Справа № 347/2102/20
Провадження № 22-ц/4808/264/23
Головуючий у 1 інстанції Гордій В. І.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 березня 2023 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Баркова В.М.,

секретаря Працун В.В.,

з участю представників сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Космацької сільської ради об`єднаної територіальної громади Косівського району Івано-Франківської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , про визнання незаконним і скасування рішення сільської ради за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на рішення Косівського районного суду від 25 січня 2022 року під головуванням судді Гордія В.І. у м. Косів,

в с т а н о в и в:
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до Космацької сільської ради об`єднаної територіальної громади Косівського району Івано-Франківської області про визнання незаконним і скасування рішення сільської ради.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивачка ще малолітньою була зареєстрована та проживає за місцем проживання її батьків за адресою: АДРЕСА_1 ).

У 2013 році батьки їй повідомили, що за їх заявою Космацькою сільською радою її неповнолітню з 1989 року виписали (зняли з реєстрації) з їхнього житлового будинку та прописали (зареєстрували) по АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину.

В погосподарських книгах сільської ради відсутні дані про рішення щодо її реєстрації за цією адресою.

Листом Державного архіву Івано-Франківської області від 05.08.2013 № Н-1/04-20 позивача повідомлено, що надати архівний витяг з рішення виконавчого комітету Космацької сільської ради народних депутатів за 1989 рік про її реєстрацію по АДРЕСА_2 немає можливості, так як у протоколах засідань виконкому та сесій Космацької сільської ради народних депутатів за 1989 рік такого рішення не виявлено.

Вона звернулася до сільської ради із заявою про відновлення її прописки (реєстрації) за адресою: АДРЕСА_1 ). Рішенням Космацької сільської ради від 04 липня 2013 року № 138 їй фактично відмовлено в задоволенні вказаної заяви і рекомендовано вирішити майнові претензії в судовому порядку.

Зазначене рішення Космацької сільської ради вважає незаконним. Відповідно до статті 17 ЦК Української РСР, яка була чинною на час зміни місця її прописки (реєстрації), місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.

Крім того, такої підстави для зміни прописки (реєстрації) як свідоцтво про право на спадщину в 1989 році не існувало. За договором дарування, посвідченим державним нотаріусом Косівської районної державної нотаріальної контори 19 липня 2013 року за реєстраційним № 931, батько позивачки ОСОБА_3 передав належний йому на праві приватної власності житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 безоплатно її сестрі ОСОБА_2 . Як батько, так і сестра ОСОБА_2 постійно чинили їй перешкоди у проживанні в зазначеному будинку. ІНФОРМАЦІЯ_1 батько позивачки ОСОБА_3 помер.

Постановою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2013 року у справі № 347/2369/13-а задоволено її позов до Космацької сільської ради про визнання нечинним рішення та зобов`язання вчинити дії, визнано нечинним рішення Космацької сільської ради від 04 липня 2013 року № 138 про відмову у відновленні її реєстрації (прописки) за адресою: АДРЕСА_1 . Зобов`язано Космацьку сільську раду в місячний строк з часу набрання рішенням суду законної сили відновити становище, яке існувало до порушення, а саме: внести до книг погосподарського обліку Космацької сільської ради запис про її реєстрацію (прописку) за вказаною адресою. Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Скасовано постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2013 року у справі № 347/2369/13-а та прийнято нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовлено. Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 04 вересня 2019 року її касаційну скаргу було задоволено частково, постанову Косівського районного суду Івано-Франківської області від 26 листопада 2013 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року скасовано. Провадження у справі за її позовом до Космацької сільської ради про визнання нечинним рішення та зобов`язання вчинити дії закрито з тих підстав, що справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства. Роз`яснено позивачці право на звернення з таким позовом до суду в порядку цивільного судочинства.

ОСОБА_1 просила визнати незаконним та скасувати рішення Космацької сільської ради від 04 липня 2013 року № 138, яким відмовлено в задоволенні її заяви про відновлення реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Косівського районного суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2021 року ОСОБА_2 залучено до участі у справі як третю особу.

Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2022 року позов задоволено. Визнано незаконним і скасовано рішення Космацької сільської ради Косівського району Івано-Франківської області за № 138 від 04 липня 2013 року, яким фактично відмовлено ОСОБА_4 у заяві про відновлення реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .
У апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Зазначає, що позивачка звернулася до суду про оскарження неіснуючої відмови сільської ради про її реєстрацію. З оспорюваного рішення сільської ради випливає, що власник житла ОСОБА_5 не погоджується на те, щоб позивачка з сім`єю була зареєстрована в його будинку. Своїм рішенням сільська рада не відмовляла позивачці у реєстрації, а рекомендувала їй вирішувати майновий спір в судовому порядку.
Матеріалами справи підтверджується, що на момент прийняття оспорюваного рішення позивачка з 1989 року зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 . Підставою відмови позивачу у відновленні права реєстрації місця проживання було те, що вже вона була зареєстрована за іншою адресою. У матеріалах справи відсутні докази скасування зазначеної реєстрації на момент прийняття оспорюваного рішення сільської ради, тому відсутні правові підстави для здійснення нової реєстрації місця проживання позивача без відповідного скасування попередньої реєстрації.
З аналізу норм законодавства, які діяли на час звернення позивачки до відповідача, вбачається, що реєстрація здійснюється відповідними органами ДМС України та позивачка зобов`язана була надати відповідний перелік документів, серед яких має бути згода власника житла.
З матеріалів справи вбачається, що позивачка тривалий час перебувала у Республіці Польща, отже мала інше місце проживання, де проживають і навчаються наразі її діти, та яка періодично відвідувала відповідачів - як своїх батьків, що не дає підстав вважати цих осіб такими, що проживали однією сім`єю з ОСОБА_2 . Суд першої інстанції дійшов передчасного висновку, що позивачка є членом сім`ї власника будинку ОСОБА_2 , постійно там проживає та їй безпідставно чинять перешкоди у вселенні.
Судом передчасно зроблено висновок про те, що проживаючи до 02 січня 1990 року за місцем реєстрації своїх батьків та, за відсутністю інших відміток щодо зміни нею місця проживання, місце проживання і місце реєстрації позивачки було незмінним. Так, за два місяці до зміни реєстрації (09.11.1989) позивачка уклала шлюб, чим досягла повноліття. Крім того, вона успадкувала нерухомість від свого покійного діда ОСОБА_6 , що стало підставою для реєстрації місця проживання по АДРЕСА_2 та подальшого проживання її за цієї адресою разом зі своєю новою сім`єю. Після повернення з-за кордону, враховуючи непридатний для проживання великою сім`єю стан будівлі, за якої вона не піклувалася тривалий час у зв`язку з перебуванням за кордоном, ОСОБА_1 виявила бажання проживати в батьківському будинку, але отримала відмову батьків у вселенні.
Висновок суду про відмову у застосуванні строку позовної давності, про що заявлено відповідачем у справі, є помилковим та таким, що суперечать практиці Верховного Суду та правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленій у постанові від 29.06.2021 у справі №904/3405/19 (провадження№12-50гс20).
Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 зазначає про обґрунтованість висновків суду першої інстанції про відсутність спливу позовної давності до вимог позивача.
Виписка і реєстрація позивачки без її відома і згоди по АДРЕСА_2 є нікчемною. Позивачка була прописана (зареєстроване місце проживання) окремо від господарства батьків, однак вона все ще була неповнолітньою, але фактично надалі проживала в господарстві з батьками.
Безпідставними і бездоказовими є доводи апелянта про те, що позивачка привела свій будинок в непридатний для проживання стан.

Натомість за погодженням з батьками, які обіцяли подарувати їй будинок в АДРЕСА_1 ), позивачка з чоловіком провели істотні будівельні роботи у цьому будинку.

