Справа №932/3828/21
Провадження № 2/0198/11/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.01.2023 року Юр"ївський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судовим засіданням - судді Жмуд Н.М., за участю секретаря судових засідань - Ткаченко Т.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Юр"ївського районного суду Дніпропетровської області за уточненим позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей адміністрації Шевченківського району м. Дніпро, орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Служба у справах дітей Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини

в с т а н о в и в:

28.06.2022 року, супровідним листом від 17.06.2022 року вих.№932/3828/21/3473/2022 з Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська до Юр"ївського районного суду Дніпропетровської області надійшла вищевказана цивільна справа.

В провадження судді, згідно до системи авторозподілу, її було передано 29.06.2022 року.

Ухвалою судді від 29.06.2022 року позовну заяву залишено без руху, так як її було подано з порушенням вимог діючого законодавства.

22.08.2022 року відкрито провадження по справі.

В уточненій позовній заяві позивач вказав, що з відповідачем по справі він перебував у зареєстрованому шлюбі, який укладено 15 липня 2017 року. В них народилася донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 16 березня 2020 року даний шлюб було розірвано за рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська. Після розірвання шлюбу, за рішенням суду, донька залишилася проживати з відповідачем. Також вказав, що саме після розірвання шлюбу, відповідач, не враховуючи інтереси дитини, почала чинити йому перешкоди у спілкуванні з донькою, обґрунтовуючи це саме особистим її неприязним відношенням до нього, та те, що він має заборгованість з аліментів перед донькою. Однак, рішенням від 03.03.2021 року Бабушкінського районного суду Дніпропетровської області було встановлено відсутність його заборгованості по сплаті аліментів. У зв"язку з тим, що відповідач продовжувала чинити йому перешкоди у спілкуванні з дитиною, Розпорядженням адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради №1, йому як батьку, було визначено години для спілкування з дитиною. Однак, не дивлячись на це відповідач продовжувала чинити перешкоди йому у спілкуванні з донькою. З приводу даного, він неодноразово звертався до органів поліції, на що отримував листи із зазначенням, що в даному випадку існують цивільно-правові відносини і він має звертатися до суду. Позивач зазначає, що на його думку, негативне відношення відповідача до нього, не повинно впливати на доньку та обмежувати її права і інтереси у спілкуванні дитини з батьком. На підставі викладеного, позивач прохає суд, усунути перешкоди у його спілкуванні з донькою, встановити йому графік спілкування з дитиною кожні вихідні місяця з 18-00 п"ятниці до 18-00 неділі без присутності матері - відповідача по справі, з правом відвідувати громадські місця для дозвілля та навчання дітей, а також з правом відвідування та ночівлі за його адресою мешкання. І судові витрати покласти на відповідача.

Розгляд призначено на 23.09.2022 року.

23.09.2022 року відкладено розгляд справи за клопотанням відповідача на 26.09.2022 року.

26.09.2022 року, у підготовчому судовому засіданні позивач вказав, що уточнень і клопотань не має.

Відповідачем заявлено клопотання про поновлення їй процесуального строку для подання відзиву по справі. Ухвалою суду від 26.09.2022 року клопотання відповідача задоволено і останній даний строк поновлено і розгляд справи відкладено на 25 жовтня 2022 року.

Станом на 24.10.2022 року від імені відповідача подано заяву про відкладення слухання у зв"язку з її хворобою. Розгляд справи призначено на 17.11.2022 року. Станом на 15.11.2022 року, від відповідача подано відзив на позовну заяву, яке в роботу судді передано 16.11.2022 року. Ухвалою судді від 16.11.2022 року, даний відзив відповідача був залишений без розгляду, оскільки його подано з порушенням строку, визначеного судом, клопотання про його поновлення після закінчення строків, визначених в ухвалі не заявлено, поважності причин такого пропуску не наведено.

