П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 березня 2023 року місто Київ

справа № 757/31985/20-ц

провадження№22-ц/824/4521/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.,

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Держава Україна

відповідач - Київська місцева прокуратура № 1

відповідач - Голосївське УП ГУНП у м.Києві

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Печерського районного суду м.Києва від 6 вересня 2021 року, ухвалене у складі судді Новак Р.В.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Держави Україна в особі Державної казначейської служби України, прокуратури м.Києва, Київської місцевої прокуратури № 1, Голосіївського УП ГУНП у м.Києві, третя особа: міжгалузеве науково-технічне колективне підприємство «ЛАНА» про відшкодування шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування шкоди.

Позов обґрунтовано тим, що позивачу заподіяні збитки бездіяльністю органів досудового розслідування, які протягом тривалого часу, за межами розумного строку не завершили належним чином розслідування у кримінальних провадженнях, стосовно підробки документів і наданні судам недостовірних відомостей, стосовно невиплати належної пенсії, середньої заробітної плати, допомоги на неповнолітню дитину, моральної шкоди, належних страхових виплат застрахованій особі від нещасного випадку на виробництві, довічному інваліду по трудовому каліцтву, про зобов`язання вчинити певні дії.

Факти надмірної тривалості кримінальних проваджень, які призвели до моральних і фізичних страждань, залишенням інваліда і неповнолітньої дитини без жодних джерел існування в період з 25 листопада 2001 року по 5 травня 2004 року, неможливість здійснювати звичайну щоденну діяльність при відсутності належних страхових виплат і середньої заробітної плати шляхом дискримінації за вигаданими обставинами та умовами, завдали позивачеві шкоди. Бездіяльність органів досудового розслідування підтверджена ухвалами слідчих суддів, при розгляді постанов слідчих про закриття кримінальних проваджень. Розмір шкоди позивач оцінив в сумі 654173,23 грн.

Рішенням Печерського районного суду м.Києва від 6 вересня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в який просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким стягнути з Держави Україна або з співвідповідачів шкоду в сумі 654173,23 грн. В апеляційній скарзі зазначає про те, що ухвалене рішення винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Також зазначає, що судом неповно встановлені обставини, які мають значення, а саме, що суд не надав правову оцінку проведенню розслідувань кримінальних проваджень.

У відзиві на апеляційну скаргу представник Київської міської прокуратури просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зокрема, зазначає, що позивачем не вказано, які саме рішення, дії або бездіяльність працівників Київської міської прокуратури завдали йому матеріальної шкоди. Позивачем не підтверджено належними доказами неправомірність дій Київської міської прокуратури заподіяння такими діями та бездіяльністю Київської міської прокуратури шкоди, як і не надано обґрунтування розміру завданої матеріальної шкоди. Представник зазначає, що доводами позовної заяви не доведено всі елементи доказування, а саме наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , представник Головного управління Національної поліції у м.Києві Національної поліції України просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження неправомірності дій відповідачів заподіяння такими діями та бездіяльністю шкоди, як і не надано обґрунтування розміру завданої шкоди. Сам факт винесення ухвал слідчим суддею, якими за результатами розгляду скарг позивача скасовувалися постанови про закриття провадження, не тягнуть наслідків цивільно-правового характеру і не можуть бути доказом того, що дії та бездіяльність посадових осіб органів досудового розслідування заподіяли позивачу шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені ухвали слідчим суддею, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів і притягнення їх до цивільно-правової відповідальності.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 , представник третьої особи міжгалузевого науково-технічного колективного підприємства «ЛАНА» ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали і просили задовольнити.

Представник Київської міської прокуратури Котляр Т.М. проти доводів апеляційної скарги заперечувала і просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В судове засіданні не з`явилися представники Державної казначейської служби України, Національної поліції України, будучи повідомленими про місце, день і час засідання суду, причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом установлено, що слідчим відділом Голосіївського УП ГУНП у м.Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 000073 від 26 листопада 2013 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.175 КК України, внесеного на підставі заяви громадянина ОСОБА_2 щодо невиплати соціальних виплат ОСОБА_1 службовими особами управління Пенсійного фонду в Голосіївському районі м.Києва та фонду з страхування від нещасних випадків на виробництві в м.Києві.

Також судом установлено, що ОСОБА_1 працював у МНТКП «Лана» науковим співробітником. Згідно акту про нещасний випадок за формою Н-1 від 30 листопада 2001 року з ОСОБА_1 25 листопада 2001 року стався нещасний випадок на МНТКП «Лана» в с.Гута Межигірська Вишгородського району Київської області, який складено працівниками цього підприємства.

Згідно даних акту по формі Н-5 розслідування нещасного випадку, що стався 25 листопада 2001 року о 13:00 год. на МНТКП «Лана» від 30 листопада 2001 року, комісія провела розслідування нещасного випадку та встановила, що режим роботи підприємства не нормований, чергування працівників у вихідні та святкові дні пов`язані з охороною майна. Під час чергування працівників на науково-виробничий базі ОСОБА_1 виявив крадіжку майна і при з`ясуванні цих обставин ОСОБА_3 наніс йому ножове поранення в легені та серце. ОСОБА_1 отримав травму від сторонньої особи при захисті майна підприємства.

