ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1790/23 Справа № 932/8827/21 Суддя у 1-й інстанції - Кондрашов І.А. Суддя у 2-й інстанції - Биліна Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Биліни Т.І.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу

за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1 -

адвоката Воронько Олени Олександрівни,

на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства Жилсервіс-2 Дніпровської міської ради про зобов`язання виключити суму боргу попередніх власників квартири із розрахунку комунальних послуг, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до КП Жилсервіс-2 ДМР, про зобов`язання останнього виключити із загальної суми її заборгованості за послуги з утримання будинку (квартирна плата) за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) заборгованість попередніх власників квартири, що виникла до 16 січня 2021 року у сумі 5340,94 грн.

Позов обґрунтувала тим, що за договором купівлі-продажу від 16 січня 2021 року вона є новим власником зазначеної квартири та своєчасно сплачує комунальні платежі, однак відповідач продовжує надсилати їй вимоги про сплату заборгованості, яка виникла до 16 січня 2021 року, тобто заборгованість попередніх власників.

Позивач вважає, що вона не повинна відповідати за борги попередніх власників квартири, тому просить виключити вказану заборгованість із рахунку, який надходить на ім`я ОСОБА_1 /а.с.1-3/.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі з підстав ненадання доказів на підтвердження обґрунтування позовних вимог, а саме договору купівлі-продажу від 16 січня 2021 року та доказів відсутності обов`язку у нового власника погашення заборгованості по комунальним платежам попередніх власників /а.с.43,44/.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 через свого представника адвоката Воронько О.О. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Скарга обґрунтована тим, що діючим законодавством не передбачено обов`язку покупця квартири оплачувати борги попередніх власників за отримані ними раніше житлово-комунальні послуги, якщо це прямо не передбачено договором купівлі-продажу. Зазначила, що договором від 16 січня 2021 року, укладеному між нею та попереднім власником вказане не передбачалось, а надання його до суду першої інстанції судом не вимагалось/а.с.51-58/.

КП Жилсервіс-і ДМР своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, не скористалося та відзиву на апеляційну скаргу не подавало.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 16 січня 2021 року набула ОСОБА_1 .

Згідно копії розрахунку за особовим рахунком № НОМЕР_1 (за послуги з управління багатоквартирним будинком), заборгованість становить 5 340,94 грн. за період з січня 2015 року по березень 2018 року.(а.с.40)

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, керувався ст.ст. 66, 67, 162 Житлового кодексу України, ст.ст. 322,382 ЦК України та ст. 20 Закону України Про житлово-комунальні послуги, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, однак не з`ясував ефективність способу захисту прав позивача, відновлення яких вона відшукує по суду.

Колегія суддів встановила, що особовий рахунок № НОМЕР_1 на якому має місце заборгованість, відкритий на ім`я ОСОБА_2 . З наведеного вбачається, що позивач не використала свого права на позасудовий спосіб вирішення спірного питання та не зверталась до відповідача із заявою про відкриття особового рахунку на її ім`я, як нового власника зазначеної вище квартири.

При цьому позивач не позбавлена можливості на судовий захист порушеного права шляхом звернення до суду із позовною заявою, проте у спосіб, який буде ефективним та відповідатиме ч.2 ст. 16 ЦК України, на що не звернув уваги суд першої інстанції, а, відтак, колегія суддів вважає, що позивач використала своє право на вирішення спірного питання у спосіб, який не є ефективним.

При розгляді апеляційною інстанцією скарги ОСОБА_1 , вона надала, на обґрунтування позовних вимог, договір купівлі-продажу квартири від 16 січня 2021 року, що колегією суддів приймається як новий доказ, який був відсутній в матеріалах справи на час розгляду справи в суді першої інстанції.

З наведеного вбачається, що суд першої інстанції, розглянувши позовні вимоги в порядку спрощеного провадження, хоча б і з повідомленням учасників справи, не сприяв позивачеві у повному і всебічному з`ясуванні всіх фактичних обставин, так як в ухвалі про залишення позовної заяви без руху від 01.11.2021 року, серед іншого, не запропонував надати такий доказ для дослідження в судовому засіданні, застосувавши його відсутність, як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог.

В п.п.3.1 договору купівлі-продажу від 16 січня 2021 року зазначено, що заборгованість зі сплати належних платежів відносно предмету договору відсутня, що буде підтверджено документально продавцем покупцю на першу ж вимогу останнього.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_1 , як новий власник квартири, яка споживає комунальні послуги, при укладенні договору купівлі-продажу не брала на себе зобов`язань з погашення боргів по оплаті комунальних послуг за попередніх власників, зокрема, перед КП Жилсервіс-2 ДМР, як і не зверталась до попереднього власника, яким за договором від 16 січня 2021 року є ТОВ ФК Дніпрофінансгруп, за документальним підтвердженням відсутності боргів по ЖКП, що передбачає пряме використання позивачем позасудового врегулювання спірного питання між попереднім та теперішнім власниками квартири.

Пред`явивши позовні вимоги до КП Жилсервіс-2 ДМР позивач ОСОБА_1 вважає порушеними свої майнові права щодо безпідставної вимоги сплатити борги за попереднього власника, які виникли до 16 січня 2021 року.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права, про що зазначено в п.5.6 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі №925/1265/16. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

За загальним правилом якщо позивач вважає, що сума боргу за спожиті комунальні послуги є необґрунтованою, то належним і ефективним способом захисту прав споживача є вимога про визнання боргу безпідставним та зобов`язання постачальника списати з особового рахунку донараховану заборгованість.

Аналогічний правовий висновок сформульований у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 жовтня 2021 року у справі №766/20797/18.

Судом першої інстанції не було взято до уваги вище зазначене, внаслідок чого обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог належить змінити. Позовні вимоги ОСОБА_1 , які заявлені нею як зобов`язання відповідача виключити із суми заборгованості за послуги з утримання будинку (квартирна плата) за адресою: АДРЕСА_1 (особовий рахунок № НОМЕР_1 ) заборгованість попереднього власника, що виникла до 126 січня 2021 року у сумі 5340,94 грн., не є ефективними, в той же час вимог про визнання боргу безпідставним та зобов`язання постачальника списати з особового рахунку донараховану заборгованість остання не заявляла.

З практики Європейського Суду з прав людини вбачається, що реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

Крім того, колегією суддів враховується, що Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (P0N0MARY0V v. UKRAINE, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, від 03 квітня 2008 року).

Суд має забезпечити, наскільки це можливо, справедливу рівновагу між інтересами відповідної особи та необхідністю підтримання ефективності системи судочинства (рішення у справах "Нікітін проти Росії" (Nikitin v. Russia), заява № 50178/99, п. 57, ECHR 2004-VIII, та "Савінський проти України" (Savinskiy v. Ukraine), заява № 6965/02).

Як зазначив Європейський суд з прав людини, повага до принципу верховенства права та поняття справедливого судового розгляду вимагає, щоб усі підстави застосування зворотної сили закону аналізувалися з особливою пильністю (рішення усправі "Зелінський і Прадель та Гонсалес і інші проти Франції" (ZielinskiandPradal &GonzalezandOthersv.France)).

Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги ОСОБА_1 колегія суддів відзначає, що апелянт, вірно зазначивши про її порушене майнове право, проте, обрала для його захисту неефективний спосіб захисту, що узгоджується з усталеною судовою практикою.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, які досліджені судом першої інстанції, та до незгоди з рішенням суду.

Відповідно до вимог ст.89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в не достатньому обсязі встановив обставини справи, не перевірив доводи позивача у відповідності з наданою ним доказовою базою, не дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке не відповідає вимогам закону, хоча і дійшов вірного висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог, однак зовсім з інших підстав, тому належить рішення суду першої інстанції змінити в частині відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду зміні в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Воронько Олени Олександрівни задовольнити частково.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2022 року змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Постанова суду може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А.Зайцева

Ж.І.Максюта