Ухвала

Іменем України

20 січня 2023 року

м. Київ

справа № 212/9076/19

провадження № 61-10522ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Сердюка В. В., Фаловської І. М.

розглянув касаційну скаргу адвоката Залюбовського Віктора Васильовича в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ транс», за участю третьої особи - Моторного (транспортного) страхового бюро України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 в своїх інтересах та інтересах ОСОБА_2 , звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Північтранс», яке у подальшому перейменовано у Товариство з обмеженою відповідальністю «Північ транс» (далі - ТОВ «Північ транс»), про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

У грудні 2019 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , яка набула повної цивільної дієздатності, до суду подали уточнені позови та просили стягнути з ТОВ «Північ транс» 2 000 000,00 грн кожній у відшкодування моральної шкоди завданої кримінальним правопорушенням.

Також, ОСОБА_1 просила стягнути з ТОВ «Північ транс» 160 000,00 грн завданої їй матеріальної шкоди.

Позов мотивований тим, що вироком від 03 вересня 2018 року Жовтневий районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у справі № 212/497/15-к, визнав ОСОБА_3 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною третьою статті 286 КК України, а саме наїзду на пішохода ОСОБА_4 , внаслідок чого пішохід ОСОБА_4 та пасажир автобусу ОСОБА_5 загинули на місці.

Рішенням від 31 травня 2022 року Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області позов ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ТОВ «Північ транс» задовольнив частково.

Стягнув з ТОВ «Північ транс» на користь ОСОБА_1 500 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Стягнув з ТОВ «Північ транс» на користь ОСОБА_2 500 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди.

Стягнув з ТОВ «Північ транс» 12 180,00 судового збору.

У решті позову відмовив.

Постановою від 27 вересня 2022 року Дніпровський апеляційний суд апеляційну скаргу ТОВ «Північ транс» задовольнив частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 залишив без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2022 року в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ТОВ «Північ транс» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 змінив, зменшивши до 50 000,00 грн кожній.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2022 року в частині розміру судового збору стягнутого з ТОВ «Північ транс» змінив, зменшивши до 1 536,80 грн.

У решті рішення суду залишив без змін.

У касаційній скарзі, яка надійшла до Верховного Суду у жовтні 2022 року, адвокат Залюбовський В. В. в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просив скасувати постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року в частині зменшення розміру відшкодування моральної шкоди, а рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2022 року змінити частково та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ТОВ «Північ транс» на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 2 000 000,00 грн у відшкодування моральної шкоди кожній.

Підставою касаційного оскарження адвокат Залюбовський В. В. в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначає неврахування судом апеляційної інстанції висновку щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди, викладеного у постанові Верховного Судувід 23 вересня 2021 року у справі № 199/3654/18.

У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Суди встановили, що вироком від 03 вересня 2018 року Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, який набрав законної сили, визнав ОСОБА_3 винним у скоєнні злочину, передбаченого частиною третьою статті 286 КК України, та призначив покарання у виді позбавлення волі строком на вісім років із позбавленням права керування транспортними засобами строком на три роки з відбуттям покарання в кримінально-виконавчій установі закритого типу.

Цим обвинувальним вироком встановлено, що 16 жовтня 2014 року, приблизно о 10 годині 45 хвилин, водій ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автобусом «Mercedes-Benz 310D» державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по проїжджій частині вул. Ногіна, в м. Кривому Розі, Дніпропетровської області, з боку вул. Електрична в напрямку вул. 20-го Партз`їзду, при виборі в установлених межах безпечної швидкості руху, проявляючи злочинну самовпевненість, не врахував дорожньої обстановки, рухався зі швидкістю в межах від 70 до 90 км/год, та допустив занос керованого транспортного засобу, в процесі заносу виїхав на зустрічну смугу руху, де допустив зіткнення з автобусом «Mercedes-Benz 313СDІ» державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_6 , який рухався у зустрічному напрямку. Порушення водієм ОСОБА_3 пункту 12.1 Правил дорожнього руху, спричинило дорожньо-транспортну пригоду (далі - ДТП), під час якої загинула потерпіла ОСОБА_5 , яка була матір`ю позивачів.

Частиною першою статті 1172 ЦК України визначено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Отже, відповідальність юридичної або фізичної особи настає лише у випадках, коли особа, з вини якої заподіяна шкода, перебуває з організацією в трудових відносинах і шкода заподіяна нею у зв`язку з виконанням трудових (службових) обов`язків.

Таким чином, суди дійшли правильного висновку, що ОСОБА_3 перебував з ПАТ «Північтранс» (ТОВ «Північ транс») у трудових відносинах та, в момент вчинення ДТП виконував свої трудові обов`язки, а тому збитки мають відшкодовуватися роботодавцем згідно зі статтей 1187, 1188 ЦК України.

За змістом статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Відповідно до статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи те, що в наслідок ДТП загинула ОСОБА_5 , яка є матір`ю позивачів, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку щодо наявності правових підстав для покладення на відповідача обов`язку з відшкодування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 завданої моральної шкоди.

Згідно зі статтею 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» спрямовані як на захист прав потерпілої особи на відшкодування шкоди, так і на те, що винна особа має право розраховувати на відшкодування спричиненої нею шкоди страхувальником, у якого застрахована її відповідальність, а тому, розглядаючи такі спори, судам слід уважно дотримуватись балансу інтересів як потерпілої особи, так і особи, яка застрахувала свою відповідальність та переклала тягар відшкодування шкоди на страховика.

Внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність (у визначених указаним Законом випадках - Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі - МТСБУ)) та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик (МТСБУ) за Законом України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто, внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком (МТСБУ).

Подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17.

Відповідно до статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.

Нормами Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено право потерпілих на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю дружини (чоловіка, інших членів сім`ї), за рахунок страховика у розмірі 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, розподілених на всіх осіб, які мають право на таку виплату, але не більше страхової суми за таку шкоду, що не виключає право на відшкодування моральної шкоди, у розмірі, що не покривається страховою виплатою, за рахунок винної особи.

Суди встановили, що цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Mercedes-Benz 310D» держ авний номерний знак НОМЕР_1, на момент ДТП, була застрахована Приватним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» (далі - ПАТ «УСК «Гарант-Авто») за полісом № АІ/1966630.

Розмір мінімальної заробітної плати в місячному розмірі на день ДТП становив 1 218,00 грн, що визначено статтею 8 Закону України «Про державний бюджет на 2014 рік» від 16 січня 2014 року № 719-VII.

Тобто, моральна шкода, завдана смертю потерпілої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в розмірі 14 616,00 грн. підлягала відшкодуванню страховиком ПАТ «УСК «Гарант-Авто», за полісом № АІ/1966630, а інша сума з ТОВ «Північ-транс».

Вирішуючи розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню, суд апеляційної інстан ції правильно в рахув ав те, що ОСОБА_1. та ОСОБА_2. не захотіли щоб страхова компанія відшкодовувала їм моральну шкоду.

Зменшуючи розмір моральної шкоди до 50 000,00 грн, суд апеляційної інстанції врахував висновки Верховного Суду: від 18 жовтня 2019 року у справі № 352/342/17 та від 10 січня 2019 року у справі № 350/1425/17 та звернув увагу на те, що визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 500 000,00 грн, суд першої інстанції вірно виходив з того, що сам фа кт загибелі матері ОСОБА_5. беззаперечно свідчить про те, що її діти відчувають від цього негативні наслідки морального та психологічного характеру, адже вони втратили близьку людину і таку втрату не можливо відновити, також позивачам завдано глибокого психологічного болю, втрату звичного способу життя, наявності відчуття страху за подальше життя без рідної людини та інших негативних наслідків, однак дійшов помилкового висновку, що сума компенсації моральної шкоди повинна складати 500 000,00 грн., оскільки такий розмір не вмотивований, є завищеним і не відповідає тяжкості та характеру завданої позивачам шкоди, а також сталій судовій практиці в аналогічних спорах.

Підставою касаційного оскарження адвокат За любовський В. В . в інтересах ОСОБА_1. та ОСОБА_2. зазначив неврахування судом апеляційної інстанції висновку щодо визначення розміру відшкодування моральної шкоди, викладеного у постанові Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 199/3654/18.

У постанові Верховного Суду від 23 вересня 2021 року № 199/3654/18 на яку посилається заявник, як на приклад неоднакового застосування норми права викладено, що визначаючи розмір компенсації моральної шкоди суди виходили з конкретних установлених обставин цієї справи, оцінки ступеня та глибини моральних страждань позивачів, яких вони зазнали внаслідок смерті малолітньої доньки, порушення їх нормального укладу життя, враховуючи вимоги розумності, справедливості і співмірності завданої моральної шкоди.

Отже, у цій справі суд апеляційної інстанції, зменшуючи розмір відшкодування та посилаючись на усталену практику Верховного Суду у аналогічних справах правильно виходив з того, що місцевий суд дійшов помилкового висновку, що сума компенсації моральної шкоди повинна складати 500 000,00 грн, оскільки такий розмір не вмотивований, є завищеним і не відповідає тяжкості та характеру завданої пози вачам шкоди, а також і те, що ОСОБА_1. та ОСОБА_2. не захотіли щоб страхова компанія відшкодовувала їм моральну шкоду.

Саме по собі посилання на неоднакове застосування норм права у різних справах хоч і у подібних правовідносинах, але з різними встановленими обставинами, не має правового значення для цієї справи та не свідчить про різне застосування чи тлумачення норм матеріального права.

Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанції не спростовують і зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.

Зі змісту касаційної скарги та доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою, а Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку.

Підстави, передбачені статтею 411 ЦПК України, для скасування судових рішень, що оскаржені, відсутні.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою адвоката Залюбовського Вік тора Васильовича в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 31 травня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Північ транс», за участю третьої особи - Моторного (транспортного) страхового бюро України, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк

І. М. Фаловська