язаних з правом власності позивача, порушених неправомірним арештом, накладеним органами ДВС, є різновидом негаторного позову. Негаторним є позов власника про усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном (ст. 391 ЦК України). І саме на цю норму посилається позивач як на правову підставу свого позову. Отже, відповідачем у негаторному позові є особа, яка власними протиправними діями перешкоджає позивачу здійснювати повноваження щодо користування та розпорядження майном. Враховуючи те, що Головне управління ДПС у Дніпропетровській області жодним чином не вчиняло перешкод у здійсненні позивачами їх майнових прав, а в той же час такі дії вчинені органами державної виконавчої служби у вигляді неправомірного накладення арешту на майно, вважає, що ГУ ДПС у Дніпропетровській області не є належним відповідачем у даній справі, таким відповідачем має бути зазначений відповідний орган державної виконавчої служби, а також боржник у виконавчому провадженні. Звертає увагу, що такого органу як «Криворізька центральна ОДПІ ГУЮ у Дніпропетровській області» (про який як стягувача у виконавчому провадженні зазначає позивач) ніколи не існувало. Як роз`яснила Велика палата Верховного суду у постанові від 17.04.2018р. у справі № 523/9076/16-ц, «пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду який виконується під час розгляду справи». В задоволенні позову позивачів просить відмовити в повному обсязі.

01.06.2022 року до суду від Саксаганського відділу державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) надійшли пояснення на позовну заяву, в яких зазначено наступне. На примусовому виконанні у відділі з 02.12.2013 року по 30.09.2014 року перебувало виконавче провадження №41028364 з примусового виконання виконавчого листа №1/211/309 від 05.11.2013 року, виданого Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу про конфіскацію майна, яке належить боржнику ОСОБА_4 , за яким державним виконавцем 23.12.2013 року було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. При поверненні виконавчого документа стягувачу за ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» ( в редакції до 2016 року) арешт з майна боржника не скасовувався і чинним законодавством скасування не передбачено. Рішення суду станом на сьогоднішній день є не виконаним. Просить відмовити в позовних вимогах в повному обсязі.

Позивачі у судове засідання не з`явились. Від представника позивачів ОСОБА_5 надійшла заява, згідно якої останній просить розглянути справу за їх відсутності, позов підтримує та просить задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Третя особа Саксаганський відділ державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

В судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні докази: свідоцтво про право власності на житло (а.с. 48), довідка (а.с. 49), технічний паспорт (а.с. 50-52), вирок суду (а.с. 53-57), витяг (а.с. 58), інформація з державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с. 59), відомості з спецрозділу виконавчого провадження (а.с. 60), лист Саксаганського ВДВС (а.с. 61), відомості з єдиного державного реєстру юридичних осіб (а.с. 74-75), відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 104-116).

Згідно висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у п.45 рішення у справі «Бочаров проти України» від 17 березня 2011 року та у рішенні по справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18 січня 1978 року « … суд при оцінці доказів керується критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів…».

Суд, керуючись вимогами ст.77 ЦПК України, згідно якої предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, оцінюючи з точки зору належності досліджені у судовому засіданні докази, приходить до наступних висновків.

Суд вважає належними доказами: свідоцтво про право власності на житло (а.с. 48), довідка (а.с. 49), технічний паспорт (а.с. 50-52), витяг (а.с. 58), інформація з державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с. 59), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме підтверджують факт, що позивачам на праві спільної сумісної власності належить спірна квартира.

Суд вважає належними доказами: вирок суду (а.с. 53-57), відомості з спецрозділу виконавчого провадження (а.с. 60), лист Саксаганського ВДВС (а.с. 61), відомості з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 104-116), так як ці докази стосуються обставин, що підтверджують заявлені вимоги, а саме підтверджують факт, що ОСОБА_4 , визнано винним у вчинені злочину, винесено постанову про арешт майна боржника, відкрито виконавче провадження.

Оцінюючи докази з точки зору їх достовірності, суд приходить до висновку, що досліджені у судовому засіданні письмові докази є достовірними.

Керуючись вимогами ст.80 ЦПК України, суд вважає, що сукупність визнаних судом допустимими, належними та достовірними доказами є достатньою для встановлення наступних фактів та обставин.

Позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що встановлено свідоцтвом про право власності № НОМЕР_1 від 03 грудня 1993 року та архівною довідкою КП КР БТІ ДОР від 06.07.2021 року (а.с. 48,49).

Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.10.2013 року у справі № 211/4618/13-к ОСОБА_4 , одного із співвласників квартири, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України, та призначено покарання у виді позбавлення волі строком на 6 років з конфіскацією всього належного йому майна, що встановлено вироком (а.с. 53-57).

02 грудня 2013 року державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській Макогон І.В. у виконавчому провадженні № 41028364 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, що встановлено постановою (а.с. 58,60).

Листом Саксаганського ВДВС у м. Кривому Розі Південно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 10.08.2021 р. № 13-34/45746 на адвокатський запит повідомлено, що виконавче провадження № 41028464, яке було відкрите на виконання рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу про конфіскацію майна, яке належить ОСОБА_4 на користь держави, було завершено та знищено у 2018 року у зв`язку із сплином терміну зберігання завершених ВП (а.с. 61).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами Конституції України, ЦК України, Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно ч.4 ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Права власності є непорушним.

Відповідно до ст. 317 ч.1 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 р. Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватись своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV (в редакції, чинній на час здійснення виконавчих дій) передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту.