З метою порушення прав позивачки на житло якраз і було укладено договір дарування житлового будинку від 19.07.2013 третій особі. Після смерті батька в будинку ніхто не проживає.
Суду першої інстанції відповідачем чи третьою особою не надано будь-яких доказів, які б підтверджували реєстрацію позивачки в будинку по АДРЕСА_2 у 1989 році. Натомість, як видно із копії паспорта ОСОБА_1 , виданого їй 29.07.2011, повідомлення завідувача Косівського районного сектору УДМС в Івано-Франківській області від 30.07.2013, єдине зареєстроване місце її проживання, починаючи з 02.11.1990 (з часу досягнення повноліття) - є с. Космач Косівського району без зазначення вулиці чи присілку (участку), що підтверджує той факт, що до початку 1990 року позивачка, як неповнолітня, проживала за місцем реєстрації своїх батьків.
Ще одним доказом цього є повідомлення Державного архіву Івано-Франківської області від 05.08.2013 про відсутність в державному архіві рішення щодо реєстрації позивачки по АДРЕСА_2 , оскільки у протоколах засідань виконкому та сесій Космацької сільської ради народних депутатів за 1989 рік такого рішення не виявлено.
Відповідач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Мішути В. В. задоволено. Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 25 січня 2022 року скасовано. Ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позову.

Постановою Верховного Суду від 14 грудня 2022 року частково задоволено касаційну скаргу ОСОБА_1 . Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 11 серпня 2022 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 вимоги апеляційної скарги заперечив, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Представник Космацької сільської ради об`єднаної територіальної громади Косівського району Івано-Франківської області вимоги апеляційної скарги заперечила.
ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася будучи належним чином повідомленою про дату, час і місце розгляду справи.

Представник ОСОБА_2 подав клопотання про розгляд справи за відсутності апелянта та її представників.

Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з її неявкою не вбачає.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1, 2, 3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що на підставі заяви ОСОБА_1 про відновлення її реєстрації за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 ), оспорюваним рішенням Космацької сільської ради від 04 липня 2013 року № 138 рекомендовано їй вирішити майнові претензії в судовому порядку (т. 1 а.с. 8).

В цьому ж рішенні сільська рада зазначила, що згідно із записами погосподарських книг сільської ради ОСОБА_7 , яка після укладення шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_1 , зареєстрована по АДРЕСА_2 за свідоцтвом про право на спадщину за реєстром № 1059 з 1989 року (даних про рішення щодо реєстрації ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 в погосподарських книгах сільської ради немає). Нерухоме майно, що належить ОСОБА_1 , взагалі не придатне для проживання, потребує або капітального ремонту, або зносу. Сім`я ОСОБА_1 фактично без реєстрації постійно проживає в господарстві батька ОСОБА_3 , котрий як власник нерухомого майна на ділянці «Центр» в селі ОСОБА_8 з дружиною не дають згоди на реєстрацію дочки ОСОБА_1 та її сім`ї. По суті сім`я ОСОБА_1 залишається без житла .

Реєстрація місця проживання ОСОБА_1 значиться в селі Космач Косівського району Івано-Франківської області з 02 січня 1990 року без відмітки ділянок та вулиць (т.1 а.с. 6 зворот, 13).

Відповідно до записів в погосподарських книгах за 1970-2012 роки ОСОБА_1 станом на 2013 рік зареєстрована по АДРЕСА_2 (т. 1 а.с. 9).
Листом Державного архіву Івано-Франківської області від 05 серпня 2013 року № Н-1/04-20 ОСОБА_1 повідомлено, що надати архівний витяг з рішення виконавчого комітету Космацької сільської ради народних депутатів за 1989 рік про її реєстрацію по АДРЕСА_2 немає можливості, так як у протоколах засідань виконкому та сесій Космацької сільської ради народних депутатів за 1989 рік такого рішення не виявлено (т.1 а.с. 12).

