КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 369/1384/19 Головуючий у суді першої інстанції: Ковальчук Л.М.
Номер провадження: 22-ц/824/105/2023 Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Коцюрби О.П.,

суддів: Білич І.М., Слюсар Т.А.,

при секретарі - Качалабі О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на рішення Києво-Свсятошинського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012», треті особи: Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі», Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області, Товариство з обмеженою відповідальністю «Журавлинка Плюс», про зобов`язання відновити постачання електроенергії і стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У Києво-Святошинський районний суд Київської області звернулись ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 (далі - позивачі) з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» (далі - ТОВ «Черемшина 2012», відповідач), треті особи: Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі», Головне управління Держпродспоживслужби в Київській області, про зобов`язання відновити постачання електроенергії і стягнення моральної шкоди,

Позовні вимоги обґрунтовували тим, що ТОВ «Черемшина 2012» тривалий час не надає комунальні послуги з електропостачання у кімнати № 221 , 307, 313, 319, що знаходяться в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 та не підтримує гуртожиток в належному стані, у зв`язку із чим порушуються їх права, як споживачів комунальних послуг та завдано їм моральну шкоду.

Просили суд зобов`язати виконавця житлово-комунальних послуг - ТОВ «Черемшина-2012» відновити постачання електроенергії в кімнати № 221 , 307, 313, 319 в буд. АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 97 000,00 грн., стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 99 000,00 грн., стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в розмірі 93 000,00 грн., стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 95 000,00 грн., а також судові витрати.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року провадження в справі за позовними вимогами ОСОБА_4 закрито у зв`язку із її смертю на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України.

Рішенням Києво-Свсятошинського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 оскаржили його в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі, посилаючись на необґрунтованість рішення суду, невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили рішення Києво-Свсятошинського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , ухвалити у цій частині нове судове рішення, яким їх позовні вимоги задовольнити.

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що позивачами, Києво-Свсятошинському районному суду Київської області надано докази в яких містяться дані про наявність обставин і фактів, якими обгрунтовувались вимоги та які мали значення для вирішення справи, але суд першої інстанції в порушення норм процесуального права не вказав в описовій частині судового рішення мотиви їх відхилення, норми права, на які посилалися позивачі, та мотиви їх незастосування.

Позивачі звернули увагу апеляційного суду на те, що суд першої інстанції не спростовує укладення договорів на оренду ліжко-місць в кімнатах гуртожитку № 221 від 01 жовтня 2013 року, № 307 від 02 грудня 2015 року між ними та ТОВ «Черемшина 2012».

Зазначили, що Києво-Свсятошинський районний суд Київської області аналізуючи вказані договори від 01 жовтня 2013 року та від 02 грудня 2015 року не врахував, що ТОВ «Черемшина 2012» своїми діями щодо незабезпечення виконання умов договору оренди ліжко-місць та припинення постачання електроенергії до кімнат позивачів у гуртожитку здійснило втручання на повагу до житла за відсутності законних на те підстав, оскільки не надало суду належних та допустимих доказів правомірності своїх дій.

Апелянти вважають, що суд першої інстанції не став брати до уваги припинення постачання електричної енергії, в кімнати № 221 , № 307 в буд. АДРЕСА_1 , в якій зареєстровані та проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується актом обстеження побутових умов мешканця гуртожитку, актами-претензіями, актом про факт відсутності представника ТОВ «Черемшина 2012» при складанні актів-претензій, актом про відключення від енергопостачання кімнат № № 213 - 225, і не заперечується сторонами по справі.

Також, звернули увагу суду апеляційної інстанції на те, що представник ТОВ «Черемшина 2012» на підтвердження своїх усних заперечень, не надав жодного доказу щодо правомірності відключення, з дотриманням вимог чинного законодавства кімнат № 221 № 307 від постачання електроенергії, що на думку апелянтів, вказує на порушення з боку ТОВ «Черемшина 2012» норм законодавства щодо своєчасного надання житлово-комунальних послуг належної якості, а порушене право позивачів підлягає захисту.

На переконання апелянтів, вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню, оскільки тривалість проживання у кімнатах без електроенергії, істотність змін у побуті та складнощі ведення господарства без електроенергії, з боку відповідача їм було заподіяно моральну шкоду, яка разом з моральними стражданнями, призвели до летального випадку одного із позивачів.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник ТОВ «Черемшина 2012» - адвокат Шокуров Ю.Л. проти доводів апеляційної скарги заперечив, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність. Зокрема зазначив, що в цивільній справі відсутні докази на підтвердження позовних вимог, в тому числі: який орган надає послуги з електропостачання позивачам, який орган, в який час та за яких обставин відключив електропостачання від кімнат, в яких проживають позивачі, притягнення відповідача до адміністративної відповідальності саме за відсутність електропостачання до кімнат позивачів.

