Провадження № 2/643/16/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.03.2023

Суддя Московського районного суду м. Харкова Олійник О.О., розглянувши заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сластнікової Г.О. про відвід судді Олійника О.О. від розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Харківської міської ради про встановлення постійного та безоплатного сервітуту на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_1 -

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Московського районного суду м. Харкова на розгляді перебуває цивільна справа за позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , Харківської міської ради про встановлення постійного та безоплатного сервітуту на земельній ділянці домоволодіння АДРЕСА_1 .

23.03.2023 року засобами засобами електронної пошти на адресу суду від представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Сластнікової Г.О. надійшла заява про відвід судді Олійника О.О.

Дана заява обгрунтована тим, що сторона відповідача не довіряє складу суду, вважає в діях судді Олійника О.О. наявними ознаки упередженості та зацікавленості, які полягають у наступному.

На думку представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сластнікової Г.О., суддя Олійник О.О. під час судового засідання 17.03.2023 року надавав консультації правового характеру щодо способу захисту, який має бути обраний адвокатом позивача задля того, щоб в подальшому суду було зручно задовольняти позовні вимоги. На думку адвоката Сластнікової Г.О., суддя під час судового засідання переконував адвоката позивача змінити (уточнити) позовні вимоги, оскільки в четвертій редакції позову вбачається варіативність та наводить цитати судді з технічного запису судового засідання, які нібито підтверджують таку думку адвоката Сластнікової Г.О.

Як слідує із заяви адвоката Сластнікової Г.О. у результаті цих перемов, суд надав можливість позивачу у п`ятий раз «уточнити» свої вимоги, та відклав розгляд справи обґрунтовуючи свої рішення тим, що «відповідач Харківська міська рада не з`явився до суду.

Також, вважає, що випадки які дозволяють судді Олійнику О.О. переносити розгляд справи у зв`язку із третьою неявкою відповідача, - відсутні.

Наведене свідчить, що порушуючи судовий процес визначений в Цивільному процесуальному кодексі України суддя Олійник О.О. надає адвокату позивача додатковий час для усунення виявлених ним недоліків в прохальній частині четвертої редакції позову, приховуючи свої наміри неявкою Харківської міської ради.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Сластнікова Г.О. вважає, що наведені факти свідчать про умисні безпідставні намагання судді Олійника О.О. перекласти провину у затягування розгляду справи з позивача, який 3 рік не може визначитись з предметом позову, на відповідачів, хоча у цій справі саме відповідач-1 страждає більше 2 років від судового арешту який був накладений судом у цій справі 09.09.2020 року та бажає як можно швидше розглянути справу.

На думку сторони скаржника, рекомендації судді щодо необхідності уточнення позовних вимог можливі, але не на стадії збирання доказів, коли суд не вивчивши докази відповідачів, вже заздалегідь знає суть спору, знає яке йому прийняти рішення на користь позивача.

Також на думку представника відповідача ОСОБА_1 , своє рішення суд вмотивовує постановою Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 п. 15 де нібито роз`яснено, що об`єднання в одне провадження з первісним позовом вимог, коли відсутня спільність предмета позову не допускається. Вивчивши вказаний пункт сторона скаржника, дійшла до висновку, що в пункті 15 названої постанови такого твердження не має.

На думку представника відповідача Луценко О.О, зустрічна позовна заява, згідно з приписами процесуального Кодексу може бути залишена без руху, повернута заявнику. Разом із цим суддя Олійник О.О. вигадує інший спосіб ухвалення рішення, який не передбачено законодавцем за ч. 1 ст. 194 ЦПК, а саме: відмовляє у прийнятті зустрічної позовної заяви.

Суд вивчивши доводи заяви про відвід судді та матеріали цивільної справи, вважає дану заяву необгрунтованою з наступних причин.

Судом встановлено, що заява про відвід судді подана до суду 23.03.2023 року, наступне судове засідання по цій справі призначене на 31.03.2023 року. Таким чином, заява про відвід судді подана до суду раніше ніж за три дні до судового засідання по справі.

