Справа № 308/1586/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2023 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої - судді Шумило Н.Б.

за участю секретаря судового засідання - Луцака В.Я.

представника позивача - адвоката Лаврентьєва Ю.Г.

відповідача - ОСОБА_1

представника відповідача - адвоката Кухти О.В.

представника третьої особи - Шатрова В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгород в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, без згоди матері, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий виклад обставин справи:

ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, у якому просить надати йому дозвіл на виїзд його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України, а саме до Єгипту з 01.05.2022 по 04.06.2022 року, а також на оформлення проїзних документів без дозволу (згоди) та супроводу мати дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також просить стягнути з відповідача на його користь суму 6 000 гривень витрат з оплати послуг адвоката.

Позов обґрунтовано тим, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 04 листопада 2019 року у справі №308/6476/18 позивача, ОСОБА_2 , визнано батьком дитини - ОСОБА_3 , який відповідно до свідоцтва про народження Серії НОМЕР_1 від 20.10.2021 року народився ІНФОРМАЦІЯ_3 у місті Кішварда, Угорщина. Згідно вказаного свідоцтва про народження батьком ОСОБА_3 є позивач, а матір`ю визначена відповідач ОСОБА_1 .

Позивач зазначає, що як батько він дбає про сина ОСОБА_3 , піклуюсь про його виховання, навчання, здоров`я, відпочинок тощо, своєчасно та добровільне сплачую аліменти на дитину, тобто належно виконую свої батьківські обов`язки. Зокрема, щороку за рекомендаціями лікарів, вони з сином відпочивають на морі, оскільки син восени та взимку хворіє на бронхіт та простудні захворювання.

В січні 2022 року позивач звернувся до туристичної агенції «Трайдент» з метою раннього бронювання відпочинку сина ОСОБА_4 в Єгипті у травні 2022 року. В подальшому, з метою належного відпочинку та оздоровлення сина у літній період, 20 січня 2022 року ним було направлено на адресу відповідачки лист (номер поштового відправлення 283) з повідомленням про вручення та описом вкладення про надання згоди на виїзд дитини ОСОБА_3 за кордон в Єгипет для відпочинку та оздоровлення терміном з 01.05.2022 по 04.06.2022 року. Однак, відповідачка 26.01.2022 року відмовилась приймати вказане поштове відправлення з його листом про надання дозволу на виїзд дитини за межі України, що стверджується відміткою на поштовому конверті та такий лист повернуто йому відділенням поштового зв`язку 27.01.2022 року. Вказує, що оскільки відповідачка ОСОБА_1 відмовилась отримати його лист із заявою про надання дозволу на виїзд дитини ОСОБА_3 за кордон в Єгипет для відпочинку та оздоровлення терміном з 01.05.2022 по 04.06.2022 року, фактично нею не надано згоду на виїзд сина за межі України для відпочинку в Єгипті. Тобто, відповідачка безпідставно чинить перешкоди у здійсненні позивачем заходів, спрямованих на покращення здоров`я та відпочинок дитини, який включає проживання та відпочинок на морському курорті, хоча вказані заходи здійснюються виключно за його кошти.

Процесуальні дії по справі:

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.04.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.35).

14 квітня 2022 року представником позивача до матеріалів справи було долучено копію розрахунку заборгованості по аліментах, який, як зазначає представник позивача, був отриманий 14.02.2022 року, у зв`язку із хворобою державного виконавця, що унеможливило його подання разом із позовною заявою.

03 червня 2022 року відповідачем ОСОБА_1 та її представником адвокатом Кухта О.В. було подано клопотання про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору. Клопотання обґрунтовано тим, що малолітній ОСОБА_5 з дня звернення ОСОБА_2 до суду неодноразово виїжджав за кордон у супроводі ОСОБА_2 без згоди матері.

27.06.2022 року відповідачем ОСОБА_1 та її представником адвокатом Кухта О.В. було подано клопотання про застосування до ОСОБА_2 за зловживання процесуальними правами, заходи процесуального примусу у вигляді накладення штрафу, а саме трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 27.06.2022 року провадження в справі закрито на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України у зв`язку з відсутністю предмета спору, у застосуванні до позивача ОСОБА_2 заходів процесуального примусу у вигляді накладення штрафу у розмірі трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відмовлено (а.с.81-82).

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області 25.07.2022 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 9 000 грн., які ОСОБА_1 понесла у зв`язку із розглядом справи №308/1586/22 (а.с.118-120).

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 27.10.2022 року ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 27.06.2022 року про закриття провадження у справі скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції (а.с.183-185).

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 27.10.2022 року ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.07.2022 року про стягнення витрат на професійну правничу допомогу скасовано та постановлено у справі постанову про відмову у стягненні витрат на професійну правничу допомогу (186-187).

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14.11.2022 року прийнято до провадження справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, без згоди матері, призначено судове засідання для розгляду справи по суті (а.с.196).

16 січня 2023 року на адресу суду від відповідача ОСОБА_1 та її представника - адвоката Кухти О.В. надійшли письмові пояснення, згідно яких просили у задоволенні позову відмовити. Зазначають, що відповідач ОСОБА_1 неодноразово давала нотаріально завірені згоди позивачу ОСОБА_2 на вивіз їхнього спільного сина за кордон. Окрім того, відповідно до відомості про перетин Державного кордону України від 17 червня 2022 року № 445/106/6-5-2022, яка отримана із матеріалів кримінального провадження № 0000459, слідує, що гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 із малолітнім ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з дня звернення ОСОБА_2 до суду (02.02.2022 року) із позовом неодноразово перетинали Державний кордон України, без згоди та відома матері - ОСОБА_1 та відповідного рішення суду. Окрім того, малолітній ОСОБА_5 по сьогоднішній час знаходиться за межами території України, а саме в Угорщині, без відповідної на те згоди матері ОСОБА_1 .

Сторона відповідача зазначає, що позивач ОСОБА_2 вивіз малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон, на теперішній час дитина знаходиться за кордоном, а тому між сторонами відсутній предмет спору. Вважають, що за вказаних обставин, позов ОСОБА_2 є безпідставним та до задоволення не підлягає.

Позивач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

У судовому засіданні представник позивача - адвокат Лаврентьєв Ю.Г. позов підтримав у повному обсязі із підстав, зазначених у ньому, просив задовольнити та надати дозвіл ОСОБА_2 на виїзд його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України, а саме до Єгипту з 01.05.2022 по 04.06.2022 року, без дозволу та супроводу матері дитини. Вказав, що вони зверталися до відповідача, однак вона не надала відповіді на їхній лист. Вказав, що рішенням суду від 04.11.2019 року позивача визнано батьком дитини ОСОБА_3 . В січні позивач звернувся до туристичної агенції з метою бронювання відпочинку в травні 2022 року. 20.01.2022 року відповідачу було направлено лист з проханням надати дозвіл на виїзд сина за кордон. 26.01.2022 року відповідач відмовилась від прийняття вказаного листа та його було повернуто, відтак було подано позов до суду. Крім того, зазначив, що сторона позивача позовні вимоги не змінює.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову, вважає, що такий безпідставний та відсутній предмет позову. Вказала, що вона не заперечувала щодо виїзду дитини із батьком за кордон та постійно надавала нотаріально засвідчені згоди. Повідомила, що позивач надсилав на її адресу листи із погрозами, тому вона і відмовилась приймати від нього лист, оскільки вважала, що там також погрози. Щодо дозволу на виїзд дитини за кордон позивач до неї особисто чи через її адвоката не звертався. Зазначила, що її син ОСОБА_5 разом із позивачем ОСОБА_2 у травні 2022 року перетнув кордон України, і з того часу перебуває за межами України, а саме в Угорщині.

Представник відповідача - адвокат Кухта О.В. у судовому засіданні підтримала подані ними пояснення на позов та просила відмовити у його задоволенні. Вказала, що місце проживання дитини було визначено із матір`ю, та судом розглядається спір щодо відібрання дитини. Відповідач інших звернень щодо надання згоди на виїзд дитини за кордон, окрім одного письмового звернення від позивача, не отримувала. Вважає, що позивач звернувся до суду із даним позовом для того, щоб уникнути відповідальності, оскільки у березні 2022 року було відкрито кримінальне провадження по самоправству. Крім того, зазначила, що позивач чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною, 21.05.2022 року самовільно, без згоди матері, вивіз дитину за кордон. Вважає, що відсутній предмет спору та даний позов є безпідставним.

