Дата документу 15.03.2023 Справа № 336/8512/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний № 336/8512/21 Головуючий у 1 інстанції: Савеленко О.А.
Провадження № 22-ц/807/597/23 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Маловічко С.В.

суддів: Крилової О.В.

Подліянової Г.С.

за участі секретаря: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника - адвоката Істамової І.В. на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2022 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, стягнення коштів,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення за-

боргованості.

В обґрунтування позову АТ КБ «ПриватБанк» зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 02.11.2010. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті, складають між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, який в подальшому неодноразово змінювався. Відповідач користувався кредитними коштами, але не здійснював обов`язкових щомісячних платежів з їх погашення, у зв`язку з чим за кредитним договором у відповідача станом на 14.09.2021 виникла заборгованість у сумі 19 329,36 гривень, яка складається із заборго- ваності за простроченим тілом кредиту у сумі 15 208,55 гривень та за простроченими відсотками у сумі 4 120,81 гривень, що відображено у розрахунку заборгованості за договором.

Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання умов договору, укладеного

між сторонами, який не розірваний, а заходи досудового врегулювання спору не є обов`яз-ковими у зазначених правовідносинах, представник позивача просив задовольнити позов.

29.12.2021 представник позивача звернувся до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя з заявою про зменшення розміру позовних вимог, у якій, посилаючись на ч.3 ст.13 ЦПК України, просив зменшити розмір позовних вимог та стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № б/н від 02.11.2010 в розмірі 19 200 грн., в тому числі, 15 208,55 грн. - заборгованість за тілом кредиту, яке є простроченим, 3 991,45 грн. - заборгованість за простроченими відсотками, а також понесені судові витрати.

06.12.2021р. від ОСОБА_1 надійшла зустрічна позовна заява до АТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів, за змістом якої він просить визнати дії АТ КБ «ПриватБанк» щодо списання з карток/рахунку № НОМЕР_1 та іншої картки № НОМЕР_2 грошових коштів в розмірі 16 190,38 грн. неправомірними та стягнути ці кошти з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь.

В обґрунтування позовної заяви зазначає, що він 02.11.2010 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», з метою отримання особової дебетової картки для зарахування заробітної плати та інших потреб, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву про приєднання до банківських послуг. Після підписання анкети-заяви та отримання відповідної картки він став споживачем банківських послуг від АТ КБ «ПриватБанк».

Банк видав йому банківські картки «Картки для виплат Голд» № НОМЕР_1 (строк дії до 08/18), № НОМЕР_2 (строк дії 07/22). На вказаних картках були його власні кошти. АТ КБ «ПриватБанк» без будь-яких виконавчих документів та попереджень списував з його рахунку кошти. Всього АТ КБ «ПриватБанк» з карткового рахунку було списано 16 190,38 грн., які нібито перераховані на погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 02.11.2010, а саме, з призначенням платежу «Автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти НОМЕР_3 » - 6154,73 грн., з призначенням платежу «погашення обов`язкового платежу з картки НОМЕР_3 » - 9 702,75 грн., з призначенням платежу «погашення обов`язкового платежу з картки НОМЕР_4 » - 332,9 грн.

До часу подання позовної заяви АТ КБ «Приватбанк» не звертався до нього з письмовими вимогами щодо сплати будь-якої заборгованості за договором про надання банківських послуг № б/н від 02.11.2010. Згоди на списання коштів з рахунків, які були відкриті для отримання заробітної плати, він не надавав, зазначені списання були здійснені за відсутності судового рішення про стягнення заборгованості. Вважає, що списані з його рахунку грошові кошті в сумі 16 190,38 грн. АТ КБ «Приватбанк» набув без достатньої правової підстави, оскільки він не надавав розпорядження на списання грошових коштів зі своїх рахунків, а тому АТ КБ «Приватбанк» порушив взяті на себе зобов`язання в частині збереження коштів клієнта.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2022 року у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» про захист прав споживачів задоволено.

Визнано дії Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» щодо списання з карток/рахунків ОСОБА_1 грошових коштів в розмірі 16190,38 грн. неправомірними.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 16190,38 грн.

