Єдиний унікальний номер 725/14/23
Номер провадження 2/725/5/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.03.2023 року Першотравневий районний суд м.Чернівців в складі: головуючого судді Іщенко І. В., за участю секретаря судового засідання Берекеля О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, скасування відомостей, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання незаконним та скасування рішення суб`єкта владних повноважень, скасування відомостей.

Посилалася на те, що вона з відповідачем ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 липня 2010 року по 17 вересня 2020 року. В шлюбі, 14.12.2012 року за рахунок спільних коштів подружжя придбали у власність квартиру АДРЕСА_1 , титульним власником якої за спільною згодою став відповідач ОСОБА_2 . Вказує, що 14 лютого 2020 року ОСОБА_2 без її відома та згоди здійснив реєстрацію у їх спільному житлі, свого рідного брата ОСОБА_3 . 27 вересня 2022 року ОСОБА_2 без відома позивача та згоди зняв ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання у вищевказаній квартирі. 10 жовтня 2022 року позивач звернулась до Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради з заявою про скасування реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , як таку, що здійснена без позивача, як співвласника майна, згоди та про поновлення її реєстрації у вказаному житлі. 13 жовтня 2022 року Департаментом надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради було надано позивачу відповідь за № і16/05-02/6, відповідно до змісту якої зняття ОСОБА_1 із зареєстрованого місця проживання відбулась у відповідності з пунктом 1 статті 18 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» за заявою власника житла приватної форми власності. Щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , Департаментом роз`яснено, що така реєстрація відбулась у відповідності до ст.18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207, за згодою власника житла - ОСОБА_2 .

Позивач вважає, що зняття Департаментом надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради її, як співвласника майна - квартири АДРЕСА_1 , з реєстрації місця проживання у зазначеному житлі є неправомірним. Також є неправомірним реєстрація Департаментом у вказаному житлі без її письмової згоди ОСОБА_3 , що має своїм наслідком визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора.

У зв`язку з вищевикладеним, просить суд: Визнати незаконним та скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради про зняття ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з зареєстрованого місця проживання за адресою АДРЕСА_2 . Відомості про зняття ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з зареєстрованого місця проживання за адресою АДРЕСА_2 скасувати; Визнати незаконним та скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради про реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_2 . Відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , року народження, за адресою АДРЕСА_2 , скасувати.

Від представника відповідача Департаменту надання адміністративних послух ЧМР через канцелярію суду надійшов відзив на позовну заяву, в якій вказано, що позовну заяву не визнає, вважає її безпідставною та просить відмовити у її задоволенні.

Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Суд, об`єктивно, повно та всебічно дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено і сторонами не оспорюється, що з відповідачем ОСОБА_2 позивач перебували у зареєстрованому шлюбі з 15 липня 2010 року по 17 вересня 2020 року /а.с.12-15/.

14.12.2012 року було придбано у власність квартиру АДРЕСА_1 , титульним власником якої за спільною згодою став відповідач ОСОБА_2 /а.с.18-19/. Однак, суд звертає увагу, що дана квартира була придбана у шлюбі між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 .

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Верховний суд у постанові від 09.07.2021 року у справі № 161/8116/19 зазначив, що конструкція норми статті 60 СК свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

У іншій постанові від 05.08.2022 року у справі № 442/3303/20 Верховний суд зазначив, що сам по собі факт реєстрації права власності на будинок за одним із подружжя (відповідачем) не свідчить, що це майно належить лише цій особі.

Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (стаття 63 СК України).

Відповідно до ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини 2 ст.68 СК України розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Згідно з частинами першою, другою статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Отже, квартира АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому їм обом, в рівній мірі, належить право на володіння, користування та розпорядження цим майном.

Після придбання житла позивач разом з чоловіком та малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , почали мешкати у вказаній квартирі. Реєстрація їх з сином місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 відбулась 19.08.2014 року, а ОСОБА_2 - 14.02.2020 року.

14 лютого 2020 року ОСОБА_2 без відома позива та згоди здійснив реєстрацію у їх спільному житлі, свого рідного брата ОСОБА_3 /а.с.20/

27 вересня 2022 року ОСОБА_2 без відома позивача та згоди зняв ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання у вищевказаній квартирі /а.с.21/.

10 жовтня 2022 року позивач звернулась до Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради з заявою про скасування реєстрації місця проживання у квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3 , як таку, що здійснена без позивача, як співвласника майна, згоди та про поновлення її реєстрації у вказаному житлі.

13 жовтня 2022 року Департаментом надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради було надано позивачу відповідь за № і16/05-02/6, відповідно до змісту якої зняття ОСОБА_1 із зареєстрованого місця проживання відбулась у відповідності з пунктом 1 статті 18 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» за заявою власника житла приватної форми власності. Щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , Департаментом роз`яснено, що така реєстрація відбулась у відповідності до ст.18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207, за згодою власника житла - ОСОБА_2 /а.с.22/.

