ЄУН № 201/2001/23
Провадження 2-з/201/31/2023
УХВАЛА

Іменем України

21 лютого 2023 року суддя Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська Покопцева Д.О., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову, -

ВСТАНОВИВ:

Заявниця зазначила, що 23.09.2019р. зарахована в аспірантуру Дніпровського національного університету ім. О.Гончара за спеціальністю «журналістика», факультет систем і засобів масової комунікації.

Наказом ректора № 1295-с від 26.09.2019р. їй було призначено наукового керівника з кафедри масової та міжнародної комунікації і закріплено за цією кафедрою. Термін навчання спливає 22.09.2023р.

Її науковий керівник звільнилася.

25.07.2022р., 14.09.2022р. заявник зверталася до ректора Дніпровського національного університету ім. О.Гончара із клопотанням призначити їй нового наукового керівника з кафедри масової та міжнародної комунікації, але призначення не відбулося.

Рішенням вченої ради факультету систем та засобів масової комунікації від 15.09.2022р. було призначити їй керівника з іншої кафедри факультету систем і засобів масової комунікації, тобто примусово і всупереч Положення про підготовку доктора філософії Дніпровського національного університету ім. О.Гончара, яке діяло на той час.

Однак така рекомендація не породжує для заявника настання будь-яких юридичних наслідків, не тягне за собою винесення наказу ректора і не перешкоджає реалізації права заявника наполягати на призначенні їй наукового керівника саме з кафедри масової та міжнародної комунікації, в тому числі в судовому порядку.

Після неодноразових звернень заявника до державних органів зі скаргами, 27.01.2023р. було доповнено п.10.8 Положення про підготовку здобувачів вищої освіти ступеня доктор філософії та доктора наук у Дніпровському національному університеті ім. О.Гончара, який дозволяє вченій раді факультету призначати наукового керівника у примусовому порядку, без заяви та згоди аспіранта. Крім того, абсолютна більшість пунктів наказу, яким доповнено це положення, стосується питань пов`язаних зі зміною або відсутністю наукового керівника, зокрема, у разі його звільнення, напряму стосуються заявниці, звужують її права встановлюють нові обов`язки та мають дискримінаційний характер.

В лютому 2023р. відбудеться засідання вченої ради факультету, після атестації аспірантів з 13.02.2023 по 28.02.2023р. кафедри масової та міжнародної комунікації, точну дату якої заявнику на повідомлено.

Заявник, маючи обгрунтовані, на її думку, підстави вважати, що через недобросовісні дії Університету за результатами зимової атестації її незаконно відрахують на підставі надуманої втрати зв`язку з кафедрою та науковим керівником або у примусовому порядку, без її згоди та заяви, призначать наукового керівника з іншої кафедри.

Тому заявник, маючи намір подати позов про зобов`язання Університету призначити їй наукового керівника саме з кафедри масової та міжнародної комунікації, просить про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову шляхом:

-заборони Дніпровському національному університету ім. О.Гончара відраховувати ОСОБА_1 за результатами зимової атестації 2022-2023 на підставі наказу №26с від 20.01.2023р. (значене відставання у виконанні індивідуального навчального плану роботи аспіранта, втратили зв`язок з кафедрою та науковим керівником);

-заборонити Дніпровському національному університету ім. О.Гончара призначати наукового керівника ОСОБА_1 не з числа співробітників кафедри масової та міжнародної комунікації, за якою закріплена ОСОБА_1 ;

-заборонити Дніпровському національному університету ім. О.Гончара виконувати щодо ОСОБА_1 наказ ректора № 25 від 27.01.2023р. у частині пунктів 10.1, 10.7, 10.8 Положення про підготовку здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії та доктора наук у Дніпровському національному університету ім. О.Гончара № 205 від 28.09.2020р. (зі змінами).

Відповідно до реєстру передачі справ та матеріалів судді передано заяву 20.02.2023р.

У відповідності до ч. 1 ст. 153 ЦПК України в судове засідання сторони не викликались.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось.

Суд, вивчивши клопотання та дослідивши додані до нього матеріали, встановив наступне.

Заявника наказом № 1295-с від 26.09.2019р. зараховано до аспірантури за держбюджетом з відривом від виробництва з 23.09.2019 по 22.09.2023р.р. на денну форму навчання за спеціальністю 061 Журналістика, на кафедру масової та міжнародної комунікації, науковий керівник професор Бутиріна М.В. (а.с.8).

Згідно витягу з протоколу № 1 від 15.09.2022р. засідання вченої ради ФСЗМК запропоновано призначення нових наукових керівників к зв`язку з кадровими змінами на факультеті, зокрема, ОСОБА_1 запропоновано призначити науковим керівником професора кафедри реклами та зв`язків з громадськістю, д-ра соц. ком. ОСОБА_2 з 01.10.2022р. (а.с.11-12).

ОСОБА_1 із зазначеним не погодилася, вважаючи, що наукового керівника слід призначити саме з кафедри масової та міжнародної комунікації, позаяк її закріплено за цією кафедрою. З цього приводу подавала скарги міністру освіти та науки України, Президентові України, прем`єр-міністру України, міністру фінансів України, голові Державної аудиторської служби України, голові Дніпропетровської ОДА тощо (а.с.14-25).