Стягнуто з Акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» у повному обсязі, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» зазначає, що при укладенні договору, оформленого у вигляді анкети-заяви від 02.11.2010р., сторони керувались ч. 1 статті 634 ЦК України, тобто клієнт приєднався до Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку та тарифів, про що було зазначено в анкеті-заяви, підписуючи яку, з цим погодився і ОСОБА_1 . Вказується, що суд помилково не визнав, що істотні умови кредитного договору були погоджені саме вказаними документами, з якими відповідача було ознайомлено. Банком було виконано умови договору шляхом надання відповідачу карток, відкриття рахунку та встановлення кредитного ліміту, яким останній користувався. Вважає, що випискою про рух коштів по картрахунку відповідача повністю підтверджується заборгованість за договором, а списання коштів банком з рахунків/карт відповідача відбувалось у зв`язку з її наявністю, що врегульовано Умовами та правила надання банківських послуг та приписами п. 2 ст. 1071 ЦК України, п. 26.1 статті 26 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», пунктом 6.6 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Габуєв Г.Ю. як представник ОСОБА_1 зазначає, що останній у анкеті-заяви висловив бажання отримати саме дебетову особисту картку на свої ім`я, а не кредит. У анкеті-заяві не зазначено ані про сам кредит, ані про бажаний ліміт, ані про встановлений кредитний ліміт. Анкета-заява від 02.11.2010р. взагалі не містить будь-яких істотних умов кредитного договору. Доказів, що ОСОБА_1 підписав будь-яку із редакцій Умов та правил надання банківських послуг банком не надано. Вказує, що суд правильно встановив, що боргу у ОСОБА_1 перед банком не було, а тому банком безпідставно списувались власні кошти клієнта на погашення неіснуючої заборгованості. Зі свого боку, ОСОБА_1 ніяких розпоряджень на списання та погашення його боргів банку не надавав. Просить оскаржуване рішення залишити без змін, відхиливши апеляційну скаргу банку.

Ухвалами Запорізького апеляційного суду від 21 лютого 2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк»та справу призначено до апеляційного розгляду на 15.03.2023р.

В судове засідання 15 березня 2023р. АТ КБ «ПриватБанк», будучи повідомлений про це судове засідання шляхом отримання судової повістки через електронний кабінет в системі «Електронний суд», яку доставлено 22.02.2023р. о 15:04:24, представника не направив, про причини неявки не проінформував, клопотань про відкладення розгляду справи не направив. Тому апеляційний розгляд відбувся відповідно до приписів ч. 2 статті 372 ЦПК України за відсутності представника банку.

В судове засідання 15 березня 2023р. з`явився представник ОСОБА_1 адвокат Габуєв Г.Ю., який заперечував проти апеляційної скарги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення адвоката Габуєва Г.Ю., перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що між Приватбанком та ОСОБА_1 відповідно до анкети-заяви від 02.11.2011р. підписано договір про надання банківських послуг, за змістом якої клієнтом банку засвідчено згоду із тим, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг. Відповідачу на виконання умов договору видано кредитну картку «Універсальна».

Своїм підписом відповідач підтвердив, що ознайомлений з зазначеними вище складовими договору у письмовому вигляді, проте, в якій редакції, із анкети не вбачається.

До позовної заяви позивач додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Згідно з довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, оформленої на ОСОБА_1 (договір б/н), у період з 21.07.2011 по 09.07.2020 кредитний ліміт змінювався, та 31.03.2020 становив 17242,22 грн. (а.с. 27).

Суд встановив, що банк виконав свої зобов`язання, а саме, відкрив на ім`я відповідача картковий рахунок, видав платіжну карту із встановленим кредитним лімітом, який ОСОБА_1 використовував з 21.07.2011р. Підтверджень розірвання договору за ініціативою позичальника у матеріалах справи не мається.

Також судом встановлено, що АТ КБ «ПриватБанк» з карткового рахунку ОСОБА_1 було списано 16 190,38 грн., які нібито перераховані на погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 02.11.2010, а саме, з призначенням платежу «Автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти НОМЕР_3 » - 6154,73 грн., з призначенням платежу «погашення обов`язкового платежу з картки НОМЕР_3 » - 9 702,75 грн., з призначенням платежу «погашення обов`язкового платежу з картки НОМЕР_4 » - 332,9 грн.

Судом були перевірені доводи банку щодо наявності заборгованості у ОСОБА_1 перед банком, а також доводи ОСОБА_1 про відсутність у нього заборгованості та з`ясовано, що протягом періоду з 21.07.2011р. по 14.09.2021р. ним використано з рахунку відповідно до наданої банком виписки про рух коштів як у готівковій, так і в безготівковій формі коштів на суму 326 578,96 грн., а було внесено на рахунок - 342 341,91 грн. Відтак, суд дійшов висновку про відсутність заборгованості у ОСОБА_1 перед банком.

При цьому, суд рахував лише фактично використані відповідачем кошти без нарахованих процентів, пені, оскільки їх розмір, порядок та ставки не узгоджувались з позичальником ОСОБА_1 , яким не було підписано ані Умови та правила надання банківських послуг, ані Тарифи, які в такому разі не визнані судом складовими договору.

З цих же підстав, що анкетою-заявою не було узгоджено умов щодо списання коштів з рахунків ОСОБА_1 без його розпорядження, та з урахуванням відсутності у нього заборгованості, суд визнав, що таке списання є протиправним, а списані кошти як безпідставно отримані банком підлягають поверненню клієнту. Тому задовольнив зустрічний позов ОСОБА_1 , стягнувши з банку на його користь 16 190,38 грн.