У судовому засіданні позивач вказав, що він повністю підтримує свої уточнені вимоги і прохає їх задовольнити у повному обсязі, так як відповідач по справі, маючи до нього особисту неприязнь, чинить йому перешкоди у спілкуванні та вихованні їх спільної доньки. З боку відповідача не виконується рішення про встановлення графіку спілкування з дитиною. Остання, навіть вимкнула, на деякий час, мобільний телефон, який мала донька. Та й змінила свій номер мобільного телефону. Що в свою чергу унеможливлювало як його особисте спілкування з дитиною по телефону, так і повідомлення відповідача про те, що він має намір приїздити до них за адресою їх мешкання. Коли він на весні 2022 року приїхав до них за теперішньою адресою їх мешкання, відповідач, вигнала його з будинку, мотивуючи це тим, що він її не попередив про свій приїзд і вчинила сварку. В свою чергу, маючи з боку відповідача, перешкоди у його спілкуванні з донькою, так як остання не виконувала рішення адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, він не одноразово звертався до органів поліції з відповідними заявами. На що отримав письмове повідомлення про необхідність звернення до суду для вирішення сімейного конфлікту. До самої адміністрації Шевченківського району Дніпровської міської ради, з приводу не виконання відповідачем їх розпорядження він не звертався.

Відповідач у судовому засіданні вказала, що вона не визнає позов позивача, так як останній не надав доказів в обґрунтування заявлених вимог. І все, що позивач вказав у позові, не відповідає дійсності. Вона дійсно, вимикала телефон доньки, на деякий час, так як остання, ще маленька і телефонувала з нього на різні номери. Свій номер вона не змінювала. Також підтвердила, що того дня коли відповідач приїхав до них, вона, перебувала на роботі. Їй на телефон зателефонував її батько і повідомив про приїзд позивача. Вона приїхала з роботи і не дозволила йому спілкуватися з донькою, так як позивач не повідомив її про його приїзд і тим паче, це був зовсім інший день тижня, чим той, що визначено йому в розпорядженні. І позивач сів у таксі і поїхав від них. Вона особисто вважає, що не можна вивозити дитину до м. Дніпро із того місця де вони живуть. Адже, вони виїхали з м. Дніпра саме тому, що в країні війна і дитина зі страхом реагує на звук сирени. В місті сирена лунає постійно, а в селі де вони проживають її не вмикають. Тому, вона, як мати, вважає, що для дитини краще буде знаходитися разом з нею за адресою їх теперішнього місця проживання. Перешкод дитині у спілкуванні з батьком вона не чинить. Донька знає, що в неї є тато, як позивач так і ОСОБА_4 , це чоловік з яким вона, після розлучення з позивачем, уклала шлюб.

Інтереси відповідача раніше в судовому засіданні представляв адвокат Палько О.М., яким було підтримано позицію відповідача. В дане судове засідання не з"явився. Відповідач вказала, що вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності її представника і його відсутність не буде порушувати її права на належну правову допомогу.

Від третьої особи по справі Служби у справах дітей адміністрації Шевченківського району м. Дніпро, орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської міської ради, надійшла заява про розгляд справи за відсутності їх представника. Своїм правом на подання письмових пояснень по справі, про що було роз"яснено останнім в ухвалі суду, вони не скористалися.

Третю особу по справі Службу у справах дітей Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області, представляла Єрмілова Н.М. В судовому засіданні представник третьої особи пояснила, що на виконання ухвали суду, вони надали свій висновок щодо можливості спілкування позивача з дитиною. Даний висновок вони склали з урахуванням спілкування з позивачем, на підставі тих пояснень, які він надав та відповідачем і обґрунтуванням її позиції у ситуації яка склалася та з самою дитиною. Ними не з"ясовувалося у дитини чи забороняє мати-відповідач по справі, їй спілкуватися з батьком-позивачем по справі.

Як вбачається з матеріалів справи, батьками малолітньої ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Бабушкінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції актовий запис № 1362, серія НОМЕР_1 (а.с.№8 том 1).

Рішенням Бабушкінського районного суду Дніпропетровської області від 16.03.2020 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Після розірвання шлюбу, місцем проживання дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є місце проживання матері (а.с.№10 том 1). Рішенням даного суду від 25.03.2016 року, на користь ОСОБА_2 (Авдюшкіно) з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_5 , 2015 року народження (а.с.№11 том.1). Рішенням цього ж суду від 03.03.2021 року ОСОБА_7 було відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та пені по виплаті аліментів (а.с.№12 том.1).