Згідно вироку Вишгородського районного суду Київської області від 6 квітня 2002 року ОСОБА_3 був засуджений за ч.3 ст.185, ст.15 ч.1 ст.115, ст.70 КК України до 9 років позбавлення волі із стягненням на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 30000 грн.

Досудовим розслідуванням була встановлена наявність цивільно-правового спору між ОСОБА_1 та Управлінням Пенсійного фонду в Голосіївському районі м.Києва та фондом з страхування від нещасних випадків на виробництві в м.Києві. При вирішення вказаного цивільного спору, ухвалою Верховного суду України від 15 жовтня 2008 року, що міститься в матеріалах справи, вирішено питання не на користь ОСОБА_1 , зокрема, залишено в силі рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 31 липня 2006 року, яким відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м.Києві про відшкодування шкоди. Окрім цього, вказаним рішенням суду визнано, що ОСОБА_1 не потерпілим від нещасного випадку на виробництві.

Постановою начальника відділення СВ Голосіївського УП ГУ НП у м.Києві від 25 червня 2020 року кримінальне провадження № 000073 від 26 листопада 2013 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.175 КК України.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження неправомірності дій відповідачів, заподіяння такими діями та бездіяльністю шкоди, а також не надано обґрунтування розміру шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом спору у цій справі є вимога позивача про стягнення з держави матеріальної шкоди, заподіяної бездіяльністю органів досудового розслідування, які протягом тривалого часу, за межами розумного строку, належним чином не завершили досудове розслідування щодо невиплати соціальних виплат позивачу службовими особами управління Пенсійного фонду в Голосіївському районі м.Києва та фонду з страхування від нещасних випадків на виробництві в м.Києві.

Завдання майнової (матеріальної) шкоди є підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (п.3 ч.2 ст.11 ЦК України).

Відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди є способом захисту цивільних прав та інтересів (п.8 ч.2 ст.16 ЦК України).

Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі (ч.ч.1 та 3 ст.22 ЦК України).

За загальним правилом шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1 ст.1166 ЦК України).

Конституція України (стаття 56) проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно з положеннями ст.1176 ЦК України, якою врегульовано питання відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових особі органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування,прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах.

Оскільки у цій справі йдеться про шкоду, спричинену фізичній особі бездіяльністю посадових осіб, органів, що здійснюють досудове розслідування, та прокуратури, то відповідно до положень ч. 6 ст.1176 ЦК України така шкода відшкодовується на загальних підставах.

Загальні підстави відшкодування шкоди, завданої органом державної влади та посадовою або службовою особою органу державної влади, передбачені ст.ст.1173, 1174 ЦК України.

Згідно зі ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст.1174 цього ж Кодексу шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Застосовуючи ст.ст.1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу. Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 3 вересня 2019 року у справі №916/1423/17).

Належних та допустимих доказів ні підтвердження незаконності дій/бездіяльності посадових осіб Київської міської прокуратури, Київської місцевої прокуратури № 1, Голосіївського УП ГУНП у м.Києві; факту нанесення ОСОБА_1 матеріальної шкоди посадовими особами цих органів; наявності причинно - наслідкового зв`язку між незаконними діями/бездіяльністю посадових осіб відповідачів та шкодою, про відшкодування якої заявлено позов (невиплата заробітної плати за період з 1 січня 2013 року по 30 червня 2020 року), стороною позивача, у передбаченому ст.ст.12, 81 ЦПК України порядку, суду не надано.

Судом установлено, що постановою начальника відділення СВ Голосіївського УП ГУ НП у м.Києві від 25 червня 2020 року кримінальне провадження № 000073 від 26 листопада 2013 року закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутності складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.175 КК України. Зазначена постанова учасниками кримінального провадження до слідчого судді не оскаржувалась та прокуратурою не скасовувалась.

Під час досудового розслідування 24 листопада 2017 року слідчим суддею Голосіївського районного суду м.Києва була скасована постанова слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м.Києві від 25 травня 2017 року про закриття кримінального провадження № 000073 від 26 листопада 2013 року . Також, 22 лютого 2019 року ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду м.Києва від 22 лютого 2019 року був встановлений слідчому Голосіївського УП ГУ НП в м.Києві, у провадженні якого перебувало кримінальне провадження № 000073 від 26 листопада 2013 року, строк тривалістю 1 (один) місяць для проведення процесуальних дій, зазначених у резолютивній частині клопотання ОСОБА_2 у кримінальному провадженні №000073 від 26 листопада 2013 року.

Сам факт винесення зазначених ухвал слідчим суддею не тягнуть наслідків цивільно-правового характеру і не можуть бути доказом того, що дії/бездіяльність посадових осіб органів досудового розслідування, заподіяли позивачу матеріальну шкоду, яка полягає у невиплаті заробітної плати.

Судовий контроль на стадії досудового розслідування не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідачів.

Тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує їх розмір.

Позивач позов щодо відшкодування моральної шкоди не заявляв, а вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди не довів.

За таких обставин, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову є законним і обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не впливають на їх правильність, не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права, а у значній мірі зводяться до незгоди з висновками суду.

За змістом ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м.Києва від 6 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 24 березня 2023 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус