Справа № 345/3402/15-ц
Провадження № 22-ц/4808/329/23
Головуючий у 1 інстанції Якимів Р. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Девляшевського В. А.,

Мальцевої Є. Є.,

секретар Петрів Д. Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Калуського міськрайонного суду від 12 січня 2023 року в складі судді Якиміва Р. В., постановлену в м. Калуші Івано-Франківської області, в справі за заявою ОСОБА_2 про повторне виселення ОСОБА_1 ,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою проповторне виселення ОСОБА_1 .

Заява мотивована тим, що рішенням Калуського міськрайонного суду від 04 травня 2017 року задоволено його позов до ОСОБА_1 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселено ОСОБА_1 з домоволодіння АДРЕСА_1 без надання іншого житла. На підставі вказаного судового рішення було видано виконавчий лист, який знаходився на виконанні в Калуському відділі державної виконавчої служби у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). 14 червня 2018 року державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням. Однак, ОСОБА_1 повторно самовільно вселилася у належний йому житловий будинок та продовжує в ньому проживати, ігноруючи його вимоги про звільнення житлового приміщення.

З огляду на викладене ОСОБА_2 на підставі частини 10 статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» просив постановити ухвалу про повторне виселення ОСОБА_1 з домоволодіння АДРЕСА_1 .

Ухвалою Калуського міськрайонного суду від 12 січня 2023 року заяву задоволено.

Повторно виселено ОСОБА_1 з домоволодіння АДРЕСА_2 без надання іншого житла.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2 000 грн. витрат за надання правничої допомоги.

Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що ОСОБА_1 самовільно вселилась у домоволодіння, з якого вона була виселена за рішенням суду.

Не погоджуючись із ухвалою суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що у період з 07 лютого по 18 липня 2018 року вона перебувала на державному утриманні у Коломийському геріатричному пансіонаті у зв`язку із хворобою. Відповідно не могла знати про будь-яке її виселення з будинку.

Не враховано судом і те, що вона народилась і була зареєстрована у спірному будинку, отже набула право користування цим жилим приміщенням. А тому повторне виселення з нього є порушенням її житлових прав. Не є підставою для виселення сам факт переходу права власності на це майно до іншої особи без оцінки законності такого виселення, яке по факту є втручанням у право на житло у розумінні положень статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на предмет пропорційності у контексті відповідної практики ЄСПЛ. Якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі сподіватися, що її виселення буде оцінене на предмет пропорційності у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 посилаючись на безпідставність доводів апелянта, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу Калуського міськрайонного суду від 12 січня 2023 року без змін.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, про час і місце розгляду справи були повідомлені судовими повістками, тому суд відповідно до положень ст. 372 ЦПК України розглянув справу без їх участі без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу згідно із ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

До початку судового засідання від представника ОСОБА_1 на електронну пошту суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи в зв`язку із необхідністю присутності в інший справи в задоволенні якого було відмовлено, оскільки клопотання не підписане електронним цифровим підписом та до нього не долучені докази поважності неможливості явки у судове засідання апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Суд встановив, що заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 04 травня 2017 року задоволено позов ОСОБА_2 . Усунуто ОСОБА_2 перешкоди у користуванні будинком АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_1 без надання іншого жилого приміщення. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 244,60 грн. судового збору та 5 000,00 грн. за надання юридичної допомоги (т.1 а.с. 114-116).

Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2017 року рішення суду першої інстанції змінено в частині визначення розміру судових витрат та витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, сплачені у виді судового збору у розмірі 519,20 грн та витрати на правову допомогу у розмірі 165,32 грн. У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін (т.1 а.с. 176-179).

Постановою Верховного Суду від 29 серпня 2019 року касаційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 залишено без задоволення. Заочне рішення Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 04 травня 2017 року у незміненій після апеляційного перегляду частині та рішення Апеляційного суду Івано-Франківської області від 20 вересня 2017 року залишено без змін (т.1 а.с. 266-270).

Відповідно до постанови старшого державного виконавця Калуського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області Менелюк Н. Я. від 14 червня 2018 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 345/3402/15-ц закінчено у зв`язку з фактичним виконанням рішення суду (т.2 а.с.28).

Згідно з актом обстеження матеріально-побутових умов № 44 від 22 серпня 2022 року, складеного старостою с. Мостище Калуського району, ОСОБА_1 фактично проживає в житловому будинку по АДРЕСА_1 , власником якого є ОСОБА_2 , іншого житла не має (т.2 а.с.37).

Відповідно до пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з частиною десятою статті 66 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо особа самостійно вселилася у приміщення, з якого вона була примусово виселена, повторне її виселення може бути здійснено державним виконавцем на підставі ухвали суду, який прийняв рішення про виселення. Виконавче провадження у такому разі підлягає відновленню за постановою державного виконавця.

Отже, Законом України «Про виконавче провадження» передбачена можливість повторного виселення боржника на підставі ухвали суду.

Враховуючи те, що постановою старшого державного виконавця від 14 червня 2018 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про усунення перешкод у користуванні домоволодіння по АДРЕСА_2 шляхом виселення ОСОБА_1 з цього домоволодіння без надання іншого житлового приміщення у зв`язку фактичним виконанням рішення, остання повторно вселилася у це житлове приміщення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для постановлення ухвали про повторне виселення відповідачки.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення її житлових прав не заслуговують на увагу, оскільки фактично зводяться до незгоди ОСОБА_1 із заочним рішенням Калуського міськрайонного суду від 04 травня 2017 року, яке набрало законної сили.

Вирішення питання про повторне виселення особи зі спірного приміщення в порядку виконання судового рішення не тягне за собою вирішення спору по суті, а є питанням процесуального характеру, направленого на виконання судового рішення.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстави для її скасування з доводів викладених в апеляційній скарзі відсутні. А отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а ухвалу суду - без змін.

Керуючись ст. 367, 368, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Калуського міськрайонного суду від 12 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 березня 2023 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

Є. Є. Мальцева