Згідно повідомленням завідувача Косівського районного сектору управління Державної міграційної служби в Івано-Франківській області від 30 липня 2013 року № 900 при виготовленні паспорта та здійснені реєстрації місця проживання ОСОБА_1 у поданих з цією метою заявах вказано лише село Космач без відмітки ділянок та вулиць (т. 1 а.с. 13).

Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 від 18.04.2013 вона з чоловіком та трьома дітьми не мають власного житлового будинку, проживають в будинку батьків по АДРЕСА_1 . Батьки ОСОБА_1 , коли вона була ще неповнолітньою, виписали її зі свого господарства без її згоди до дідуся на інший присілок по АДРЕСА_2 , але фактично ОСОБА_1 від народження проживає в будинку батьків. По АДРЕСА_2 житловий будинок розвалений, і сім`я немає можливості там жити (т.1 а.с. 24).

Рішенням Космацької сільської ради від 29 січня 2014 року № 24 на виконання постанови Косівського районного суду від 26 листопада 2013 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Космацької сільської ради про визнання нечинним рішення сільської ради та зобов`язання відновлення становища, яке існувало до порушення, вирішено відновити становище, яке існувало до порушення, а саме: внести запис до книг погосподарського обліку Космацької сільської ради про реєстрацію (прописку) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в АДРЕСА_1 (т.1 а.с. 26).

Відповідно до рішення Космацької сільської ради від від 21 листопада 2019 № 439-28/2019 по заяві ОСОБА_1 про те, щоб усунути порушення прав і відновити становище, яке існувало до порушення, а саме внести запис до книг погосподарського обліку Космацької сільської ради Космацької ОТГ про реєстрацію (прописку) ОСОБА_1 в АДРЕСА_1 , сільська рада взяла до уваги рішення Верховного Суду від 04 вересня 2019 року (т.1 а.с. 25).

Відповідно до досліджених у засіданні апеляційного суду копій погосподарських книг с. Космач Косівського району за 2013-2022 роки по господарству за адресою: АДРЕСА_2 , в обліковій картці об`єкта на 2011-2015 роки міститься запис про те, що позивачка 29.01.2014 вибула під АДРЕСА_1 на підставі рішення сесії Космацької сільської ради від 29 січня 2014 року № 24. В обліковій картці об`єкта на 2016-2018 роки зроблено запис, що на підставі рішення сесії Космацької сільської ради від 11 травня 2018 року зареєстровано місце проживання ОСОБА_1 в с. Космач Косівського району.

Згідно облікової картки об`єкта книги № 36 (додакова) на 2018 рік на підставі рішення сесії Космацької сільської ради від 11 травня 2018 року внесено запис до книги погосподарського обліку щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_1 за адресою місцезнаходження об`єкта - с. Космач.

Відповідно до погосподарських книг с. Космач за 2013-2022 роки по господарству за адресою: АДРЕСА_1 , в обліковій картці об`єкта на 2011-2015 роки міститься запис, що позивачка 29.01.2014 прибула з АДРЕСА_2 на підставі рішення сесії Космацької сільської ради від 29 січня 2014 року. В обліковій картці об`єкта на 2016-2018 роки зазначено, що виключений запис про реєстрацію ОСОБА_1 та її сім`ї згідно рішення сесії Космацької сільської ради від 11 травня 2018 року (сім`ю зареєстровано в книзі № 36 ст. 2,3).

Згідно копії рішення Космацької сільської ради від 11 травня 2018 року на виконання постанови Львівського апеляційного адміністративного суду від 18 жовтня 2017 року сільська рада вирішила: виключити запис до книг погосподарського обліку Космацької сільської ради про реєстрацію (прописку) ОСОБА_1 та її сім`ї по АДРЕСА_1 ; скасувати довідку за № 1045 від 07.04.2014 про місце реєстрації ОСОБА_1 та її сім`ї; включити запис до книг погосподарського обліку Космацької сільської ради про реєстрацію ОСОБА_1 та її сім`ї під окремий номер об`єкта погосподарського обліку в с. Космач.

