ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1482/23 Справа № 203/2685/21 Суддя у 1-й інстанції - Колесніченко О. В. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2022 року за позовом Органу опіки та піклування в особі Центральної адміністрації Дніпровської міської ради в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог - Комунальний заклад соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Довіра» Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року позивач в інтересах малолітнього ОСОБА_2 звернувся до Кіровського районного суду міста Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог - Комунальний заклад соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Довіра» Дніпровської міської ради, про позбавлення батьківських правїї відносно малолітнього сина, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України вона ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, оскільки протягом року після ухвалення Кіровським районним судом м. Дніпропетровська 24 жовтня 2019 року рішення, залишеного в силі 25 березня 2020 року постановою апеляційного суду, про відібрання у матері сина ОСОБА_2 , не усунуті причини, що перешкоджали належному вихованню дитини, і відповідачка не зверталась за поверненням їй дитини, не проявляє інтересу до дитини, не піклується про сина, не приділяє йому уваги, не відвідує у закладі соціального захисту, де він з часу відібрання перебуває, поведінки та відношення до дитини не змінила, умов для повернення дитини не вживає і не створює належні умови проживання, аліменти не сплачує і має заборгованість станом на 11 лютого 2021 року в сумі 59855,69 грн.

Позивач просив позбавити відповідачку батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_2 .

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2022 року позов Органу опіки та піклування в особі Центральної адміністрації Дніпровської міської ради в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог - Комунальний заклад соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Довіра» Дніпровської міської ради, задоволено.

ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно їїмалолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним судовим рішенням не погодилась ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2022 рокупро задоволення позовної заяви Органу опіки та піклування в особі Центральної адміністрації Дніпровської міської ради в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа без самостійних вимог - Комунальний заклад соціального захисту «Центр соціальної підтримки дітей та сімей «Довіра» Дніпровської міської ради про позбавлення її батьківських прав, винести нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення прийнято з порушенням норм процесуального права, висновки суду першої інстанції, які викладені в оскаржуваному рішенні не відповідають фактичним обставинам справи.

Вона не оскаржувала рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2020 року про передачу її сина ОСОБА_2 до Органу опіки та піклування, оскільки вирішила зробити це після вступу в силу судового рішення в даній справі. Зазначену позицію було озвучено представником відповідача в судовому засіданні, проте судом першої інстанції не відображено це в оскарженому рішенні.

Нею було двічі заявлено відвід судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Колесніченко О.В. Вважає відмову у задоволенні першої заяви про відвід голослівною, а також що результат розгляду другої заяви про відвід замовчується судом.

Твердження суду першої інстанції про відсутність спілкування відповідачки з її сином ОСОБА_2 є помилковими, не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи.

Задовольняючи даний позов, суд першої інстанції згадав у своєму рішенні показання сина відповідачки ОСОБА_2 щодо його бажання жити з відповідачкою за певної умови.

Від позивача Органу опіки та піклування в особі Центральної адміністрації Дніпровської міської ради надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2022 року залишити без змін.

ОСОБА_1 не було усунуто причини, що перешкоджали належному вихованню дитини.

Відповідачка у 2021 році не зверталась за поверненням їй дитини ОСОБА_2 , не проявляє інтересу до дитини, не піклується про сина, не приділяє йому уваги, не відвідує його у закладі соціального захисту, де він перебуває з часу відібрання з 29.01.2019 року до теперішнього часу. Поведінки та відношення до дитини ОСОБА_1 не змінила, умов для повернення дитини не вжила і не створила належні умови проживання, аліменти не сплачує і має заборгованість станом на 11 лютого 2021 року в сумі 59855.69 грн, хоча відповідачка стверджує, що офіційно працює.

З березня 2021 року по теперішній час відповідачка не звернулась до суду з позовом про повернення їй на виховання дитини ОСОБА_2 , хоча їй неодноразово пояснювалась потреба у її зверненні до суду щодо повернення дитини на виховання.

Наголошує, що твердження ОСОБА_1 , щодо упередженості судді Колесніченко О.В. є безпідставними.

Від третіх осіб відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги не визнала, просила судове рішення залишити без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідачка ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала, просила задовольнити апеляційну скаргу, судове рішення скасувати та в задоволенні позову до неї відмовити.

Представники третіх осіб в судове засідання апеляційного суду не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином відповідно до статей 128, 130 ЦПК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез`явившихся третіх осіб.

Заслухавши головуючого, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 відповідачка ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції 02 березня 2010 року вчинено актовий запис №77, відомості про батька внесені за заявою матері на підставі ч. 1 ст. 135 СК України (а.с. 12).

Відповідачка з дитиною зареєстровані у гуртожитку по АДРЕСА_1 , що підтверджується даними паспорту громадянки України ОСОБА_1 , довідкою адресно-довідкового підрозділу ГУ ДМС України в Дніпропетровській області від 29 липня 2021 року, довідкою Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур від 04 серпня 2021 року (а.с. 44, 49).

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 жовтня 2019 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 25 березня 2020 року, позов виконавчого комітету Центральної районної в м. Дніпрі ради в інтересах малолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відібрання дитини задоволений частково, відібрано малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, у матері - ОСОБА_1 , та передано дитину до Органу опіки та піклування Центральної районної в м. Дніпрі ради для подальшого влаштування, стягнуто з ОСОБА_1 на користь комунального закладу соціального захисту Центру соціально-психологічної реабілітації дітей «Барвінок» аліменти на утримання малолітнього ОСОБА_2 в розмірі частини усіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше за 50% прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з 04 березня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, накладено заборону на відчуження рухомого та нерухомого майна малолітнього ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 , повідомивши про це П`яту дніпровську державну нотаріальну контору та Департамент адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради (а.с. 17-21, 22-27).

23 квітня 2020 року виконавчим комітетом Центральної районної у місті Дніпрі ради прийняте рішення №47 про надання правового статусу дитині ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , статусу дитини, позбавленої батьківського піклування та закріплено кімнату в гуртожитку по АДРЕСА_2 (а.с. 15).

22 липня 2020 року виконавчим комітетом Центральної районної у місті Дніпрі ради прийняте рішення №79 про влаштування дитини, позбавленої батьківського піклування, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , до державного закладу на повне державне забезпечення на 1 рік (а.с. 16).

З повідомлення Центрального відділу ДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), де на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист №203/828/69, виданий 08 квітня 2020 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська, вбачається, що заборгованість по аліментам, стягнутих з ОСОБА_1 , на утримання малолітнього ОСОБА_2 станом на 01 лютого 2021 року складає 59855,69 грн. (а.с. 28).

З протоколів засідання комісії з питань захисту прав дитини від 11 травня 2021 року та від 08 червня 2021 року вбачається, що ОСОБА_4 двічі запрошувалась на засідання комісії адміністрації Центрального району Дніпровської міської ради для вирішення питання доцільності/недоцільності повернення дитини ОСОБА_2 на виховання матері ОСОБА_1 , де в засіданні 11 травня 2021 року остання висловила своє обурення необхідністю звернення до суду з питання повернення дитини, на засідання комісії 08 червня 2021 року відповідачка не з`явилась (а.с. 31-33, 34-36).

Відповідно до висновку Органу опіки та піклування адміністрації Центрального району Дніпровської міської ради, затвердженого розпорядженням голови адміністрації від 22 червня 2021 року №59-р, визнано доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно її малолітнього сина ОСОБА_2 (а.с. 37-37 зворот).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає обставинам справи та нормам закону.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 150 СК України встановлені обов`язки батьків виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він, вона ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Пунктом 8 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, визначено, що якщо протягом року після прийняття судом рішення про відібрання дитини у батьків не усунені причини, які перешкоджали належному вихованню дитини її батьками, служба у справах дітей за місцем походження дитини, позбавленої батьківського піклування, зобов`язана вжити заходів до позбавлення батьків їх батьківських прав.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Як було встановлено судом першої інстанції зверненню з позовом про позбавлення відповідачки батьківських прав передувало відібрання дитини за рішенням суду з підстав ухилення матері від виконання своїх обов`язків по вихованню малолітнього сина та жорстокого поводження з ним.

Після ухвалення 24 жовтня 2019 року судового рішення про відібрання дитини та проведену

з відповідачкою соціальну роботу, остання з позовом про повернення дитини не звернулась, з 24 жовтня 2019 року життям дитини не цікавилась, у соціальному закладі перебування сина з жовтня 2019 року по 24 березня 2021 року не відвідувала та жодних дій, спрямованих на усунення причин, що стали підставою для відібрання сина від неї не вчиняла.

Суд першої інстанції також належно дослідив зміст судового рішення від 24 жовтня 2019 року, письмові та усні пояснення представника третьої особи, письмові докази, що стосуються відповідачки ОСОБА_1 , оцінивши їх належним чином у сукупності з іншими доказами у справі, думку малолітнього ОСОБА_2 , та дійшов правильного висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Апеляційний суд також погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що згідно зі статтею 169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо зміниться поведінка особи, позбавленої батьківських прав, та обставини, що були підставою для позбавлення батьківських прав.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2022 року- без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 06.02.2023 року.

Суддя: