№ 207/2924/22
№ 2/207/153/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року м. Кам`янське

Баглійський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Юрченко І.М.

при секретарі: Сівачук А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Кам`янське цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування пред`явлених вимог позивачка в позовній заяві зазначила, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 27 серпня 2011 року. Шлюб зареєстрований у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 449.

Від спільного шлюбу мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Фактичні подружні стосунки з відповідачем припинені з липня 2022 року. Причинами розпаду сім`ї стали: несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, протилежні погляди на сімейне життя, ведення домашнього господарства, виховання сина.

Відновлювати подружні відносини з відповідачем позивачка не збирається. Вважає, що сім`я розпалась остаточно і шлюб необхідно розірвати.

Спору щодо розподілу майна на даний час не мають.

Ухвалою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 01 грудня 2022 року сторонам надано строк на примирення до 15 лютого 2023 року.

15 лютого 2023 року позивачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, її представником надано суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Також зазначив, що в наданий судом строк для примирення, сторони не примирилися, тому наполягає на розірванні шлюбу.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги позивачки та обставини, якими вони обґрунтовані, визнав у повному обсязі.

Враховуючи вищенаведене у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, справа підлягає розгляду в порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 27 серпня 2011 року у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 449. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Фактичні подружні стосунки сторін припинені. Причинами розпаду сім`ї стали: несумісність характерів, відсутність взаєморозуміння, протилежні погляди на сімейне життя, ведення домашнього господарства, виховання сина.

Позивач вважає, що сім`я розпалася остаточно і відновити її неможливо. Спору про розподіл майна сторони на даний час не мають.

Згідно з ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Відповідно до ч. 3 ст.13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета позову на власний розсуд.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, передбачено, що відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з п.1 ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Згідно з п.2 ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим.

Відповідно до ч.3 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Даною нормою закону закріплено право подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання у будь-який момент існування шлюбу. Відсутність вільної згоди на розірвання шлюбу іншим з подружжя не є перепоною. В Україні регулювання шлюбно-сімейних правовідносин здійснюється на принципах добровільності, взаємоповаги, взаєморозуміння. Встановивши право одного з подружжя на пред`явлення позову про розірвання шлюбу, держава забезпечує принцип свободи шлюбу та принцип свободи розірвання шлюбу.

Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Оскільки позивачка не бажає разом проживати з відповідачем у шлюбі, і крім того вважає, що це суперечить її інтересам, не бажає примиритися з відповідачем, вважає, що фактично шлюбні відносини з ним вже припинені, сторони припинили шлюбні відносини, вжиті судом заходи щодо примирення подружжя не призвели до примирення сторін, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, суд вважає, що за таких обставин подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача у справі і позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі.

Окрім цього, станом на 15.02.2023р. відповідач не заперечував проти розірвання шлюбу, тому заслуговують на увагу доводи позивача про те, що подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін.

Визнанням позову не зачіпаються права та інтереси осіб, не залучених до участі у справі і його можна прийняти.

Також позивач просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу в сумі 3500 грн. 00 коп.

Згідно ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2)пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3)пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч.1-4 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховують:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

На підтвердження витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано договір про надання юридичних послуг від 14.09.2022 року, укладений між адвокатом Борсуком В.М. та Морозовою А.С. (а.с.13). На а.с.10 міститься копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю Борсука В.М..

Суду надано акт виконаних робіт, розрахунок витрат на правничу допомогу, в яких детально описано перелік наданих юридичних послуг, затрачений час, їхню вартість (а.с.15).

Згідно довідки від 14.09.2022 року ОСОБА_1 сплатила адвокату Борсуку В.М. кошти в сумі 3500 грн. за консультацію, підготовку, та складання позовної заяви про розірвання шлюбу.

З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що позивачем доведено сплату 3500 грн. за надання правничої допомоги саме по даній цивільній справі, за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, тому витрати на професійну правничу допомогу в сумі 3500 грн. підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.

Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

Разом з цим такого клопотання відповідачем не було надано суду.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду розглянув справу № 757/36628/16-ц, в якій акцентував увагу на тому, що суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Керуючись ст. 12, 13, 81, 82, ч. 4 ст. 206, ч. 2 ст. 247, ст. 263, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.110,112 Сімейного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , останнє місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 до ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 про розірвання шлюбу, - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 27 серпня 2011 року у Ленінському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, за актовим записом № 449, - розірвати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50 відсотків сплаченого судового збору, в сумі 496 гривень 20 копійок.

Повернути ОСОБА_1 з державного бюджету 50 відсотків судового збору в сумі 496 гривень 20 копійок, сплачених по квитанції 3543-4238-0054-8872 від 13.10.2022 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати за надання правової допомоги в сумі 3500 гривень 00 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.

Суддя І.М. Юрченко