Судом першої інстанції встановлено, що у 1989 році, коли позивачка була зареєстрована до окремого від батьків господарства, вона все ще була неповнолітньою і надалі проживала в господарстві з батьками, оскільки доказів протилежного, тобто її проживання в іншому житлі чи у спадковому господарстві, суду не надано. При цьому, сторони в судовому засіданні свої пояснення з приводу цих подій суду не надавали, оскільки розгляд справи проводили через своїх представників.

Згідно п.4 Положення про паспортну систему СРСР затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 28.08.1974 року №677, в паспортах громадян здійснювалися відмітки, зокрема, про прописку-виписку - органами внутрішніх справ і особами, уповноваженими на те виконавчими комітетами сільських селищних Рад депутатів трудящих.

Відповідачем та третьою особою не надано суду будь-яких доказів, які б підтверджували реєстрацію позивачки в будинку по АДРЕСА_2 у 1989 році. Натомість, як видно із копії паспорта позивачки, виданого їй 29.07.2011 року (а.с.6), єдине зареєстроване місце її проживання станом на 02.01.1990 року (з часу досягнення нею повноліття) - є село Космач Косівського району, без зазначення вулиці чи присілку (участку), що підтверджує той факт, що до 02.01.1990 року позивачка, як неповнолітня, проживала за місцем реєстрації своїх батьків, і з огляду на відсутність інших відміток щодо зміни нею місця проживання, місце проживання і місце реєстрації позивачки було незмінним. Ще одним доказом цього є повідомлення Державного архіву Івано-Франківської області від 05.08.2013 року про відсутність в державному архіві рішення щодо реєстрації позивачки по АДРЕСА_2 , оскільки у протоколах засідань виконкому та сесій Космацької сільської ради народних депутатів за 1989 рік, такого рішення не виявлено (а.с.12).

Так само, при виготовленні паспорта та здійснення місця реєстрації ОСОБА_1 , у поданих з цією метою заявах вказано лише село Космач, без відмітки участків та вулиць, що підтверджується копією повідомлення завідувача Косівського районного сектору УДМС в Івано-Франківській області від 30.07.2013 року за №900 (а.с.13).

З 07.10.2012 в Україні набрав чинності Закон України «Про надання адміністративних послуг» від 06.09.2012 за № 5203-VI (далі-Закон), який визначає правові засади реалізації прав, свобод і законних інтересів фізичних та юридичних осіб у сфері надання адміністративних послуг.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 1 цього Закону (а редакції на 2013 рік) суб`єктом надання адміністративної послуги визначено - орган виконавчої влади, інший державний орган, орган влади Автономної Республіки Крим, орган місцевого самоврядування, їх посадові особи, уповноважені відповідно до закону надавати адміністративні послуги.

Вимоги цього Закону поширюються на надання суб`єктом надання адміністративних послуг витягів та виписок з реєстрів, свідоцтв, довідок, копій, дублікатів документів та інші передбачені законом дії, у результаті яких суб`єкту звернення, а також об`єкту, що перебуває в його власності, володінні чи користуванні, надається або підтверджується певний юридичний статус та/або факт - ч. 3 ст. 3 Закону.

Тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що на час подання позивачкою до сільської ради в 2013 році заяви про відновлення її місця реєстрації в господарство за адресою участок Центр, в с. Космач, Косівського району, вказана адміністративна послуга належала до відання органу місцевого самоврядування і незалежно від наявності у позивачки у власності будь-якого іншого житла, місце її проживання та реєстрації було незмінним як у 1989 році, так і станом на 2013 рік. Тому рішення Космацької сільської ради від 04.07.2013 року за №138 по розгляду її заяви є незаконним і підлягає скасуванню. Представник третьої особи ОСОБА_2 у поясненні від 28.09.2021 зазначав, що в листопаді 1989 року позивачка одружилася, набувши таким чином повної цивільної дієздатності і особисто звернулася до Космацької сільської ради з заявою про її прописку (реєстрацію) по АДРЕСА_2 , в будинок, який був успадкований нею після смерті діда. Однак будь-яких доказів, на підтвердження цих доводів представник відповідача чи третя особа не надали.