Відповідно до пункту 2 частини 1 ст.18 ЗУ «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» зняття особи із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) у разі звернення до органу реєстрації або через центр надання адміністративних послуг за місцем задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, поданої у паперовій формі, стосовно повнолітньої особи, місце проживання (перебування) якої зареєстровано або задекларовано в житлі, що належить власнику на підставі права власності. У разі подання власником житла заяви про зняття із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) батьків або інших законних представників дитини чи одного з них така дитина підлягає зняттю із задекларованого або зареєстрованого місця проживання (перебування) разом із її батьками або іншими законними представниками чи одним із них.

Відповідно до ст.18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 02.03.2016 року № 207 (втратили чинність 22.03.2022 року) для реєстрації місця проживання особа або її представник подає, окрім іншого, документи, що підтверджують право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація місця проживання особи здійснюється за згодою власника/співвласника житла, наймача та членів його сім`ї.

Аналіз зазначених норм права свідчать на користь висновку про те, що зняття з реєстрації місця проживання особи в житлі здійснюється за заявою власника житла приватної форми власності, а реєстрація місця проживання особи - за згодою всіх співвласників житла.

За таких обставин, реєстратор, здійснюючи реєстраційну дію по реєстрації місця проживання особи чи зняття з реєстраційного обліку повинен визначити форму власності житла, в якому відбувається реєстрація чи зняття з реєстрації, та встановити всіх співвласників.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 не втратила право власності на спірну квартиру, в силу вимог статей 319, 321 ЦК України. Квартира АДРЕСА_1 є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки була набута ними під час шлюбу, за спільні кошти подружжя. Отже їм обом, в рівній мірі, належить право на володіння, користування та розпорядження цим майном.

Окрім того, суд приймає до уваги рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 02.02.2023 року, яке набрало законної сили 06.03.2023 року. Даним рішенням визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 . Припинено право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , залишивши її у спільній частковій власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 /а.с.61-62/.

Згідно із ч.1 ст.321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК УРСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням, інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд вважає, зняття Департаментом надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради позивача, як співвласника майна - квартири АДРЕСА_1 , з реєстрації місця проживання у зазначеному житлі є неправомірним. Також є неправомірним реєстрація Департаментом у вказаному житлі без позивача письмової згоди ОСОБА_3 , що має своїм наслідком визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора.

Щодо суб`єктного складу окремих учасників справи, зокрема Департамент надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради суд вбачає помилковими мотиви звернення з позовними вимогами позивача до Департаменту.

Відповідно до п.3 Порядку декларування та реєстрації місця проживання (перебування), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.02.2022 року №265 Декларування/реєстрація місця проживання (перебування), зняття із задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування), зміна місця проживання (перебування), скасування декларування/реєстрації місця проживання (перебування) особи здійснюється органом реєстрації, на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача або відповідного право уповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач притягається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього. При цьому неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 570/6008/18 (провадження № 61-6642св20) зазначено, що у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2020 року у справі № 760/30146/18 (провадження № 61-21583св19) вказано спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. Вирішення таких спорів відбувається за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у такому спорі є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої внесений відповідний запис до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Участь державного реєстратора в якості співвідповідача (якщо позивач вважає його винним у порушені прав) не змінює цивільно-правового характеру спору. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава, до яких звернуті матеріально-правові вимоги позивача. Отже, можливість інших суб`єктів, зокрема посадових осіб, у тому числі державних реєстраторів, брати участь у цивільному процесі в якості позивачів і відповідачів у цивільному процесі обмежена. Суд захищає порушене право чи охоронюваний законом інтерес позивача саме від відповідача. Якщо позовна вимога заявлена до особи, яка не є учасником спірних правовідносин (тобто, не до тієї особи, яка має відповідати за цією вимогою), така особа є неналежним відповідачем. Таким чином, у даній справі належним відповідачем є особа, право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено аналогічний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 19 травня 2021 року в справі № 756/2298/18 (провадження № 61-3976св21) вказано, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Дослідивши матеріали справи, суд за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом, суд вважає, що позов обґрунтований і він підлягає частковому задоволенню.

Згідно ст.141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача, так як позивач документально підтвердив понесені ним судові витрати, тому підлягають стягненню з відповідача, витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 1 984грн. 80коп.

Встановлені судом обставини повністю підтверджуються дослідженими у судовому засіданні доказами.

Керуючись ст.ст.510,512,517,572,575 ЦК України, ст.ст. 4-6,76-81,83,141,258-259,263-265,268,273,354-356 ЦПК України, Закон України «Про іпотеку», Закон України «Про нотаріат» суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Визнати незаконним та скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради про зняття ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з зареєстрованого місця проживання за адресою АДРЕСА_2 .

Відомості про зняття ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , з зареєстрованого місця проживання за адресою АДРЕСА_2 - скасувати.

Визнати незаконним та скасувати рішення Департаменту надання адміністративних послуг Чернівецької міської ради про реєстрації місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за адресою АДРЕСА_2 .

Відомості про реєстрацію місця проживання ОСОБА_3 , року народження, за адресою АДРЕСА_2 - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт серії НОМЕР_3 , дата видачі 04.05.1996року, судовий збір у розмірі 1 984грн. 80коп., тобто по 992грн. 40коп. з кожного.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці І. В. Іщенко