Справа № 463/3882/16-ц Головуючий у 1 інстанції: Леньо С.І.
Провадження № 22-ц/811/1972/21 Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Мікуш Ю.Р.

Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.

Секретар Іванова О.О.

З участю представника апелянта РЛП «Знесіння»- Панкевич К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 463/3882/16ц за апеляційною скаргою особи, що не брала участі у справі Регіонального ландшафтного парку «Знесіння» в особі директора Тарас У.М. на рішення Личаківського районного суду м.Львова від 23 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про встановлення факту користування майном, визнання права власності на майно за набувальною давністю

в с т а н о в и в :

19.08.2016 року 2016 року ОСОБА_1 звернуласядо суду з позовом до Львівської міської ради про встановлення факту користування більше сорока років садовим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 та земельною ділянкою, на якій він розташований за геометричними розмірами (за ходом годинникової стрілки): 9,85 м., 16.98 м., 16,51 м., 18,19 м., 9,76 м., 60,34 м., 35,86 м., 7,00 м., 10,60 м., 11,06 м., 12,58 м., 10,56 м., 25,16 м., 14,31 м., 16,04 м., 27,37 м., 33,74 м., 4,65 м., 41,17 м.; площею 0,2645 га, за адресою: АДРЕСА_1 , а також визнати за нею право власності за набувальною давністю на садовий будинок, розташований на земельній ділянці, геометричними розмірами (за ходом годинникової стрілки): 9,85 м., 16.98 м., 16,51 м., 18,19 м., 9,76 м., 60,34 м., 35,86 м., 7,00 м., 10,60 м., 11,06 м., 12,58 м., 10,56 м., 25,16 м., 14,31 м., 16,04 м., 27,37 м., 33,74 м., 4,65 м., 41,17 м.; площею 0,2645 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі листа від 29.03.1979р. № 27 їй передали в користування земельну ділянку, розташовану на АДРЕСА_2 ), якою вона користується по даний час. На цій земельній ділянці розташований садовий будинок, який колись був частиною садиби ОСОБА_2 , яка у 1947р. виїхала в невідомому напрямку та з тих часів не поверталась. За рахунок власних коштів постійно підтримує технічний стан будинку протягом 37 років, а рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 02.12.2014р. встановлено факт про те, що позивач та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу впродовж сорока років з 22.08.1974р. по 14.09.2014р. у весняно-літній період у дачному будинку за адресою АДРЕСА_3 .

Після смерті ОСОБА_3 продовжує відкрито та безперервно, на протязі більше 40 років користуватись садовим будинком, розташованим за адресою АДРЕСА_1 , тому просить встановити такий факт та визнати за нею право власності за набувальною давністю на зазначений будинок.

Рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 23 жовтня 2019 року позовні вимоги задоволено.

Встановлено факт користування більше сорока років ОСОБА_1 садовим будинком, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 та земельною ділянкою, на якій він розташований за геометричними розмірами (за ходом годинникової стрілки): 9,85 м., 16.98 м., 16,51 м., 18,19 м., 9,76 м., 60,34 м., 35,86 м., 7,00 м., 10,60 м., 11,06 м., 12,58 м., 10,56 м., 25,16 м., 14,31 м., 16,04 м., 27,37 м., 33,74 м., 4,65 м., 41,17 м.; площею 0,2645 га, за адресою: АДРЕСА_1 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на садовий будинок, розташований на земельній ділянці, геометричними розмірами (за ходом годинникової стрілки): 9,85 м., 16.98 м., 16,51 м., 18,19 м., 9,76 м., 60,34 м., 35,86 м., 7,00 м., 10,60 м., 11,06 м., 12,58 м., 10,56 м., 25,16 м., 14,31 м., 16,04 м., 27,37 м., 33,74 м., 4,65 м., 41,17 м.; площею 0,2645 га за адресою АДРЕСА_1 .

Рішення суду оскаржила особа, що не брала участі у справі Регіональний ландшафтний парк «Знесіння» в особі директора Тарас У.М.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею І-ЛВ № 004103, виданого Регіональному ландшафтному парку «Знесіння» (надалі-РЛП «Знесіння») 19 грудня 2001 р. відповідно до ухвали Львівської міської ради від 21.06.01 №1113 «Про затвердження меж і надання земельної ділянки у постійне користування регіональному ландшафтному парку «Знесіння» у м. Львові та деякі територіальні і нормативно-організаційні питання функціонування регіонального ландшафтного парку «Знесіння»», земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 передана РЛП «Знесіння» Львівською міською радою в постійне користування. Вищезгадана земельна ділянка належить до категорії земель природоохоронного, рекреаційного та історико-культурного призначення. Згідно ухвали Львівської міської ради від 02.12.1993 р.№ 327 РЛП «Знесіння» оголошено об`єктом природно-заповідного фонду України. На землях природньо-заповідного фонду забороняється будь-яка господарська та інша діяльність, що суперечить цільовому призначенню. Садовий будинок по АДРЕСА_1 , на який оскаржуваним рішенням суду визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю, знаходиться на земельній ділянці в межах однієї з 22-ох земельних ділянок площею 110,9166 га, яка знаходиться в постійному користуванні РЛП «Знесіння» на підставі Державного акту на право постійного користування землею І-ЛВ № 004103.