Відповідно до ч. 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», чинного на момент відкриття виконавчого провадження та винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Відповідно до положень ч.1,2 ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 № 1404-VIII, арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин.

Згідно ч. 1, 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Частиною четвертою ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачені підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, частиною п`ятою цієї статті встановлено, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

З наведеної норми вбачається, що зняття арешту з майна здійснюється шляхом винесення виконавцем постанови. Така постанова може бути винесена на підставі постанови начальника відповідного відділу державної виконавчої служби лише у разі порушення порядку накладення арешту, в усіх інших випадках - виключно на підставі рішення суду.

Арешт майна позивача за наведених вище обставин та вимог закону із заходу забезпечення виконання рішення суду перетворюється на неправомірне обмеження права власника на користування та розпорядження належним йому майном.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства та захисту права, повинен сприяти учасникам цивільних правовідносин, які звернулися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у реалізації ними цих прав.

Судовим розглядом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_1 від 03.12.1993 року позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності належить квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Вироком Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.10.2013 року у справі № 211/4618/13-к ОСОБА_4 , одного із співвласників квартири, визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 307 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі строком на шість років з конфіскацією всього належного йому майна. 02 грудня 2013 року державним виконавцем Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській Макогон І.В. у виконавчому провадженні № 41028364 винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Під час винесення постанови про арешт майна боржника державний виконавець не пересвідчилась у тому, що квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної сумісної власності іншим особам позивачам ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , а отже не мав підстав для накладення арешту на всю вищезазначену квартиру.

Судом встановлено, що арешт накладений на майно, порушив права інших власників, позивачів по справі, внаслідок чого вони позбавлені змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном.

Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивачі в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не можуть, суд приходить до висновку про необхідність захисту їх права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Твердження відповідача про те, що вони не є належним відповідачем, суд вважає необґрунтованими. Так, відповідач не вбачає з позовної заяви, які права чи законні інтереси позивачів ним порушені, а податкове законодавство не передбачає повноважень контролюючого органу щодо представництва інтересів держави у даній справі. Суд бере до уваги, що стягувачем у виконавчому провадженню № 41028464 була Криворізька центральна ОДПІ ГУ ДПС у Дніпропетровській області, правонаступником якої є ГУ ДПС у Дніпропетровській області, що не спростовується відповідачем у його відзиві. Згідно роз`яснення, викладеного в п. 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справи 03.06.2016 № 5 Про судову практику в справах про зняття арешту з майна, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Позови на захист майнових прав малолітніх та неповнолітніх дітей боржника (засудженого) можуть бути пред`явлені їхніми законними представниками, а у випадках, встановлених законом, органами та особами, яким надано право захищати права, свободи чи інтереси інших осіб (статті 3, 45 ЦПК). Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення (стаття 3 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 04 листопада 2010 року № 2677-VI) У випадках, коли арешт майна проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач до участі у справі у встановленому законом порядку також залучається відповідний територіальний орган Державної фіскальної служби України. Оскільки, арешт у виконавчому провадженні № 41028464 накладався державним виконавцем для забезпечення виконання вироку Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 01.10.2013 р. у справі № 211/4618/13-к в частині конфіскації майна засудженого ОСОБА_4 , відповідача належить вважати особою, в інтересах якої накладено арешт, так як він є державним органом уповноваженим представляти інтереси держави з даного питання. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 жовтня 2021 року у справі № 236/789/21 (провадження № 61-11689св21) зазначено: «під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду. Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. При цьому в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби. Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. У разі якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження». У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 листопада 2021 року у справі № 755/6302/19 (провадження № 61-11244св20) вказано: «відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції на час звернення до суду з позовом) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів (орган фіскальної служби), банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Такий же висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19)». Відповідно до правової позиції Великої палати Верховного суду, висловленої у постанові від 19.11.2021 р. у справі № 359/4970/16-ц, орган державної виконавчої служби не може бути залучений у аналогічну справу в якості відповідача. Позивачі у даній справі звернулись з позовом про зняття арешту з їх нерухомого майна, оскільки, не будучи боржниками у виконавчому провадженні зазнали неправомірного обмеження своїх прав власності на підставі постанови державного виконавця про накладення арешту.

Відтак, дослідивши письмові докази, суд на підставі ст. 12 ЦПК України, згідно якої кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається, та ст.13 ЦПК України, згідно якої цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи, приходить до переконання, що позовні вимоги слід задовольнити.

Суд приходить до переконання, що задоволення позову відповідає такому, передбаченому ст.2 ЦПК України, завданню цивільного судочинства як справедливе вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушеного права позивачів.

Керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст. 52, 56 59 Законом України «Про виконавче провадження», ст. ст. 2, 4, 12, 13, 77, 78, 80, 133, 141, 223, 228, 258-260, 263-265, 268, 274, 280-284, 354-355, ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до Головного управління ДПС у Дніпропетровській області, місцезнаходження: м. Дніпро, вул. Сімферопольська, 17а, третя особа: Саксаганський відділ державної виконавчої служби у м. Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), місцезнаходження: м. Кривий Ріг, вул. Віталія Матусевича, 41, про зняття арешту з квартири задовольнити.

Скасувати арешт нерухомого майна - квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , накладений постановою державного виконавця Саксаганського відділу державної виконавчої служби міста Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровській області від 23.12.2013 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у виконавчому провадженні № 41028364, відкритому згідно виконавчого листа виданого Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05.11.2013 р. № 1/211/309.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дати підписання.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя В.М. Прасолов