"27" березня 2023 р. Справа № 363/1284/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

про залишення позовної заяви без руху

27 березня 2023 року м. Вишгород

Суддя Вишгородського районного суду Київської області Лукач О.П., перевіривши на відповідність вимогам статей 175, 177 ЦПК України позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

6 березня 2023 року до Вишгородського районного суду Київської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 , у якій він просить:

розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 ;

визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - ОСОБА_1 за адресою:

АДРЕСА_1 .

Відповідно до частини першої статті 187 ЦПК України суд відкриває провадження у справі за позовною заявою за відсутності підстав для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження.

Перевіривши матеріалами позовної заяви, ухвалою суду від 10 березня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху та надано строк для усунення її недоліків, з тих підстав, що позовна заява не відповідає вимогам статей 175, 177 ЦПК України, а також, звертаючись до суду з позовом, який містить дві позовні вимоги, позивачем було сплачено лише за одну з них, що не відповідає вимогам статті 6 Закону України «Про судовий збір»

22 березня 2023 року позивач, на виконання вимог ухвали суду від 10 березня

2023 року, подав до суду позовну заяву про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, у новій редакції, додавши квитанцію про сплату судового збору.

Дослідивши зміст позовної заяви у новій редакції, судом встановлено, що позивачем недоліки усунуто не у повному обсязі, оскільки зміст позовної заяви у частині визначення місця проживання дитини з батьком не містить обґрунтування та викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та не зазначено доказів, що підтверджують вказані обставини, як те передбачено частиною першою та пунктом 5 частини третьої статті 175 ЦПК України. На підтвердження того, що відповідач перебуває у Німеччині та наявність у неї бажання залишитися там проживати та створити сім`ю, у позовній заяві не зазначено та до неї не долучено доказів, які б підтверджували вказані обставини, тим більше у позовній заяві позивачем вказано фактичне місце проживання відповідача - м. Вишгород Київської області.

У позовній заяві, яка надійшла вперше до суду, та у позовній заяві у новій редакції, позивачем не зазначено якими діями саме відповідач не визнає, порушує, чи оспорює його права щодо місця проживання дитини, яке необхідно визначити рішенням суду.

Так, залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без руху, в ухвалі суду від 10 березня 2023 року, зазначалося про необхідність позивачу викласти обставини, якими обґрунтовуються його вимоги щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком, зазначивши і надавши докази, що підтверджують вказані обставини, оскільки, посилання на наявність нотаріально посвідченого договору від 4 березня 2023 року, укладеного між позивачем та відповідачем, що дитина буде перебувати на утриманні та проживати з батьком, не зазначаючи при цьому, яким чином відповідачем порушується його право, за захистом якого звернувся до суду, свідчить про відсутність спору між сторонами у цій частині.

Суд зазначає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (частина перша статті 15 ЦК України).

Також, статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а частиною другою вказаної статті передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів.

Тобто, фактичною передумовою судового розгляду справи є наявність спору про право (для справ позовного провадження). Спір повинен мати правовий характер, тобто стосуватися прав, обов`язків, свобод чи інтересів конкретної особи.

Спір про право - це формально визнана суперечність між суб`єктами цивільного права, що виникла за фактом порушення або оспорювання суб`єктивних прав однією стороною цивільних правовідносин іншою і яка потребує врегулювання самими сторонами або вирішення судом.

Отже, суд може захистити лише порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси.

Так, у пункті 4 Постанови Пленуму Верховного суду від 21 грудня 2007 року вказано, що оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

У постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження N 61-14859св19) вказано, що «Під час вирішення питання про визначення місця проживання дитини участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (суд обов`язково враховує стан здоров`я і батьків, і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.

Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами.».

Позовна заява ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, одночасно містить позовну вимогу саме про визначення місця проживання дитини з батьком (позивачем).

Щодо порядку вирішення питання про визначення місця проживання дитини, суд зазначає, що частиною другою статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка досягла десять років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до частини першої та другої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із частинами четвертою та п`ятою статті 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, передбачено, що для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення місця проживання дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини, довідку з місця навчання, виховання дитини, довідку про сплату аліментів (у разі наявності).

Під час розв`язання спорів між батьками щодо визначення місця проживання дитини служба у справах дітей має захищати інтереси дитини з урахуванням рівних прав та обов`язків матері та батька щодо дитини.

Працівник служби у справах дітей за місцем проживання дитини проводить бесіду з батьками та відвідує їх за місцем проживання, про що складає акт.

У разі коли батьки дитини проживають у межах різних адміністративно-територіальних одиниць, той із батьків, який подав заяву про визначення місця проживання дитини з ним, звертається до служби у справах дітей за місцем свого проживання для здійснення обстеження його житлово-побутових умов та складення акту обстеження умов проживання. Зазначений акт передається заявником до служби у справах дітей за місцем проживання дитини, працівник якої проводить з ним бесіду.

Після обстеження житлово-побутових умов, проведення бесіди з батьками та дитиною служба у справах дітей складає висновок про визначення місця проживання дитини і подає його органу опіки та піклування для прийняття відповідного рішення.

Суд також зазначає, що предметом доказування у справах щодо визначення місця проживання дитини, зокрема, є: той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні; факти порушення одним з батьків обов`язків щодо виховання та розвитку дитини (ухилення від виконання батьківських обов`язків, фізичні покарання дитини, будь-які види експлуатації дитини); факти використання одним з батьків форм та методів виховання, які суперечать закону, моральним засадам суспільства; факти звернення матері, батька дитини або самої дитини за захистом своїх прав та інтересів до органу опіки та піклування, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій; факти здійснювання батьківських прав всупереч інтересам дитини.

До позовної заяви про визначення місця проживання дитини з позивачем, необхідно додати докази, зокрема, крім тих, що позивач додав: висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків; акти обстеження матеріальних і житлово-побутових умов кожного з батьків (осіб, що претендують на виховання дитини), документи, що підтверджують право власності на житло; довідки і характеристики з місця роботи і місця проживання, інші документи, що характеризують батьків і їх відношення до дітей, поведінки за місцем роботи і за місцем проживання; довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника); медичні довідки; довідка і характеристики дитини і батьків з освітніх установ.

Таким чином, зазначене вище по тексту цієї ухвали суду, позивачу необхідно врахувати для усунення недоліків позовної заяви та на виконання вимог пунктів 2, 5, 8 частини третьої статті 175, частини п`ятої статті 177 ЦПК України, подати до суду позовну заяву у новій редакції, із зазначенням у якості третьої особи органу опіки та піклування (участь якого при розгляді спору щодо визначення місця проживання дитини є обов`язковою), із викладеними обставинами, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо визначення місця проживання малолітньої дитини з ним, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, навести перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви, зазначити докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності), зазначити щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви та додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).

Відповідно до статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду заяви постановляє ухвалу про залишення її без руху.

Оскільки позивач ОСОБА_1 , подавши до суду позовну заяву про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, у новій редакції, не в повному обсязі усунув недоліки позовної заяви, зазначені в ухвалі суду від 10 березня 2023 року, суд вважає за необхідне залиши її без руху повторно, встановивши строк для усунення викладених вище недоліків.

Керуючись статтями19, 175, 177, 185, 274 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини - повторно залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом десяти днів з дня отримання ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у разі не усунення недоліків у встановлений строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О.П. Лукач