В скарзі банк зазначає, що між сторонами було узгоджено всі істотні умови кредитного договору, але суд безпідставно вважав, що Умови та правила надання банківських послуг та Тарифи не являються складовими договору, оскільки з цим погодився і сам клієнт, підписавши анкету-заяву з відповідним застереженням.

Колегія погоджується з висновками суду в тій частині, що в заяві від 02 листопада 2010 року, підписаній сторонами, відсутні умови договору про узгодження процентної ставки за кредитом, як й інші істотні умови, притаманні кредитному договору. Доводи позивача, наведені ним в позовній заяві та в розрахунку позовних вимог про узгодження між сторонами договору розміру процентної ставки, документально не підтверджені.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна Голд» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку як невід`ємні частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву від 02 листопада 2010 року, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, щодо сплати процентів, та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірі та порядку нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Велика Палата Верховного Суду в своєму рішенні від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 (касаційне провадження № 14-131цс19) вважає, що неможливо застосовувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Наданий позивачем Витяг з Умов та правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем, і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропо-нованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

З урахуванням вказаного висновку Великої Палати Верховного Суду та обставин цієї справи, суд обґрунтовано визнав, що надані банком документи, які містяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідача, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовій формі процентну ставку за кредитом та відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

З огляду на вказане мотивування, колегія не приймає як доказ узгоджених умов кредитування й довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» від 21.07.2011р., оскільки вона датована не датою підписання анкети-заяви, рядом з підписом не мітиться розшифрування прізвища, ім`я та по-батькові особи, яка її підписала, та про таку довідку не міститься відомостей у самій анкеті-заяві як про складову договору, чи її приналежність до цієї анкети-заяви.

За вказаних обставин, апеляційний суд цілком погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції. Та вказане мотивування судом своїх висновків свідчить про те, що суд першої інстанції в ході розгляду справи надав належну оцінку позиції банку та дійшов обґрунтованого висновку, що проценти, пеня та штрафи з відповідачем не узгоджувались.

Перевіряючи наявність заборгованості ОСОБА_1 перед банком, суд першої інстанції належним чином дослідив виписку про рух коштів по рахунку відповідача, та вірно не враховував як отримані відповідачем кредитні кошти нараховані відсотки, які банк спрямовував у загальний розмір заборгованості та здійснював їх поступове погашення шляхом списання, автоматичного погашення чи погашення, зокрема, з інших карт клієнта.

Колегія погоджується з такими висновками суду, оскільки саме виписка про рух коштів відображає дійсну картину по картрахунку відповідача, так як вона є первинним бухгалтерським документом, яким фіксується факт виконання банківських операцій та який служить підставою для записів у регістрах бухгалтерського обліку і в податкових документах; в ньому відображаються всі операції за картковим рахунком клієнта, в т.ч., маються відомості щодо встановленого розміру кредитного ліміту, його зміну, зняття грошових коштів клієнтом та погашення ним заборгованості.

Згідно з довідкою АТ КБ "ПриватБанк", банк видав ОСОБА_1 такі банківські картки: 08.10.2011р. - № НОМЕР_5 зі строком дії до 05/15, 21.07.2011р. - № НОМЕР_6 зі строком дії до 06/15, 13.11.2012р. - № НОМЕР_7 зі строком дії до 10/15, 24.02.2015р. - № НОМЕР_8 зі строком дії до 09/18, 30.12.2014р. - № НОМЕР_9 зі строком дії до 12/18, 01.02.2019р. - № НОМЕР_10 зі строком дії до 05/22 (а.с. 26).

Встановлено, що кредитний ліміт було вперше встановлено 21.07.2011р. в розмірі 300 грн., тобто відбувся старт карткового № НОМЕР_6 , який в подальшому збільшувався поступово до максимальної суми 17 242,22 грн. 31.03.2020р., а з 09.07.2020р. відбулось його зменшення до «0» ( а.с. 27).

Вказані дані підтверджуються також випискою про рух коштів по картрахунку ОСОБА_1 .

Суд за випискою про рух коштів по рахунку відповідача відслідкував та перевірив використання ОСОБА_1 кредитних коштів та внесення власних коштів на картрахунок, на підставі чого встановив, що позичальник повністю погасив тіло кредиту.

З цим погоджується й колегія з огляду на таке.Так, виписка про рух коштів по картрахунку клієнта є первинним бухгалтерським документом та доводить користування клієнтом виданими банком картками, зокрема, містить відомості про розмір встановленого або зміненого кредитного ліміту, користування кредитними коштами та внесення коштів на рахунок клієнтом. Колегія вважає, що ця виписка в такому разі саме і доводить отримання відповідачем кредитних коштів від банку та користування ними, а також здійснені на погашення кредиту платежі.

Та саме за випискою про рух коштів можна чітко визначити розмір неповернутого кредиту, відслідкувавши витрати відповідача та вкладені на картрахунок кошти.

У розрахунку банк визначив заборгованість за тілом кредиту станом на 14.09.2021р. у розмірі 15 208,55 грн.

Шляхом аналізу виписки про рух коштів по картрахунку колегією встановлено, що відповідач активно користувався усіма виданими йому картками протягом тривалого часу, оплачуючи покупки в магазинах, аптеках, поповнюючи мобільний телефон, здійснюючи перекази на картки третіх осіб тощо, а також на його картрахунок надходили регулярні поповнення, депозити.

При цьому, колегія з`ясувала також, що тіло кредиту, зокрема, виникло у зв`язку з

додаванням до нього нарахованих відсотків та пені, що не узгоджували сторони, а відтак правильним є враховувати як тіло кредиту лише ті кошти, якими фактично скористався відповідач.

За випискою про рух коштів судом першої інстанції підраховано і колегія з цим погоджується, що всього відповідачем протягом періоду з 21.07.2011р. (дата встановлення кредитного ліміту вперше) по 14.09.2021р. (визначено розмір заборгованості банком) здійснено витрат на суму 326 578,96 грн. В той же час, відповідачем за цей же період внесено коштів на суму 342 341,91 грн. Списання відсотків, здійснене банком за рахунок надання кредитних коштів, які в подальшому включалось у тіло кредиту, колегія не враховує, оскільки такі умови між сторонами, як вже встановлено вище, не узгоджу-вались.

Таким чином, оскільки, погоджених умов щодо відсотків, пені та штрафів між сторонами у справі не мається, то вони безпідставно нараховувались відповідачу, а тому всі внесені кошти правильно були спрямовані судом на погашення тіла кредиту, а не на ці складові заборгованості, яка визнається колегією як неправомірно нарахована.

З урахуванням зазначеного, колегія вважає, що суд дійшов правильного висновку, що відсотки заявлені необґрунтовано як не погоджені умовами договору, а тіло кредиту було повністю погашено ОСОБА_1 .

Що стосується зустрічного позову ОСОБА_1 , який задоволено судом, з чим не погоджується апелянт, вважаючи, що право на списання коштів у нього наявне в силу закону, підзаконних актів та умов договору, а списання проводилось через наявність заборгованості, то колегія вважає їх безпідставними у зв`язку з наступним.

Відповідно до пункту 2 статті 1071 ЦК України грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

У відповідності з пунктом 26.1 статті 26 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платник при укладенні договорів із банком має право передбачити договірне списання грошей із своїх рахунків на користь банку платника та/або третіх осіб.

Можливість договірного списання передбачена також пунктом 6.6 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої Постановою НБУ № 22 від 21.01.2004 року, а саме, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, то право цього банку на здійснення договірного списання передбачається у договорі про розрахунково-касове обслуговування або іншому договорі про надання банківських послуг.

З вказаних нормативних актів, якими банк обґрунтовує доводи скарги, слідує, що списання коштів з рахунків клієнта без його розпорядження може відбуватись лише у разі узгодження таких договірних умов.

Між тим, як встановлено в цій справі, узгоджених та підписаних умов кредитного договору між сторонами не мається, крім анкети-заяви, у якій не міститься положень про договірне списання коштів з картрахунків клієнта ОСОБА_1 .

Банк наголошує на тому, що списання проводилось на погашення заборгованості, але в ході розгляду справи було встановлено, що заборгованість у ОСОБА_1 перед банком відсутня.

Зважаючи на вказані обставини, колегія визнає правильними висновки суду першої інстанції, що списання, а саме, з призначенням платежу «Автоматичне погашення простроченої заборгованості з карти НОМЕР_3 » - 6154,73 грн., з призначенням платежу «погашення обов`язкового платежу з картки НОМЕР_3 » - 9 702,75 грн., з призначенням платежу «погашення обов`язкового платежу з картки НОМЕР_4 » - 332,9 грн. є неправомірними, а тому отримані банком внаслідок таких списань кошти у загальному розмірі 16190,38 грн. підлягають поверненню клієнту як безпідставно отримані банком.

Таким чином, доводи апеляційної скарги колегія в цілому визнає неспроможними та такими, що не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які базуються на повній та ретельній перевірці позицій сторін в цій справі за зібраними у справі доказами.

Беручи до уваги все вище наведене, колегія відповідно до приписів статті 375 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу та залишає без змін оскаржуване рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» у особі представника адвоката Істамової І.В. залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07 грудня 2022 року в цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 16 березня 2023 року.

Головуючий: С.В. Маловічко

Судді: О.В. Крилова

Г.С. Подліянова