Частинами 1-3 статті 40 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 32 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід. Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Положеннями частини 7 статті 40 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що питання про відвід вирішується невідкладно. Вирішення питання про відвід суддею, який не входить до складу суду, здійснюється протягом двох робочих днів, але не пізніше призначеного засідання по справі. У разі розгляду заяви про відвід суддею іншого суду - не пізніше десяти днів з дня надходження заяви про відвід. Відвід, який надійшов поза межами судового засідання, розглядається судом у порядку письмового провадження.

Оскільки заява про відвід надійшла поза межами судового засідання, суд на підставі ч. 7 ст. 40 ЦПК України, розглядає цю заяву у порядку письмового провадження.

Під час аналізу заяви про відвід судді Олійника О.О. суд дійшов наступних висновків.

Інститут відводу (самовідводу) судді від участі у розгляді конкретної справи - це одна із найважливіших гарантій здійснення правосуддя справедливим судом. Він покликаний ліквідувати найменшу підозру у заінтересованості судді в результатах розглянутої справи, навіть якщо такої заінтересованості немає, бо тут головним є публічний інтерес.

Запровадження законодавцем інституту відводу судді, унормованого в положеннях статей 36-41 Цивільного процесуального кодексу України, мало на меті в першу чергу уникнення будь-яких ризиків можливості порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства, якими є: верховенство права; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; обов`язковість судового рішення; забезпечення права на апеляційний перегляд справи; забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у визначених законом випадках; розумність строків розгляду справи судом; неприпустимість зловживання процесуальними правами; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, та забезпечення гарантії дотримання декларованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року прав на судовий захист при зверненні особи до суду з метою їх реалізації.

У зв`язку з цим було визначено перелік випадків, за наявності яких може виникати можливість порушення наведених принципів та гарантій, які було унормовано у статті 36 Цивільного процесуального кодексу України.

Головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

За змістом статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року суд у межах своїх повноважень має бути неупередженим. Неупередженість зазвичай означає відсутність упередженості або суб`єктивного ставлення, що може бути оцінене багатьма способами (рішення Європейського суду з прав людини «Ветштайн проти Швейцарії»).

У рішенні Європейського суду з прав людини від 09 листопада 2009 року у справі «Білуха проти України» зазначено, що «у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу й такий ступінь, що свідчать про небезсторонність суду». Стосовно відводу (як права сторони його ініціювати) вказано, що «особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного». Безумовно, сторони можуть побоюватися, що суддя є небезстороннім, але «вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими».

При вирішенні справи «Білуха проти України» Європейський суд з прав людини у пункті 49 рішення з посиланням на свою усталену практику зазначає, що наявність безсторонності відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. За суб`єктивним критерієм беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності.

Окрім того, за практикою Європейського Суду з прав людини при вирішенні питання щодо існування легітимних причин сумніватися у неупередженості конкретного судді позиція зацікавленої сторони є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є наявність обґрунтованого сумніву в неупередженості суду. Особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного.

Отже, при об`єктивному підході до встановлення наявності/відсутності упередженості суду (суддів) необхідно визначити, чи існують очевидні факти, що можуть поставити під сумнів його безсторонність, зважаючи на безпосередню поведінку судді. Суб`єктивний критерій, у свою чергу, вимагає оцінки реальних дій окремого судді під час розгляду конкретної справи, й лише після встановлення фактів у поведінці судді, які можна було б кваліфікувати як прояв упередженості, можливо ставити під сумнів його безсторонність.

Відповідно до частини 1 статті 36 Цивільного процесуального кодексу України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо:

1) він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу;

2) він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі;

3) він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи;

4) було порушено порядок визначення судді для розгляду справи;

5) є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

При цьому, частиною 4 статті 36 Цивільного процесуального кодексу України регламентовано, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

За змістом частини третьої статті 39 Цивільного процесуального кодексу України відвід повинен бути вмотивованим.