Будь-яких рішень про вилучення з постійного користування РЛП «Знесіння» земельної ділянки та передачу такої ділянки ОСОБА_1 або іншим особам у власність/користування Львівська міська рада не приймала.

Оскільки Регіональний ландшафтний парк «Знесіння» є постійним користувачем земельної ділянки, а оскаржуваним рішенням суду встановлено факт користування ОСОБА_1 частиною цієї земельної ділянки та садовим будинком, що на ній знаходиться, а також визнано право власності за набувальною давністю на цей садовий будинок, то у зв`язку з прийняттям оскаржуваного рішення суду законний користувач земельної ділянки - РЛП «Знесіння» позбавлений можливості володіти та користуватися переданою йому в постійне користування земельною ділянкою комунальної власності по АДРЕСА_1 , а також позбавлений можливості належно виконувати свої обов`язки зі збереження в природному стані типових і унікальних природних комплексів та об`єктів, забезпечення умов для організованого відпочинку населення. Факт проживання позивача та ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу у дачному будинку по АДРЕСА_1 та квитанції про сплату житлово-комунальних послуг не підтверджують факт відкритості володіння позивачем будинком АДРЕСА_1 , давність такого володіння та його безперервність.

Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким в позові відмовити.

ІНФОРМАЦІЯ_1 позивач ОСОБА_1 померла, що стверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_1 від 24 листопада 2021 року, виданого Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м.Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів).

Відповідно до листа П`ятої Львівської державної нотаріальної контори Львівської області спадкова справа після смерті ОСОБА_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , не заводилась.

Згідно зі статтею 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії цивільного процесу.

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Таким чином, процесуальне правонаступництво настає в таких випадках: 1) у разі смерті фізичної особи чи припинення юридичної особи; 2) заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні; 3) в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір.

Правонаступництвом у матеріальних правовідносинах є перехід прав або обов`язків їх учасника до іншої особи внаслідок певних юридичних фактів, у результаті яких один з учасників правовідносин вибуває з них і замінюється іншою особою.

Відповідно до частини четвертої статті 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1219 ЦК України не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема:1)особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 цього Кодексу.

Дослідивши підстави позову та предмет позову, суд доходить висновку, що дані правовідносини допускають правонаступництво, однак у зв`язку з відсутністю спадкоємців правонаступництво не настає.

Відповідно до п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Частина 1,3 ст.377 ЦПК України передбачено, що судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі чи припинення юридичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог частини першої цієї статті.

Відповідно до ч.3 ст.377 ЦПК України перш ніж скасувати рішення суду першої інстанції та закрити провадження у справі в зв`язку зі смертю фізичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, суд апеляційної інстанції має з`ясувати і зазначити в судовому рішенні, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість ухваленого судом першої інстанції у справі рішення.

Ситуації коли спір допускає правонаступництво, однак правонаступника немає Цивільний процесуальний кодекс не передбачає, однак з врахуванням того, що рішення оскаржується особою, яка не брала участі у справі, однак вважає, що цим рішенням порушуються її права та інтереси, суд зобов`язаний перевірити зазначені доводи.

Заслухавши пояснення представника апелянта ОСОБА_4 на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіряючи законність рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги особи, що не брала участі у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що оскаржуваним рішенням порушуються права апелянта, тому апеляційна скаргі підлягає до часткового задоволення.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що у 1979р. відділ комунального господарства Червоноармійської районної ради народних депутатів ( на даний час Личаківська РА) надав свою згоду на користування позивачем ОСОБА_1 земельною ділянкою, на якій розташований спірний садовий будиночок у АДРЕСА_1 . Позивач добросовісно, відкрито та безперервно протягом сорока років володіла будинком та земельною ділянкою на якій він знаходиться, що підтверджується поясненнями свідків допитаних в судовому засіданні, а також належними доказами, зокрема квитанціями про оплату комунальних послуг.

Апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду.

Із матеріалів справи встановлено, що поряд із спірним будинком знаходився будинок ОСОБА_3 з яким проживала позивач ОСОБА_1 та рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 02.12.2014 року ( а.с.84) встановлено факт спільного проживання без реєстрації шлюбу впродовж сорока років з 22.08.1974 року по 14.09.2014 року у весняно-літній період у дачному будинку за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Спірний будинок на АДРЕСА_1 є сусіднім по відношенню до будинку ОСОБА_3 із яким ОСОБА_1 проживала без реєстрації шлюбу впродовж сорок років, про що судом встановлено факт та рішення Личаківського районного суду м.Львова від 02.12.2014 року набрало законної сили.

Позивач ОСОБА_1 та допитані судом першої інстанції свідки пояснили, що ОСОБА_1 , проживаючи у ОСОБА_3 , користувалася спірним будинком по АДРЕСА_1 , зокрема, на земельній ділянці викошувала траву для кролів, сушила її на горищі цього будинку, підтримувала такий у належному санітарному стані. Отже, використовуючи спірний садовий будинок по АДРЕСА_1 з дозволу органу місцевого самоврядування, ОСОБА_1 вважала його своєю власністю.

Однак, із пояснень представника апелянта ОСОБА_4 , з доводів апеляційної скарги вбачається, що відповідно до Державного акту на право постійного користування землею серія І-ЛВ № 004103, виданого РЛП «Знесіння» 19 грудня 2001 року відповідно до ухвали ЛМР від 21.06.01 року № 1113 «Про затвердження меж і надання земельної ділянки у постійне користування РЛП «Знесіння» у м.Львові та деякі територіальні і нормативно-організаційні питання функціонування РЛА «Знесіння», земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1 передана РЛП «Знесіння» Львівською міською радою в постійне користування.

Зазначена земельна ділянка відноситься до категорії земель природоохоронного, рекреаційного та історико-культурного призначення.

Відповідно до ст.10 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» Львівська міська рада (далі по тексту ЛМР) є органом місцевого самоврядування в Україні, що представляє територіальну громаду міста Львова та здійснює від її імені та в її інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України та іншими законами України.

Статтею 80 Земельного кодексу України (далі по тексту ЗК) суб`єктами права власності на землі комунальної власності є територіальні громади, які реалізують це право безпосередньо або через органи місцевого самоврядування.

Згідно ст.83 ЗК у комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів.

За змістом ст.12 ЗК розпорядження землями територіальної громади міста Львова, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громади та юридичних осіб, надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення земельних ділянок із земель комунальної власності, відноситься до повноважень ЛМР.

Згідно Ухвали Львівської обласної ради від 02.12.1993 року № 327 РЛП «Знесіння» оголошено об`єктом природно-заповідного фонду України.

Садовий будинок по АДРЕСА_1 , на який оскаржуваним рішенням суду визнано за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю, знаходиться на земельній ділянці в межах однієї з 22-ох земельних ділянок площею 110,9166 га, яка знаходиться у постійному користуванні РЛП «Знесіння» на підставі ДА серія І-ЛВ № 004103 про право постійного користування землею.

Рішень органу місцевого самоврядування про вилучення з постійного користування РЛП «Знесіння» земельної ділянки та передачу такої ОСОБА_1 або іншим особам у власність чи користування ЛМР не приймала.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 встановив факт користування позивачем ОСОБА_1 садовим будиночком, що розташований на земельній ділянці, яка перебуває у постійному користуванні РЛП «Знесіння», а також визнав право власності за набувальною давністю на садовий будинок за ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , не залучивши до участі у справі належного постійного землекористувача, яким є РЛП «Знесіння».

Відповідно до п.4 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Згідно ч.1п.2 ст.374 ЦПК суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи те, що оскаржуваним рішенням суду порушуються права апелянта, як постійного користувача земельної ділянки на якій розташований садовий будинок, однак суд першої інстанції не залучив його до участі у справі, рішення суду підлягає скасуванню, а враховуючи, що позивач ОСОБА_1 померла та після її смерті відсутні правонаступники, провадження у справі підлягає закриттю.

Керуючись ст. ст. 374ч.1 п.2; 376 ч.3п.4; 383; 384; 389-391 ЦПК України,- суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу особи, що не брала участі у справі Регіонального ландшафтного парку «Знесіння» в особі директора Тарас У.М. задоволити частково.

Рішення Личаківського районного суду м.Львова від 23 жовтня 2019 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради про встановлення факту користування майном та визнання права власності за набувальною давністю закрити.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст. ст. 389-391 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 15 березня 2023 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк