ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/817/253/23 Доповідач - Костів О.З.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Костів О.З.

суддів - Гірський Б. О., Шевчук Г. М.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

сторін:

представника апелянта ОСОБА_1 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу № 607/13435/22 за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2022 року (ухвалене суддею Кунець Н.Р., повний текст якого складено 09 грудня 2022 року) в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, зміну розміру та способу стягнення аліментів та припинення стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_5 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6 про звільнення від сплати заборгованості по аліментах, зміну розміру та способу стягнення аліментів та припинення стягнення аліментів.

В обґрунтування заявлених вимог позивач посилався на те, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.01.2017 року розірвано. У даному шлюбі у них народилась одна дитина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час проживає із відповідачкою. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 15.07.2019 року з позивача на користь відповідачки стягнуто на утримання дитини аліменти у розмірі частини всіх видів заробітку (доходу), однак не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.07.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Станом на теперішній час у позивача існує заборгованість за аліментами в розмірі 36546.59 грн.

Позивач зазначає, що з 2014 до 2022 року він відбував покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія» та при кожній можливості працевлаштування, з усіх зароблених коштів утримувались та перераховувались аліменти. З 31.01.2022 року невідбуту частину призначеного покарання у виді позбавлення волі йому замінено на більш м`яке і тільки 06.06.2022 року він був знятий з обліку у зв`язку з відбуттям установленого строку громадських робіт. Крім того, на теперішній час він одружений і у даному шлюбі у нього народилася дитина. Також він проживає разом з двома дітьми його дружини від першого шлюбу. Водночас, позивач офіційно не працює та не має стабільного заробітку. При цьому він намагається працевлаштуватись, однак через проблеми на ринку праці поки що роботи він не знайшов. Позивач не відмовляється сплачувати аліменти та іншим способом брати участь у вихованні дитини.

У зв`язку з наведеним позивач просив суд:

- звільнити його від сплати заборгованості за аліментами;

- зменшити розмір аліментів з частини з усіх видів заробітку до 1500 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку;

- припинити стягнення аліментів.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_5 подав на нього апеляційну скаргу, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вказує, що судом неповно встановлено фактичні обставини справи та дано невірну оцінку доказам.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано, що позивач з 2014 до 2022 відбував покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія». Вважає помилковими твердження суду першої інстанції про те, що прерогатива обрання способу стягнення аліментів належить одержувачу аліментів.

У зв`язку з наведеним просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.

03 березня 2023 року на адресу Тернопільського апеляційного суду від представника відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

Відзив мотивований тим, що наведені апелянтом обставини, які він просить врахувати при вирішенні питання про звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами, не є такими, що мають істотне значення, оскільки засуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, до погашення такої заборгованості. Також, звільнення позивача від сплати заборгованості по аліментам призведе до повторного порушення прав дитини, чиї права вже були порушені неналежним утриманням з боку позивача. В свою чергу народження інших дітей у позивача не може бути підставою для обмеження права першої дитини на належне утримання від батька. Звертає увагу на те, що Сімейний кодекс України вказує на можливість зміни способу стягнення аліментів лише на вимогу одержувача аліментів, а тому саме вона може звернутися до суду з позовною заявою про зміну способу стягнення аліментів, а не позивач, як платник аліментів.

У зв`язку з викладеним просить апеляційну скаргу залишити без задоволення.

В судовому засіданні представник апелянта адвокат Фігурський М.А. апеляційну скаргу підтримав, зіславшись на мотиви, викладені у ній.

Представник відповідачки адвокат Череватий П.М., проти апеляційної скарги заперечив та просив рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, доводи, зазначені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає виходячи із наступного.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено наступні обставини.

ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим повторно Коломийським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано Франківській області 21.09.2016 року.

Рішенням Тернопільського районного суду Тернопільської області від 17.01.2017 у справі № 607/13985/18 ОСОБА_5 позбавлено батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, однак не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15.07.2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 09.08.2022 року, складеного старшим державним виконавцем Дудар О.А. заборгованість ОСОБА_5 по сплаті аліментів за виконавчим листом №607/13985/19 станом на 08.08.2022 року складає 36546.59 грн.

Згідно довідки № 41/12/1697-22 від 29.08.2022 року, виданої Тернопільським РС № 4 філії ДУ «Центр пробації» в Тернопільській області за підписом начальника Позняк Т. слідує, що ОСОБА_5 засуджений 27.06.2014 року Гусятинським районним судом до покарання у виді 10 років позбавлення волі та ухвалою Коломийського міськрайонного суду від 31.01.2022 року йому замінено невідбуту частину призначеного покарання у виді позбавлення волі на більш м`яке двісті сорок годин громадських робіт із зарахуванням 64 години громадських робіт у строк відбуття покарання у виді громадських робіт. 06.06.2022 року ОСОБА_5 був знятий з обліку у зв`язку з відбуттям установленого строку громадських робіт за наявності даних із Іванівського старостинського округу Підволочиської ТГ про відпрацьований час.

Відповідно до довідки №4/1-839 від 10.04.2019 року, виданої ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)», за період з 01.03.2018 року по 31.03.2019 року з засудженого ОСОБА_5 утримано та перераховано аліменти у розмірі 5817.48 грн.

Як вбачається з свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого 03.08.2019 року Коломийським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано Франківській області, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 03.08.2019 року, про що складено актовий запис №28.

ІНФОРМАЦІЯ_2 народилась ОСОБА_9 , батьками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_10 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданим Тернопільським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано Франківськ) 30.01.2020 року.

Окрім цього, ОСОБА_8 є матір`ю ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що слідує із свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Тернопільського міського управління юстиції 29.03.2013 року та свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , виданого Тернопільським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області 17.02.2017 року.

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №392 від 29.08.2022 року, виданої Іванівським старостинським округом Підволочиської селищної ради, до складу сім`ї ОСОБА_5 входять: дружина ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , дочка ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дочка ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , син ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, апеляційний суд виходить з наступного.

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, частин 7 та 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно із ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Положеннями статті 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно із ч.2 ст.188 СК України батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду.

Згідно ч.2 ст.197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Таким чином, повне чи часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише у разі обчислення державним виконавцем розміру заборгованості, визнання розміру заборгованості обчисленої державним виконавцем платником аліментів та за умови, що вона виникла у платника аліментів у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Відповідно до ч.ч.8, 9 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Як роз`яснено в п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

З аналізу даної правової норми вбачається, що повне або часткове звільнення платника аліментів від сплати заборгованості за аліментами можливе лише за його позовом і лише тоді, коли заборгованість виникла у зв`язку із його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення. Питання про те, чи мають обставини, на які посилається платник аліментів, істотне значення, у кожному конкретному випадку вирішує суд.

При цьому, слід звернути увагу на те, що у такий спосіб законодавцем визначено право, а не обов`язок, суду звільнити платника аліментів від сплати заборгованості. При вирішенні аналогічних спорів необхідно виходити з інтересів дитини, оскільки аліменти за рішенням суду присуджені на утримання дитини з метою забезпечення достатнього матеріального рівня її життя.

Відповідно до положень частини 4 статті 273 ЦПК України, якщо після набрання рішенням законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, змінилися обставини, що впливають, зокрема, на їх припинення, сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати звільнення від них.

Відповідно до положень ст. 118 Кримінально виконавчого кодексу України засуджені до позбавлення волі мають право працювати. Праця здійснюється на добровільній основі на підставі договору цивільно-правового характеру або трудового договору, який укладається між засудженим та фізичною особою підприємцем або юридичною особою, для яких засуджені здійснюють виконання робіт чи надання послуг. Такі договори погоджуються адміністрацією колонії та повинні містити порядок їх виконання. Адміністрація зобов`язана створювати умови для праці засуджених за договорами цивільно-правового характеру та трудовими договорами.

Частиною другою статті 118 Кримінально виконавчого кодексу України передбачено, що засуджені до позбавлення волі, які мають заборгованість за виконавчими документами, зобов`язані працювати в місцях і на роботах, які визначаються адміністрацією колонії, до погашення такої заборгованості. Аналогічне положення закріплене і в п.3.1«Інструкції про умови праці та заробітну плату засуджених до обмеження волі або позбавлення волі», що затверджена наказом Міністерства юстиції України від 07.03.2013 № 396/5.

Також, відповідно до частини першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Статтею 192 СК України передбачено можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Аналіз цієї норми права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_5 покликався на те, що у період з 2014 року по 2022 року він відбував покарання в ДУ «Коломийська виправна колонія», а також те, що він вдруге одружився, має на утриманні малолітню дитину народжену у даному шлюбі та дітей своєї дружини від першого шлюбу, а також те, що він не має стабільного заробітку та має проблеми із працевлаштуванням.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що за період з 01.03.2018 року по 31.03.2019 року з засудженого ОСОБА_5 утримано та перераховано аліменти у розмірі 5817.48 грн, таким чином протягом вказаного періоду останній працював та отримував дохід, з якого стягувались аліменти.

При цьому, в матеріалах справи відсутні докази того, що у період з 01.04.2019 року і до часу його звільнення з місць позбавлення волі, тобто 31.01.2022 року існували будь які істотні обставини, внаслідок яких ОСОБА_5 був позбавлений можливості працювати та отримувати дохід, тим самим сплачувати присудженні йому аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що відбування покарання ОСОБА_5 у вигляді позбавлення волі, не є обставинами, яка в розумінні ч.2 ст.197 СК України має істотне значення і яка б могла слугувати достатньою підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, а також для зменшення їх розміру, оскільки ОСОБА_5 працював та мав можливість працювати у ДУ «Коломийська виправна колонія (№41)». При цьому, доказів протилежного, матеріали справи не містять та судом не встановлено.

Отже, у даній справі посилання позивача на ту обставину, що він відбував покарання у вигляді позбавлення волі, не є обставинами, яка в розумінні ч.2 ст.197 СК України має істотне значення і яка б могла слугувати достатньою підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами, а також для зменшення їх розміру.

Крім того, сам по собі факт укладення ОСОБА_5 нового шлюбу і народження в ньому іншої дитини не є безумовними підставами для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами та зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього на утримання дитини від попереднього шлюбу. Батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншою.

Аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 03.06.2020 року у справі № 760/9783/18-ц; від 16.09.2020 року у справі № 565/2071/19; від 09.09.2021 року у справі № 554/3355/20.

Також, суд першої інстанції правильно встановив, що ОСОБА_5 з моменту звільнення з місць позбавлення волі не вживались ефективні заходи для його працевлаштування. Разом з тим, ОСОБА_5 будучи здоровою, працездатною особою, не позбавлений можливості працювати та отримувати належний дохід, який наддасть можливість виконувати обов`язок щодо утримання дитини.

Крім того, вимога позивача про зменшення розміру аліментів, які стягуються із нього, з частини з усіх видів заробітку до 1500 грн, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є по суті зміною способу стягнення аліментів.

Проте, відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина . Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

За вказаних обставин СК України не передбачає можливості зміни способу стягнення аліментів за позовом платника аліментів.

Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 24.02.2020 року у справі № 539/3532/18.

З огляду на вищенаведене, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції, що у даній справі відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновку суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, а зводяться до власного тлумачення характеру спірних правовідносин та до переоцінки доказів.

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.2 ст.89 ЦПК України, жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відмовляючи в задоволенні позову, судом першої інстанції вірно встановлено фактичні обставини справи та дано правильну оцінку доказам.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин, застосовані правильно.

Порушень норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи, колегією суддів не встановлено.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у сукупності колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість постановленого по даній справі рішення та відсутність підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Щодо розподілу судових витрат.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (частини 1, 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно зі статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Водночас, витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 зазначеного Закону).

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_6 понесе витрати на правничу допомогу адвокатом Череватим П.М. за написання відзиву на апеляційну скаргу та представництво її інтересів в суді апеляційної інстанції в розмірі 5000.00 грн., що підтверджується договором про надання правничої допомоги №б/н від 01.03.2023 року, додатковою угодою від 01.03.2023 року до договору про надання правничої допомоги.

Беручи до уваги характер виконаної адвокатом роботи (складання відзиву на апеляційну скаргу, представництво у суді), принципів співмірності та розумності судових витрат, складності справи, критерій реальності адвокатських витрат, участь у судовому засіданні апеляційного суду, заявлених клопотаннях, виходячи з конкретних обставин справи, апеляційний суд дійшов висновку про задоволення клопотання про стягнення понесених витрат за надання професійної правничої допомоги адвокатом Череватим П.М. та стягнення з позивача ОСОБА_5 5000,00 грн. на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 01 грудня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_6 ; адреса проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_6 (РНОКПП: НОМЕР_7 , місце проживання: АДРЕСА_2 ) 5000 (п`ять тисяч) гривень 00 копiйок, за надання професійної правничої допомоги в апеляційному суді.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови 27 березня 2023 року.

Головуючий

Судді