Наказом № 25 від 27.01.2023р. ректора Дніпровського національного університету ім. О.Гончара внесено зміни до Положення про підготовку здобувачів вищої освіти ступеня доктор філософії та доктора наук у Дніпровському національному університеті ім. О.Гончара, зокрема, п.10.1 доповнено новим абзацом «в окремих випадках гарант освітьо-наукової програми визначає кафедру, за якою закріплюється аспірант для звіту»; п.10.7 викладено у такій редакції « У разі потреби зміни наукового керівника (консультанта) аспірант (докторант) може подати до відділу аспірантури, докторантури заяву із зазначенням причин такої зміни. Заява аспіранта має бути погоджена із попереднім (якщо він продовжує працювати в Університеті) та потенційним науковим керівниками, завідуючим кафедрою, деканом факультету, гарантом освітньо-наукової програми. На підставі заяви відповідним наказом ректора Університету аспірантові призначають наукового керівника»; п.10.8 викладено в такій редакції «У разі, якщо протягом 30 календарних днів з дня виникнення обставин, зазначених у п. 10.6, заява аспіранта з погодженням не подана до відділу аспірантури, докторантури, то питання розглядає вчена рада факультету. Вчена рада факультету обирає з числа НПП факультету кандидатуру можливого наукового керівника, чиї наукові інтереси збігаються з тематикою наукового дослідження аспіранта, ухвалює рішення та звертається із клопотанням до ректора про призначення наукового керівника. На підставі клопотання вченої ради факультету та згоди майбутнього наукового керівника відповідним наказом ректора Університету аспірантові призначають наукового керівника» (а.с.78-79).

На думку заявника, прийнятими змінами звужені її права.

Наказом № 26с від 20.01.2023р. ректора наказано провести зимову атестацію аспірантів осінніх наборів в період з 13.02.2023 по 28.02.2023р. (а.с.32), деканам факультетів до 28.02.2023р. провести засідання вчених рад факультетів з питань з питань атестації аспірантів та подати до 28.02.2023р. документи на відрахування аспірантів, які мають значне відставання у виконанні індивідуального навчального плану роботи аспіранта, втратили зв`язок з кафедрою та науковим керівником.

Заявник зазначає, що через недобросовісні дії Університету за результатами зимової атестації її незаконно відрахують на підставі надуманої втрати зв`язку з кафедрою та науковим керівником або у примусовому порядку, без її згоди та заяви, призначать наукового керівника з іншої кафедри.

Має намір подати позов про зобов`язання Університету призначити їй наукового керівника з кафедри масової та міжнародної комунікації.

Просить про забезпечення цього позову:

- забороною Дніпровському національному університету ім. О.Гончара відраховувати її за результатами зимової атестації 2022-2023 на підставі наказу №26с від 20.01.2023р. (значне відставання у виконанні індивідуального навчального плану роботи аспіранта, втратили зв`язок з кафедрою та науковим керівником);

- забороною Дніпровському національному університету ім. О.Гончара призначати їй наукового керівника не з числа співробітників кафедри масової та міжнародної комунікації, за якою закріплена ОСОБА_1 ;

- забороною Дніпровському національному університету ім. О.Гончара виконувати щодо ОСОБА_1 наказ ректора № 25 від 27.01.2023р. у частині пунктів 10.1, 10.7, 10.8 Положення про підготовку здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії та доктора наук у Дніпровському національному університету ім. О.Гончара № 205 від 28.09.2020р. (зі змінами).

За ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду, а також з інших підстав, визначених законом.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 зазначено, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

В постанові Верховного Суду від 15 липня 2020 року у справі № 909/835/18 зазначено, що повинен бути наявним зв`язок між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги. Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, наслідок ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року в справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що «умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання. Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача».

Верховний Суд у постанові від 24 лютого 2021 року в справі № 755/5333/20, провадження № 61-17180св20, вказав, що звертаючись із заявою про забезпечення позову, заявник повинен не лише навести, але й довести наявність підстав для вжиття заходів забезпечення цивільного позову, а також спроможну вірогідність саме таких обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 травня 2021 року у справі № 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказала, що особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому, важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення.

Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

Згідно з ч. 10 ст. 150 ЦПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.

Заявник просить вжити три заходи забезпечення позову про зобов`язання Університету призначити їй наукового керівника з кафедри масової та міжнародної комунікації до його подання, тому що наукового керівника може бути призначено без її згоди з іншої кафедри.

Два з них за змістом (заборона Дніпровському національному університету ім. О.Гончара призначати їй наукового керівника не з числа співробітників кафедри масової та міжнародної комунікації; забороною Дніпровському національному університету ім. О.Гончара виконувати щодо ОСОБА_1 наказ ректора № 25 від 27.01.2023р. у частині пунктів 10.1, 10.7, 10.8 Положення про підготовку здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії та доктора наук у Дніпровському національному університету ім. О.Гончара № 205 від 28.09.2020р. (зі змінами), тобто призначення наукового керівника без її згоди) є тотожними задоволенню позовних вимог, які заявник має наміри подавати

Суд також вважає, що подана заява в частині заборони відрахування не містить обґрунтування, у чому саме полягають об`єктивні ризики невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду в разі задоволення позовних вимог про зобов`язання Університету призначити їй наукового керівника з кафедри масової та міжнародної комунікації, якщо заявника ще не відраховано з числа аспірантів, вона не заявляє вимог про оскарження такого відрахування, яке у часі не відбулося і не вказує обставин, які дадуть обгрунтовані припущення, що таке відрахування може відбутись взагалі, позаяк сама цього не знає і припускає, що їй можуть призначити нового наукового керівника, з чим не погоджується.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні заяви про забезпечення позову слід відмовити, оскільки нею не надано обґрунтованих доказів існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не доведено обставин, які є обов`язковими при подачі заяви про забезпечення позову в розумінні ст. 151 ЦПК України, а два з трьох заявлених заходів забезпечення позову є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 151, 153 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про вжиття заходів забезпечення позову до пред`явлення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду впродовж 15 днів.

Суддя: Д.О. Покопцева