Представник третьої особи Органу опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради - Шатров В.В. у судовому засіданні зазначив, що вони обізнані щодо наявності даного спору між сторонами. Є рішення щодо визначення місця проживання дитини та розглядається позов щодо відібрання дитини від батька. При вирішенні даного спору просив врахувати найкращі інтереси дитини.

Фактичні обставини, встановлені судом:

Судом встановлено, що ОСОБА_5 , народився ІНФОРМАЦІЯ_5 у м.Кішварда (Угорщина), його батьком є ОСОБА_2 , матір`ю - ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 , виданим 20.10.2021 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кішварда (а.с.6-8).

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 04.11.2019 року у справі №308/6476/18 визнано ОСОБА_2 батьком дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.9-11).

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , часто хворіє по бронхо-легеневій патології, група ризику, потребує оздоровлення в умовах морського клімату, спелеотерапію в соляній кімнаті, що підтверджується довідкою ЛКК №11/1 від 22.02.2022 року, виданою Лікувально-діагностичним центром «Гемо Медика Україна» (а.с.12).

Згідно довідки ФОП ОСОБА_8 від 01.02.2022 року №2-10вд, така видана ОСОБА_2 у тому, що він дійсно звернувся в Туристичну агенцію «Трайдент» із метою підбору варіантів раннього бронювання відпочинку в Єгипті у травні 2022 року, орієнтовно з 05 по 30.05, на 14 ночей зі своїм сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

До позову долучено заяву ОСОБА_9 від 20.01.2022 року, адресовану ОСОБА_10 , у якій він просив надати дозвіл на виїзд дитини ОСОБА_11 , за кордон в Єгипет для відпочинку та оздоровлення терміном з 01.05.2022 по 04.06.2022 (а.с.16).

Вказана заява 22.01.2022 року була надіслана ОСОБА_1 на адресу: АДРЕСА_1 , рекомендованим повідомленням з описом вкладення, номер відправлення - 283 (а.с.17-18).

Згідно витягу із сайту «Укрпошта» за трекінгом відправлення №283 та відмітки на поштовому конверті, кореспонденція, адресована ОСОБА_1 , 26.01.2022 року була повернута за зворотною адресою у зв`язку із письмовою відмовою адресата (а.с.14, 19-20).

Відповідно до довідки головного державного виконавця відділу ДВС у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) Євгенія Секерня №15-62042905 від 14.02.2022 року заборгованість по виконавчому листі №308/14171/19 виданому 30.04.2020 року (за яким із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини ІНФОРМАЦІЯ_6 у твердій грошовій сумі у розмірі 4 000,00 грн. щомісячно) станом на 01.02.2022 року відсутня (а.с.43).

Згідно інформаційного листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №91-12091/0/15-22-Вих від 01.06.2022 року ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїжджав за межі території України 31.03.2022 року, 13.04.2022 року та 21.05.2022 року (а.с.64).

Із листа Відділу кримінального аналізу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 17.06.2022 року №445/106/6-5-2022 слідує, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 разом із ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на автомобілі Volkswagen д.н.з. НОМЕР_3 31.03.2022 року, 13.04.2022 року та 21.05.2022 року виїжджав із території України на угорську ділянку кордону (а.с.74-76).

Відповідачем до матеріалів справи було долучено нотаріально засвідчені заяви ОСОБА_10 , щодо надання згоду на виїзд дитини закордон, а саме:

-заяву від 03.03.2020 року зареєстровану в реєстрі за №446, якою вона надає згоду на тимчасову поїздку за кордон України, на відпочинок з метою туристичного відпочинку малолітньому сину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , строком з 15.04.2020 року по 15.05.2020 року до Угорської Республіки, Словацької Республіки, Чеської Республіки, Єгипту у супроводі ОСОБА_2 (а.с.225);

-заяву від 28.05.2021 року зареєстровану в реєстрі за №765, якою вона надає згоду на оформлення віз та на тимчасові поїздки строком з 05.06.2021 року до 01.07.2021 року до Єгипту, малолітньому сину ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в супроводі батька, ОСОБА_2 (а.с.226);

-заяву від 09.06.2021 року зареєстровану в реєстрі за №561, якою вона надає згоду на тимчасові поїздки сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Єгипту, з метою відпочинку, на період з 15.06.2021 року по 05 07.2021 року у супроводі ОСОБА_2 (а.с.227).

Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали цивільної справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази у їх сукупності та кожен окремо, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до наступного висновку.

Застосоване судом законодавство, позиція суду та оцінка доводів учасників справи:

Згідно з ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (стаття 15 Цивільного кодексу України).

У частині 1 статті 16 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині 2 цієї статті визначено способи захисту цивільних справ та інтересів судом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального і соціального розвитку.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно частини третьої статті 313 ЦК України фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом.

Згідно положень ч.5 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, не має заборгованості зі сплати аліментів, звертається рекомендованим листом із повідомленням про вручення до того з батьків, з яким проживає дитина, за наданням згоди на виїзд дитини за межі України з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі в складі організованої групи дітей. У разі ненадання тим із батьків, з яким проживає дитина, нотаріально посвідченої згоди на виїзд дитини за кордон із зазначеною метою, у десятиденний строк з моменту повідомлення про вручення рекомендованого листа, той із батьків, хто проживає окремо від дитини та у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів, має право звернутися до суду із заявою про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків.

Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (далі - Правила).

Відповідно до п.3 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують.

Відповідно до п.4 пп.1 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Тимчасовий виїзд малолітньої дитини за межі України повинен відбуватись лише за погодженням з іншим із батьків, оскільки такий переїзд спричиняє зміну режиму спілкування дитини з іншим із батьків, порядок участі у вихованні дитини, зміну звичайного соціального, культурного, мовного середовища дитини, що впливає на її подальше життя, розвиток і виховання.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 712/10623/17 звертала увагу на основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року в справі №712/10623/17 (провадження № 14-244цс18) зроблено висновок, що положення про рівність прав та обов`язків батьків у вихованні дитини не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, а тимчасовий виїзд дитини за кордон (із визначенням конкретного періоду) у супроводі того з батьків, з ким визначено її місце проживання, та який здійснює забезпечення дитині рівня життя, необхідного для всебічного розвитку, не може беззаперечно свідчити про позбавлення іншого з батьків дитини передбаченої законодавством можливості брати участь у її вихованні та спілкуванні з нею. У такій категорії справ узагальнений та формальний підхід є неприпустимим, оскільки сама наявність в одного з батьків права відмовити в наданні згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон з іншим з батьків є суттєвим інструментом впливу, особливо у відносинах між колишнім подружжям, який може використовуватися не в інтересах дитини. Кожна справа потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, у тому числі її думки, якщо вона відповідно до віку здатна сформулювати власні погляди. Тимчасовий виїзд за кордон у супроводі одного з батьків за відсутності згоди другого з батьків може бути наданий на підставі рішення суду на певний період, з визначенням його початку й закінчення.

Судом враховано, що при наданні дозволу на виїзд дитини за кордон, такі поїздки можуть мати лише разовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження N 12-80гс20) зробила висновок, що розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом.

В матеріалах справи відсутні будь-які докази, що відпочинок дитини за кордоном у Єгипті у супроводі батька в період з 01.05.2022 по 04.06.2022 року не відповідав би якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

При цьому, згідно позовних вимог позивач просить надати йому дозвіл на виїзд його неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за межі України, а саме до Єгипту з 01.05.2022 по 04.06.2022 року, а без дозволу (згоди) та супроводу матері дитини.

У судовому засіданні представник позивача наполягав на розгляді вказаних позовних вимог, зазначав, що сторона позивача не змінює вимог щодо періоду, на який просить надати дозвіл на виїзд дитини за кордон.

Суд не наділений повноваженнями самостійно змінювати, доповнювати або конкретизувати позовні вимоги.