В частині четвертій статті 39 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що встановлення обставин, вказаних у пунктах 1-4 частини першої статті 35 цього Кодексу, статті 36 цього Кодексу, звільняє заявника від обов`язку надання інших доказів упередженості судді для цілей відводу.

Цивільний процесуальний кодекс України не встановлює вичерпного переліку обставин, які свідчать про необ`єктивність судді, однак зазначається, що такі підстави повинні бути обгрунтовані особою, яка ініціює питання про відвід судді.

Суд зазначає, що не є підставами для відводу суддів заяви, які містять лише припущення про існування відповідних обставин, не підтверджених належними і допустимими доказами, а також наявність скарг, поданих на суддю (суддів) у зв`язку з розглядом даної чи іншої справи, обставини, пов`язані з прийняттям суддями рішень з інших справ.

Таким чином, щодо суб`єктивної складової безсторонності суду заявнику необхідно довести наявність упередженості судді для відводу його від справи, оскільки існує презумпція неупередженості судді. І тільки якщо з`являються об`єктивні сумніви щодо цього, то для його відводу в ході об`єктивної перевірки має бути встановлена наявність певної особистої заінтересованості судді, або його прихильностей, уподобань стосовно однієї зі сторін у справі.

Разом з тим, обставини викладені у поданій представником відповідача Луценко О.О. заяві не містить обґрунтованих посилань на дійсні обставини, які викликають сумнів у об`єктивності або неупередженості судді Олійника О.О., та можуть бути підставою для його відводу від розгляду справи відповідно до статей 36, 37 Цивільного процесуального кодексу України.

Доводи представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Сластнікової Г.О. зводяться до незгоди із прийнятими суддею Олійником О.О. процесуальними рішеннями по справі, зокрема по відмову у прийнятті до справи зустрічної позовної заяви та її повернення, яка була подана представником відповідача Луценко О.О. та відкладенням підготовчого судового засідання на іншу дату, у зв`язку з неявкою відповідача Харківської міської ради, а також продовженням підготовчого судового засідання ще на 30 днів.

Однак, ці обставини не є підставою для відводу судді відповідно до частиною 4 статті 36 Цивільного процесуального кодексу України, в якій зазначено, що незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Стосовно доводів заяви про відвід про те, що суддя Олійник О.О. під час судового засідання, нібито, консультував представника позивача з правових питань щодо способу захисту, який має бути обраний адвокатом позивача задля того, щоб в подальшому суду було зручно задовольняти позовні вимоги, то суд звертає увагу скаржника на той факт, що суд виконував завдання підготовчого судового провадження зокрема відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України шляхом остаточного визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу та слідував основним засадам (принципам) цивільного судочинства, зокрема засаді змагальності сторін, відповідно до якої суд зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом (п.3,4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Інші доводи заяви про відвід судді Олійника О.О. не заслуговують на увагу за їх безпідставністю та необгрунтованістю.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення («Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, викладені у заяві про відвід судді Олійника О.О. доводи мають суб`єктивний для представника відповідача характер, є незгодою з процесуальними рішеннями судді та не свідчать про наявність обґрунтованих сумнівів у неупередженості або об`єктивності судді Олійника О.О. під час розгляду справи № 643/13797/20, у зв`язку з чим заявлений відвід є необґрунтованим.

В силу приписів частини 3 статті 40 Цивільного процесуального кодексу України якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

На підставі викладеного та керуючись статтями 36, 40, 260 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати заявлений представником відповідача ОСОБА_1 адвокатом Сластніковою Г.О. відвід судді Олійнику О.О. від розгляду справи № 643/13797/20 необґрунтованим.

Заяву про відвід судді передати для розгляду в порядку, визначеному ч. 1 ст. 33 Цивільного процесуального кодексу України.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та не підлягає оскарженню.

Суддя Олійник О.О.