Колегія суддів також зазначає, що відсутні дані про написання позивачкою заяви про її реєстрацію у спадковому господарстві у неповнолітньому віці і такий обов`язок доказування належить стороні, яка стверджує про існування такого факту чи події.

З цих підстав не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, що спадкування нерухомості від покійного діда позивачки стало підставою для реєстрації її місця проживання по АДРЕСА_2 та подальшого проживання її за цієї адресою разом з членами її сім`ї.

Відповідно до статті 17 ЦК Української РСР в редакції, чинній на час реєстрації місця проживання позивачки по АДРЕСА_2 , місцем проживання визнається те місце, де громадянин постійно або переважно проживає. Місцем проживання неповнолітніх, що не досягли п`ятнадцяти років, або громадян, які перебувають під опікою, визнається місце проживання їх батьків (усиновителів) або опікунів.

Згідно з частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово (частина перша статті 29 ЦК України).

В абзацах третьому, сьомому частини першої статті 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (прийняття рішення Космацької сільської ради від 04 липня 2013 року № 138), визначено, що вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати. Реєстрація - внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції.

Згідно з частинами першою, другою статті 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Для реєстрації особа або її законний представник подає: письмову заяву; документ, до якого вносяться відомості про місце проживання. Якщо дитина не досягла 16-річного віку, подається свідоцтво про народження або свідоцтво про належність до громадянства України; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання; документи, що підтверджують право на проживання в житлі, перебування або взяття на облік у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту, проходження служби у військовій частині, адреса яких зазначається під час реєстрації; військовий квиток або посвідчення про приписку (для громадян, які підлягають взяттю на військовий облік або перебувають на військовому обліку).

У разі внесення під час реєстрації помилкових відомостей про особу орган реєстрації зобов`язаний на підставі поданих особою або її законним представником достовірних відомостей внести необхідні зміни до реєстраційного обліку протягом семи днів (стаття 10 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Статтею 11 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, передбачено, що реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері реєстрації фізичних осіб, затверджує відповідно до закону порядок реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

На час виникнення спірних правовідносин реєстрація місця проживання та місця перебування осіб в Україні проводилася відповідно до Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, який затверджений наказом Міністерства внутрішніх справі України від 22 листопада 2012 року № 1077 (далі - Порядок).

Згідно з пунктом 2.2. Порядку для реєстрації місця проживання особа або її законний представник подає до територіального підрозділу Державної міграційної служби України, а після утворення центрів надання адміністративних послуг - до відповідного центру: письмову заяву про реєстрацію місця проживання (додаток 5); документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; квитанцію про сплату державного мита або документ про звільнення від його сплати; талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні (у разі зміни місця проживання в межах України). Талон зняття з реєстрації місця проживання в Україні не подається у разі оформлення реєстрації місця проживання з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання; документи, що підтверджують: право на проживання в житлі - ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди) або інші документи. У разі відсутності зазначених документів реєстрація здійснюється за згодою власника/співвласників житла, наймача та членів його сім`ї на реєстрацію місця проживання.

Відповідно до пункту 7.1 Порядку реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи скасовується в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства.

Спір між сторонами виник з приводу виписки (зняття з реєстрації місця проживання) ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 ) . Предметом позову в цій справі є визнання незаконним та скасування рішення Космацької сільської ради від 04 липня 2013 року № 138.

Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (частина перша статті 21 ЦК України).

Отже, підставами для визнання недійсним акта (рішення) є невідповідність його вимогам законодавства або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт, порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів позивача у справі.

Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів села чи добровільного об`єднання у сільську громаду жителів кількох сіл, селища, міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України.

Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи місцевого самоврядування зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Статтею 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи та посадові особи місцевого самоврядування несуть відповідальність за свою діяльність перед територіальною громадою, державою, юридичними і фізичними особами. Підстави, види і порядок відповідальності органів та посадових осіб місцевого самоврядування визначаються Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до статті 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Згідно зі статтею 25 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради правомочні розглядати і вирішувати питання, віднесені Конституцією України, цим та іншими законами до їх відання.

Акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку (частина 10 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно з пунктом 5 Рішення Конституційного Суду України від 16 квітня 2009 року у справі № 7-рп/2009 за конституційним поданням Харківської міської ради щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 19, статті 144 Конституції України, статті 25, частини чотирнадцятої статті 46, частин першої, десятої статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (справа про скасування актів органів місцевого самоврядування) органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами (стаття 74 Закону). Таким чином, органи місцевого самоврядування не можуть скасовувати свої попередні рішення, вносити до них зміни, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, і суб`єкти цих правовідносин заперечують проти їх зміни чи припинення. Це є «гарантією стабільності суспільних відносин» між органами місцевого самоврядування і громадянами, породжуючи у громадян впевненість у тому, що їхнє існуюче становище не буде погіршене прийняттям більш пізнього рішення, що узгоджується з правовою позицією, викладеною в абзаці другому пункту 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 13 травня 1997 року № 1-зп у справі щодо несумісності депутатського мандата.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання незаконним та скасування рішення Космацької сільської ради від 04 липня 2013 року № 138, ОСОБА_1 посилалася на те, що вказане рішення сільської ради є незаконними та таким, що прийняте з порушенням статті 17 ЦК Української РСР, яка була чинною на час зміни місця її прописки (реєстрації). Крім того, позивачка зазначила, що в 1989 році її було виписано (знято з реєстрації) за місцем проживання і реєстрації її батьків за адресою: АДРЕСА_1 ). Всупереч волі її прописано (зареєстровано) у господарстві по АДРЕСА_2 на підставі виданого на її ім`я свідоцтва про право на спадщину. Однак такої підстави для зміни прописки (реєстрації) станом на 1989 рік не існувало.

Судом встановлено, що у протоколах засідань виконкому та сесій Космацької сільської ради народних депутатів за 1989 рік відсутнє рішення виконавчого комітету Космацької сільської ради народних депутатів за 1989 рік про реєстрацію ОСОБА_1 по АДРЕСА_2 , про що вказано у листі Державного архіву Івано-Франківської області від 05 серпня 2013 року № Н-1/04-20.

Тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про незаконність оспорюваного рішення сільської ради та його скасування.

Однак вирішуючи спір між сторонами, суд першої інстанції не врахував наступного.

За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника, та характеру правовідносин, які існують між позивачем та відповідачем.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

В постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц, від 22 вересня 2020 року у справі № 127/18934/18, від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17, в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного цивільного суду від 12 травня 2020 року у справі № 363/3641/17, від 16 грудня 2020 року у справі № 676/58/17-ц, від 19 січня 2022 року у справі № 592/10260/16-ц, на які послалася заявник в касаційній скарзі, суд касаційної інстанції дійшов таких висновків:

- у справах № 338/180/17, № 905/1926/16, № 569/17272/15-ц: обрання конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам;

- у справі № 127/18934/18: обраний позивачем спосіб захисту цивільного права, має призводити до захисту порушеного чи оспорюваного права або інтересу. Якщо таке право чи інтерес мають бути захищені лише певним способом, а той, який обрав позивач, може бути використаний для захисту інших прав або інтересів, а не тих, за захистом яких позивач звернувся до суду, суд визнає обраний позивачем спосіб захисту неналежним і відмовляє у позові. У тому ж випадку, якщо заявлена позовна вимога взагалі не може бути використана для захисту будь-якого права чи інтересу, оскільки незалежно від доводів сторін спору суд не може її задовольнити, така вимога не може розглядатися як спосіб захисту.