Вказав, що матеріали справи не містять доказів того, що саме ТОВ «Черемшина 2012» зобов`язався постачати електричну енергію позивачам, а не ПАТ «Київобленерго» чи Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі».

На підставі викладеного, просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , залишити без задоволення, а рішення Києво-Свсятошинського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року залишити без змін, оскільки вважає його законним та обґрунтованим.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Доводів в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , апеляційна скарга не містить, тому, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України, законність ухваленого у цій частині рішення суду першої інстанції колегією суддів не перевіряється.

Протокольною ухвалою Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року до участі у справі, в якості третьої особи, залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Журавлинка Плюс», так як суд вважає, що судове рішення може вплинути на права та обов`язки даного Товариства.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, яке відбулось 21 березня 2023 року, ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Представник ТОВ «Черемшина 2012» - адвокат Шокуров Ю.Л. у судове засідання, 21 березня 2023 року не з`явився, звернувся до суду із заявою у якій просив проводити судове засідання за його відсутності, у задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Інші учасники справи, належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, проте, їх неявка згідно з вимогами ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Суд апеляційної інстанції, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог, Києво-Святошинський районний суд Київської області виходив з того, що у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження позовних вимог, в тому числі: який орган надає послуги з електропостачання позивачам, який орган, в який час та за яких обставин відключив електропостачання від кімнат, в яких проживають позивачі, притягнення відповідача до адміністративної відповідальності саме за відсутність електропостачання до кімнат позивачів.

Суд першої інстанції також зазначив, що матеріали справи не містять доказів того, що саме відповідач зобов`язався постачати електричну енергію позивачам, а не ПАТ «Київобленерго» чи Приватне акціонерне товариство «ДТЕК Київські регіональні електромережі».

З такими висновками Києво-Свсятошинського районного суду Київської області колегія суддів в повній мірі не погоджується, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 16 грудня 2013 року між ПАТ «Київобленерго» та ТОВ «Черемшина 2012» укладено договір про постачання електричної енергії № 220061041 (том 1 а.с. 102-110).

Між ОСОБА_5 та ТОВ «Черемшина 2012», 01 жовтня 2013 року укладено договір № 221 про оренду ліжко-місць в гуртожитку, згідно якого, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування ліжко-місця для тимчасового проживання у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , у кількості 3 ліжко-місць в кімнаті № 221 (том 1 а.с. 9).

Згідно Довідки № 23 від 21 квітня 2017 року, в кімнаті № 221 зареєстровані та проживають ОСОБА_5 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 (том 1 а.с. 13).

Відповідно до акту від 12 липня 2017 року, складеного представниками Громадської організації «Вишневий світанок» у складі ОСОБА_1, ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_4 , вбачається, що в кімнатах №№ 213-225 з 11 липня 2017 року відсутнє електропостачання внаслідок пошкодження електрощита на 2-му поверсі (том 1 а.с. 19).

Актом обстеження побутових умов мешканця гуртожитку від 21 вересня 2017 року, складеного комісією по забезпеченню реалізації житлових прав мешканців гуртожитків Вишневої міської ради Києво-Святошинсього району Київської області за зверненням мешканця гуртожитку ОСОБА_1 підтверджується факт того, що в кімнаті № 221 відсутнє електропостачання .

З матеріалів справи також вбачається, що 18 грудня 2018 року ОСОБА_1 складено акт-претензію про перерву в наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання або надання не в повному обсязі, зокрема щодо гуртожитку, в якому вказано, що з 2017 року відсутнє електропостачання, з 2016 року відсутнє постачання гарячої води, коридор та кухня в занедбаному стані, підлога вкрита ямами (том 1 а.с. 130).

В подальшому, 26 вересня 2019 року ОСОБА_1 складено акт-претензію про перерву в наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання або надання не в повному обсязі, в якому вказано, що в гуртожитку з 2017 року відсутнє електропостачання, з 2016 року відсутнє постачання гарячої води, з 2019 року відсутнє опалення, приміщення загального користування в занедбаному стані, електричні мережі в неналежному стані (том 1 а.с. 137).

Також судом встановлено, що 02 грудня 2015 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Черемшина 2012» укладено договір № 307 про оренду ліжко-місць в гуртожитку, згідно якого, орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування ліжко-місця для тимчасового проживання у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , у кількості 2 ліжко-місць в кімнаті № 307 (том 1 а.с. 11).

Згідно відомостей Відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області, ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 (том 1 а.с. 47).

В акті-претензії про перерву в наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання або надання не в повному обсязі від 18 грудня 2018 року, складених ОСОБА_2 вказано, що в гуртожитку з травня 2018 року відсутнє електропостачання, з 2016 року відсутнє постачання гарячої води, відсутнє водопостачання на кухні, антисанітарні умови в душевих та туалетах, прибудинкової території, внаслідок чого ОСОБА_2 отримала травму невиробничого характеру (том а.с. 132).

В акті-претензії від 26 вересня 2019 року про перерву в наданні послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, їх ненадання або надання не в повному обсязі, складеному ОСОБА_2 вказано, що з травня 2018 року в гуртожитку відсутнє електропостачання, з 2016 року відсутнє постачання гарячої води, відсутнє гаряче водопостачання, антисанітарні умови місць загального користування, балкони в аварійному стані, відсутність освітлення в місцях загального користування (том. 1 а.с. 139).

Відповідно до п. 10 Примірного положення про користування гуртожитками, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 червня 2018 року № 498, наймачі жилої площі в гуртожитку та члени їх сімей, які проживають разом з ними, серед іншого, мають право на своєчасне отримання житлово-комунальних послуг належної якості згідно із законодавством.

Ідентичне право передбачено ст. 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189-VIII, а саме: споживач має право одержувати своєчасно та належної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством і умовами укладених договорів.

Праву наймача на своєчасне отримання житлово-комунальних послуг кореспондує обов`язок організації, що здійснює управління гуртожитком організовувати належне утримання майна гуртожитку (п. 12 Примірного положення про користування гуртожитками).

Отже, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачу було відомо про відсутність електропостачання у кімнатах, якими користуються позивачі, що підтверджується багаточисленними зверненнями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у різні організації, а також до відповідача.

Разом з тим, будь-яких дій щодо відновлення електропостачання, ТОВ «Черемшина 2012» здійснено не було, належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перешкоджали здійсненню таких дій суду не надано.

На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що ТОВ «Черемшина 2012» порушено норми законодавства щодо своєчасного надання житлово-комунальних послуг належної якості ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а тому, підлягають захисту порушені права позивачів, шляхом зобов`язання ТОВ «Черемшина 2012» відновити постачання електроенергії у кімнатах № 221 , № 307 що знаходяться в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , в яких проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

За таких обставин, рішення Києво-Свсятошинського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання відновити постачання електроенергії підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про задоволення цих вимог.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в їх задоволенні з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу з застосуванням, зокрема, такого способу захисту, як відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

За загальним правилом зобов`язання з відшкодування шкоди (майнової та немайнової) є прямим наслідком правопорушення, тобто, порушення охоронюваних законом суб`єктивних особистих немайнових і майнових прав та інтересів учасників цивільних відносин. При цьому, одне і те ж правопорушення може призводити до негативних наслідків як у майновій, так і немайновій сферах, тобто, виступати підставою для відшкодування майнової та моральної шкоди одночасно.

Заподіяння моральної шкоди та компенсація відповідних немайнових втрат може мати місце як в договірних, так і в деліктних правовідносинах (поза межами існуючих між потерпілим і завдавачем шкоди договірних чи інших правомірних зобов`язальних відносин).

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування (ч.ч. 3, 4 ст. 23 ЦК України).

Приписами ч. 1 ст. 201 ЦК України визначено, що особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, є: здоров`я, життя; честь, гідність і ділова репутація; ім`я (найменування); авторство; свобода літературної, художньої, наукової і технічної творчості, а також інші блага, які охороняються цивільним законодавством.

Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України.

Стаття 1167 ЦК України передбачає загальні підстави відповідальності за спричинену моральну шкоду в позадоговірних відносинах, зокрема, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ст. 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»).

Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону про захист прав споживачів чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди.

У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів.

Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Виходячи з положень ст.ст. 16, 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому, як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Такий висновок висловлений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714 цс 19).

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому зсуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способом захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту свого порушеного права.

Аналізуючи вищевикладене, зважаючи на недоведеність позивачами завдання їм відповідачем моральної шкоди, колегія суддів приходить до висновку, що рішення Києво-Свсятошинського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року в частині відмови ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди необхідно залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони, пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З огляду на те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення Києво-Свсятошинського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про зобов`язання відновити постачання електроенергії скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог, з ТОВ «Черемшина 2012» на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору по 1 921,00 грн., пропорційно до задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 141, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Києво-Свсятошинського районного суду Київської області від 11 травня 2021 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання відновити постачання електроенергії скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про зобов`язання відновити постачання електроенергії - задовольнити частково.

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» (, адреса: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Освіти, 5) відновити постачання електроенергії у кімнаті № 221, що знаходиться в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_1 .

Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» (, адреса: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Освіти, 5) відновити постачання електроенергії у кімнаті № 307 , що знаходиться в гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 , в якій проживає ОСОБА_2 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» (, адреса: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Освіти, 5) на користь ОСОБА_1 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) гривню судового збору.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Черемшина 2012» (, адреса: Київська область, Києво-Святошинський район, м. Вишневе, вул. Освіти, 5) на користь ОСОБА_2 1 921 (одну тисячу дев`ятсот двадцять одну) гривню судового збору.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: О.П. Коцюрба

Судді: І.М. Білич

Т.А. Слюсар