22.01.2021 року Розпорядженням адміністрації Шевченківського району Дніпропетровської області №11 ОСОБА_1 було визначено години для участі у вихованні та спілкування з донькою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 щосуботи з 09 год. до 18 год. понеділка. Під час спілкування батька з донькою, останній несе повну відповідальність за її життя. (а.с.№27 том.1).

Розпорядженням адміністрації Шевченківського району Дніпропетровської області від 03.09.2021 року №237 на підставі протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини від 04.08.2021 року, було внесено зміни до п.1 вищевказаного розпорядження і визначено ОСОБА_1 години для участі у вихованні та спілкуванні батькові дитини на вихідні кожного першого та третього тижня з 09 год. суботи до 18 год. неділі (а.с.№60 том.1).

На звернення ОСОБА_1 з приводу невиконання ОСОБА_6 . Розпоряджень адміністрації Шевченківського району Дніпропетровської області щодо встановлення ОСОБА_1 годин для участі у вихованні та спілкуванні батькові дитини, останній неодноразово звертався із заявами до відділення №7 головного управління національної поліції в Дніпропетровській області (06.02.2021, 13.02.2021, 20,02.2021 року) на що отримав письмові відповіді , про необхідність звернення до суду з відповідним позовом, так як мають місце сімейні відносини (а.с.№15, 22, 26 том.1).

Відповідно до висновку виконавчого комітету Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 для участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запропоновано такі способи участі:

- перший та третій тиждень місяця з суботи 09 год.00 хв. по неділю 18 год.00 хв.з обов"язковим забезпеченням безпечного перебування за місцем проживання батька за умови: особисто забирати та повертати дитину не пізніше встановленого часу за місцем проживання дитини з матір"ю; дотримуватися режиму харчування, відпочинку, правил безпеки установлених для дитини відповідного віку; попереджати за добу матір про можливість спілкування з дитиною та повідомляти про місцезнаходження дитини.

В судовому засіданні, за клопотанням відповідача, в якості свідка було допитано ОСОБА_8 . Свідок ОСОБА_8 з приводу обставин справи вказала, що про обставини спілкування позивача та відповідача, вона знає лише зі слів відповідача. Вони між собою є родичами, так як її чоловік є двоюрідним дядьком матері відповідача. Особисто при їх спілкуванні між собою, вона присутньою не була. Зі слів відповідача, їй відомо, що позивач, будучи батьком дитини, зовсім нею не цікавиться, не спілкується з нею, не сплачує на її користь аліменти. Самого позивача, з того часу, коли відповідач з донькою переїхали до них в село Сергіївку Павлоградського району Дніпропетровської області, вона бачила лише одного разу, коли той приїхав на таксі після Великодня 2022 року. Вона побачила, що до будинку, в якому проживає відповідач з донькою, приїхала машина - таксі, з якої вийшов позивач і пішов до будинку. Так як вона поралася по господарству в своїх справах, то зразу не пішла до будинку відповідача, а вирішила піти трішки згодом, щоб дізнатися, що там відбувається. Однак, тоді як вже зібралася до них піти, вона побачила, що відповідач вже сів назад до машини - таксі і поїхав від відповідача. Коли вона прийшла до відповідача додому і запитала, що відбувається і чому позивач вже поїхав, остання зазначила, що він приїхав не в той день, який йому визначено для спілкування з донькою. Більше про обставини справи, вона нічого повідомити не може.

Даючи оцінку свідченням даного свідка, у суду не має підстав ставити їх під сумнів чи не довіряти їм так як вона принесла присягу свідка і її свідчення не були спростовані учасниками справи. Відповідачем її свідчення були підтверджені.