- у справі № 925/1265/16: під способами захисту суб`єктивних земельних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи правоохоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Як правило, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права;

- у справі № 310/11024/15-ц: спосіб захисту цивільного права чи інтересу має бути доступним та ефективним;

- у справі № 378/596/16-ц: вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування;

- у справі № 447/455/17: при розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін;

- у справі № 592/10260/16-ц: вимоги про визнання незаконними та скасування відповідних рішень органу місцевого самоврядування щодо земельної ділянки та договору оренди цієї земельної ділянки можуть бути заявлені особою, права якої порушено, за умови доведеності факту порушення прав цієї особи. Подібні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 363/3641/17;

- в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 грудня 2020 року у справі № 676/58/17-ц: спосіб захисту права чи інтересу може бути визначено як вираз змісту (суті) міри державного примусу, за допомогою якого відбувається досягнення бажаного для особи результату, право чи інтерес якої порушені, правового результату.

Космацька сільська рада фактично не вирішила по суті заяву ОСОБА_1 щодо її реєстрації за місцем проживання, тобто не забезпечила реалізацію в передбачений законом спосіб своїх повноважень, визначених законодавством про місцеве самоврядування.

Відповідно до частин першої-другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Верховний Суд у постанові від 15 вересня 2021 року у справі № 372/2583/18, провадження № 61-14185св20, вказав: «згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

В оцінці доводів касаційної скарги, правильності оскаржуваної судової постанови Верховний Суд врахував, що основним завданням суду є вирішення спору між сторонами, тобто здійснення судом своєї базової функції - ухвалення обов`язкового рішення, яке безпосередньо припиняє спір, а не створює новий спір для цих самих сторін, які не можуть між собою дійти порозуміння у позасудовому порядку».

З огляду на вищенаведене та відповідно до постанови Верховного Суду у цій справі від 14.12.2022, колегія суддів приходить до висновку, що зроблений судом першої інстанції висновок про задоволення позовних вимог про визнання незаконним рішення Космацької сільської ради від 04 липня 2013 року №138 не відновить порушеного права позивачки, а тому слід зазначити у цій постанові спосіб захисту який є ефективний.

На думку колегії суддів ефективним способом судового захисту, у результаті застосування якого буде відновлене порушене право ОСОБА_1 , є поновлення її реєстрації за адресою АДРЕСА_1 з 1989 року.

Доводи апелянта про відсутність у матеріалах справи доказів скасування реєстрації позивачки по АДРЕСА_2 на момент прийняття оспорюваного рішення сільської ради, тому відсутні правові підстави для здійснення нової реєстрації місця проживання позивачки без відповідного скасування попередньої реєстрації, а також, що позивачка зобов`язана надати відповідний перелік документів, серед яких має бути згода власника житла, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, який встановив безпідставність таких заперечень.
Доводи апелянта про помилковість висновку суду про відмову у застосуванні строку позовної давності, про що заявлено відповідачем у справі, не заслуговують на увагу, оскільки позивачка проживала у господарстві батьків, виписана без її згоди та поза її волею і звернулася до суду після того, коли дізналася про порушення цього права.

Згідно ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Колегія суддів приходить до висновку, що постановлене судом першої інстанції у цій справі судове рішення підлягає зміні шляхом викладення його резолютивної частини у іншій редакції, а саме, що рішення Космацької сільської ради № 138 від 04 липня 2013 року підлягає скасуванню із вказівкою про необхідність відновити реєстрацію ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 з 1989 року.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною 1 зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Косівського районного суду від 25 січня 2022 року змінити з підстав, викладених у мотивувальній частині цієї постанови.

Резолютивну частину рішення суду першої інстанції викласти у такій редакції.

Рішення Космацької сільської ради № 138 від 04 липня 2013 року скасувати та відновити реєстрацію ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 з 1989 року.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 17 березня 2023 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук
Судді: О.В. Пнівчук
В.М. Барков