Виходячи з позовних вимог, які розглядались судом у даній справі, а саме, надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України до Єгипту на період з 01.05.2022 по 04.06.2022 року, без дозволу (згоди) та супроводу мати, та зважаючи на те, що на час розгляду справи такий період минув (справа після апеляційного розгляду надійшла до суду 11.11.2022 року), суд приходить до висновку про те, що даний спосіб захисту не є ефективним для захисту порушеного права позивача та у задоволенні позову слід відмовити.

Крім цього, Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 №2102-IX відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» затверджено Указ Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», яким введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. У подальшому воєнний стан в Україні неодноразово продовжено, зокрема Указом Президента України від 07.11.2022 № 757/2022 «Про продовження з строку дії воєнного стану в Україні», продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 21.11.2022 строком на 90 діб. Законом України від 15.11.2022 «Про затвердження Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» затверджено зазначений Указ.

Відповідно до положень пункту 2-3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, у разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану, виїзд за межі України дітей, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків, баби, діда, повнолітніх брата, сестри, мачухи, вітчима або інших осіб, уповноважених одним з батьків письмовою заявою, завіреною органом опіки та піклування, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків та за наявності паспорта громадянина України або свідоцтва про народження дитини (за відсутності паспорта громадянина України)/документів, що містять відомості про особу, на підставі яких Держприкордонслужба дозволить перетин державного кордону. При цьому в разі введення на території України надзвичайного або воєнного стану рішення щодо надання дозволу на виїзд за межі України особі чоловічої статі, яка супроводжує дитину, яка не досягла 16-річного віку, приймається з урахуванням приналежності супроводжуючої особи до переліку категорій осіб, які звільнені від військової служби та мобілізації, за наявності у неї підтвердних документів.

З урахуванням наведеної норми для виїзду дитини за кордон в період з 01.05.2022 по 04.06.2022 року не потрібно було нотаріально посвідченої згоди другого з батьків.

Під час розгляду справи було встановлено, що 21.05.2022 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виїжджав за межі території України на угорську ділянку кордону, що підтверджується інформаційним листом Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України №91-12091/0/15-22-Вих від 01.06.2022 року та листом Відділу кримінального аналізу Головного управління Національної поліції в Закарпатській області від 17.06.2022 року №445/106/6-5-2022. У судовому засіданні сторонами у справі не заперечувалось, що із 21.05.2022 року дитина перебуває за межами України, а саме в Угорщині.

Верховний Суд у постанові від 09 грудня 2021 року у справі № 359/1506/21 вважав обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанції про відмову у задоволенні позову про надання дозволу на виїзд дитини з України без згоди батька, у зв`язку із тим, що дитина, як на момент звернення до суду із позовом, так і на час розгляду судами справи фактично постійно перебуває за кордоном, де проживає разом із матір`ю. При цьому Верховний Суд вказав, що оскільки дитина перебуває за межами України, то вирішувати питання щодо надання дозволу на її виїзд можливо лише після її повернення до України, тобто, з визначенням конкретної дати виїзду та повернення до України.

Враховуючи наведене, відсутня необхідність у наданні дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди другого з батьків, у випадку коли дитина уже проживає за кордоном.

Доводи сторони відповідача про те, що відсутній предмет спору у зв`язку із тим, що позивач ОСОБА_2 вивіз малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за кордон, та на теперішній час дитина знаходиться за кордоном, не заслуговують на увагу, такі вже були предметом судового розгляду та в постанові від 27.10.2022 року апеляційний суд прийшов до висновку про наявність між сторонами предмету спору.

За викладених обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог відмовлено, судові витрати покладаються на позивача.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 263-265, 354-355 ЦПК України, ст.313 ЦК України, ст.ст. 141, 157 СК України, Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон, без згоди матері, - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , місце проживання якої зареєстроване за адресою: АДРЕСА_1 .

Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, місцезнаходження: Закарпатська область, м. Ужгород, вул. Поштова, 3, .

Повне рішення суду складено - 27 січня 2023 року.

Суддя Ужгородського міськрайонного

суду Закарпатської області Шумило Н.Б.