За клопотанням відповідача, у судовому засіданні, в присутності представника Юр"ївської селищної ради Павлоградського району Дніпропетровської області Стаценко О.В., яка за освітою є дитячим психологом, було з"ясовано думку самої малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що до її відносин з позивачем, відповідачем, і можливості батька - позивача по справі, приймати участь у спілкуванні з нею та її вихованні. Дівчинка вказала, що вона на даний час, проживає у селі ОСОБА_4 разом з мамою, новим татом ОСОБА_4 і іншими членами родини. До цього часу, вони мешкали у місті Дніпро і жили з її татом ОСОБА_9 . Однак, так як батьки посварилися, вони разом вже не живуть. Також ОСОБА_3 вказала, що вона раніше по телефону, який в неї є, спілкувалася з татом ОСОБА_9 . Однак, мама витягла з її телефону сім карту, і більше з татом вона не спілкувалася по телефону. Мама сказала, що вона ще мала і дуже багато грошей витрачає на дзвінки з телефону. Тому краще, вимкнути телефон. Дівчинка пояснила, що в селі вона почуває себе добре і там відсутні сирени. Тоді як в м. Дніпро вона їх чула. Вона бажає спілкуватися з татом Геннадієм, бажає їздити до нього у місто Дніпро, але щоб не було чути сирен. Також вказала, що того дня, як тато ОСОБА_9 приїхав до них у село де вони зараз живуть, то він був не довго, бо мама прийшла з роботи і з ним посварилася. ОСОБА_3 пояснила, що вона добре відноситься до тата і він до неї завжди добре відновився і ніколи її не ображав.

Із думки дитини, судом встановлено, що між донькою та батьком існує сталий психологічний зв"язок. Дитина повноцінно сприймає його як батька. Однак, одночасне перебування її з батьком та матір"ю під час їх спільного відпочинку та спілкування, асоціює зі сварками та конфліктними ситуаціями.

Виходячи з вищенаведеного, судом встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися особисті не приязні відносини у спілкуванні, що призводить до перешкод відповідача позивачу у спілкуванні з донькою.

Відповідач не має на меті налагодження конструктивної комунікації з позивачем для вирішення питань, пов"язаних із вихованням та його спілкуванням з донькою. Виходячи з інтересів дитини, суд зазначає, що зустрічі батька і дитини мають відбуватися у спокійній та безпечній атмосфері для збереження довірливих інтересів батька з донькою.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

За приписами ст. 7 СК України, яка встановлює загальні засади регулювання сімейних відносин, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно ч. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Принципом 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією 1386(ХIV) Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, передбачено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона має, якщо це можливо, зростати в піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, у будь-якому разі в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

У відповідності до вимог ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Конвенція про права дитини в пункті 3 статті 9 закріпила принцип, за яким держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

У відповідності до ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Як визначено ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Статтею 141 СК України на батьків покладені рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Право батька, матері та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежено законом, закріплено положеннями ст. 153 СК України.

При цьому, у відповідності до положень ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів, в той час як батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні, та мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про охорону дитинства"контакт з дитиною - це реалізація матір`ю, батьком, іншими членами сім`ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини.

Як визначено частинами 1-3 статті 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Статтею 158 СК України передбачено порядок вирішення органом опіки та піклування спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Так, за її змістом орган опіки та піклування за заявою матері, батька дитини визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод (ч. 1 ст. 159 СК України).

В такому випадку, як визначено приписами ч. 2 ст. 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.

Відтак, правовий аналіз вказаних вище положень законодавства дає підстави для висновку, що участь суду при вирішенні питання щодо способу участі батька у вихованні дітей є необхідною у випадку наявності перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, яка створюється одним з батьків іншому, зокрема, у випадку ухилення від виконання рішення органу опіки та піклування.

Згідно з ч. 2 ст. 159 СК України, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

За правилами ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права.

Обов`язковою умовою надання правового захисту судом є наявність відповідного порушення прав, свобод або інтересів особи на момент її звернення до суду, порушення має бути реальним, стосуватися (зачіпати) зазвичай індивідуально виражених прав чи інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджуване порушення було обґрунтованим.

Неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків особи, тобто припинення чи неможливість реалізації її права та/або виникнення додаткового обов`язку.

Отже, здійснюючи передбачене статтею 55 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту, а суд, вирішуючи спір, зобов`язаний надати суб`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.

Разом з тим, стаття 129 Конституції України як одну із основних засад судочинства визначає змагальність сторін та свободу в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Так, з урахуванням імперативних вимог ч. 1ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відтак, обравши відповідний спосіб захисту права, позивач в силу ст.12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд, ухвалюючи судове рішення, зобов`язаний встановити, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувались вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Тому при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини, які полягають зокрема в забезпеченні її розвитку у стійкому середовищі.

А встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідач, будучи батьком дитини прагне спілкування із нею, оскільки участь у вихованні та розвитку дитини є його правом та обов`язком.

Окрім наведеного, суд вважає, що реалізація одним із батьків свого права на спілкування з дитиною у будь-якому разі не повинна перешкоджати нормальному розвиткові дитини.

Більш того, позивач, який є батьком дитини, піклується про доньку та любить її, активно і стабільно проявляє бажання щодо участі у вихованні та спілкуванні із дитиною.

Жодних обставин або належних чи допустимих доказів, які б унеможливлювали право батька на спілкування із малолітньою у спосіб, визначений висновком виконавчого комітету Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області від 28.10.2015 року у спосіб чи обставин, які б свідчили про спілкування батька з донькою, яке перешкоджало б нормальному розвитку дитини, не встановлено.

Системний аналіз наведених норм матеріального права дає суду підстави вважати, що батько, який проживає окремо від дитини, також має право на особисте спілкування з нею, а мати не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини. Встановлюючи порядок побачень батька з дочкою, врахувавши інтереси дитини, які мають пріоритет над інтересами батьків, а також закріплений у положеннях міжнародних норм та нормах чинного законодавства України принцип рівності батьків у реалізації права на вільне спілкування з дитиною та участь у її вихованні, активне бажання батька брати участь у вихованні та спілкуванні зі своєю дочкою, суд приходить до висновку про можливість визначення порядку (запропонованого органом опіки та піклування) періодичних тимчасових побачень батька з дитиною, оскільки право батька на спілкування з дитиною є його незаперечним правом, а спілкування малолітньої дитини з батьком відповідає її інтересам.

Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Більш того, суд роз`яснює сторонам, що з урахуванням вікових змін дитини, його розвитку та потреб, батьки не позбавлені в майбутньому права змінити встановлений спосіб участі у вихованні малолітньої дитини, що буде відповідати, насамперед, інтересам дитини.

Керуючись положенням ст.ст. 7, 8, 10, 12, 13, 247, ч. 2, 259, 263-265, 268, 354, 355, 356, 357, 358, 364, 367, 392 ЦПК України; ст. ст. 141, 157, 159 СК України; Конвенцією про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1989 року (ратифікована 27.02.1991 року); Законом України «Про охорону дитинства», суд,

у х в а л и в:

Уточнені позовні ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Служба у справах дітей адміністрації Шевченківського району м. Дніпро, орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської міської ради, Служба у справах дітей Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, її вихованні та визначення способу участі у вихованні дитини - задовольнити частково.

Зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженку м.Навої Бухарської області Узбекистану не чинити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженцю с. Старих Кодаках, Дніпропетровської області перешкод у спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Встановити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 для участі у вихованні та спілкуванні з дитиною ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такі способи участі:

- перший та третій тиждень місяця з суботи 09 год.00 хв. по неділю 18 год.00 хв.з обов"язковим забезпеченням безпечного перебування за місцем проживання батька за умови: особисто забирати та повертати дитину не пізніше встановленого часу за місцем проживання дитини з матір"ю; дотримуватися режиму харчування, відпочинку, правил безпеки установлених для дитини відповідного віку; попереджати за добу матір про можливість спілкування з дитиною та повідомляти про місцезнаходження дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 ) судовий збір в сумі 908.00 грн.(дев"ятсот вісім) гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженець с. Старих Кодаках, Дніпропетровської області, зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_2 , (РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка м.Навої Бухарської області Узбекистану, зареєстрована та проживаюча за адресою: АДРЕСА_1 , (РНОКПП НОМЕР_2 )

Представник відповідача - адвокат Палько О. М.

Треті особи: Служба у справах дітей адміністрації Шевченківського району м. Дніпро, орган опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської міської ради, 49000, м. Дніпро, вул. Грушевського, буд.70,

Служба у справах дітей Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області 51453, Дніпропетровська область, Павлоградський район, с. Вербки, вул. Матровсова,20,

Повний текст Рішення суду виготовлено 16 січня 2023 року.

Суддя Наталя ЖМУД