ПОСТАНОВА

Іменем України

22 лютого 2023 року м. Кропивницький

справа № 398/2133/21

провадження № 22-ц/4809/328/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Дуковський О.Л., Письменний О.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 ;

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приютівська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області про визнання права власності на земельну ділянку за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 листопада 2022 року (суддя Бугайченко Т.А.),-

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

ОСОБА_1 у квітні 2021 року звернувся до Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області з позовною заявою, якою просить визнати за ним право власності на земельну ділянку, площею 0,8500 га розташовану по АДРЕСА_1 , з цільовим призначенням будівництво та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд та ведення особистого підсобного господарства (присадибна ділянка). Вимоги заявлені до ОСОБА_2 та третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області

В обґрунтування звернення вказує, що 15.05.2002 між ним, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна житлового будинку з надвірними будівлями, житловою площею 40,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до п. 3 договору, характеристика нерухомого майна: на приватизованій земельній ділянці площею 8500,00 кв.м. відчужується будинок житловою площею 40,6 кв.м. з надвірними будівлями №48.

З 2002 року і по теперішній час він використовує земельну ділянку площею 8500,00 кв.м. за її цільовим призначенням, сплачує земельний податок. При продажі будинку дійшли згоди з ОСОБА_3 , що разом з будинком, до нього у власність переходить і вищезазначена земельна ділянка, разом з підписанням договору купівлі-продажу будинку власник (продавець) передав йому оригінал Державного акту на землю.

Однак земельна ділянка, на якій збудоване нерухоме майно, за договором купівлі-продажу не відчужувалась. ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 помер. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звернувся син померлого ОСОБА_2 . Однак на дану земельну ділянку оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку спадкоємець не здійснював. Таким чином, набувши право власності на підставі договору купівлі-продажу на будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , позивач позбавлений можливості оформити будь-яке право на земельну ділянку у розмірі 0,8500 га, на якій розташований даний будинок та яку він фактично використовує з 2002 року.

У відзиві на позовну заяву відповідач зазначив, що не заперечує проти задоволення позовних вимог. Додав, що дійсно у 2002 році його батько ОСОБА_3 продав позивачу належний йому будинок в АДРЕСА_1 . При продажу будинку було досягнуто згоди, що разом із будинком до позивача переходить у власність і земельна ділянка площею 8500 кв.м, на якій розташований сам будинок та город біля будинку присадибна ділянка. Після підписання договору купівлі-продажу, батько передав позивачу оригінал державного акта на земельну ділянку площею 8500 кв.м. Ні батько, за своє життя, ні він, як спадкоємець даної земельної ділянки з 2002 року не використовували та не претендували на її використання. Він є єдиним спадкоємцем, що прийняв спадщину після смерті батька у 2016 році, оформлення права власності у порядку спадкування на спірну земельну ділянку не проводив. Позовні вимоги визнає у повному обсязі (а.с.37).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 листопада 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приютівська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області, про визнання права власності на земельну ділянку, відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд вказав, що положення Земельного кодексу України, діючого на час виникнення спірних правовідносин, не передбачали одночасний перехід права власності на земельну ділянку у разі зміни власника нерухомого майна, розташованого на ній. Незалежно від наявності чи відсутності домовленості між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про перехід права власності на земельну ділянку, такий перехід був можливий лише у разі укладення угоди про зміну права власності земельної ділянки, яка підлягала обов`язковому нотаріальному посвідченню. Суд також акцентував увагу, що на час укладення 15.05.2002 року на Придніпровській товарній біржі договору купівлі-продажу нерухомого майна №948-НД/948-Н/Ф12, за загальним правилом, визначеним у ст. 47, 227, 242 ЦК Української РСР (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), договори купівлі-продажу нерухомості підлягали нотаріальному посвідченню.

Однак, в порушення зазначених норм закону договір купівлі-продажу нерухомого майна № 948-НД/948-Н/Ф12 від 15.05.2002 року не був посвідчений нотаріально.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із судовим рішенням позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Відповідно до поданої апеляційної скарги просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

З висновками суду, викладеними в рішенні не погоджується, оскільки вважає, що вони не відповідають нормам матеріального права, а обставини, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, не доведені.

В обґрунтування зазначено, що частина перша статті 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Разом з тим, при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

Вказує, що судом безпідставно не взято до уваги того, що відповідач визнав позов повністю, на земельну ділянку не претендує та не користується нею.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою суду від 29 грудня 2022 року відкрито провадження у даній справі, встановлено строк для подачі відзиву.

24 січня 2023 року закінчено підготовчі дії, справу призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 22 лютого 2023 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

Ухвалою суду від 14 лютого 2023 року задоволено клопотання представника позивача про надання йому можливості брати участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів.

Учасників справи належним чином повідомлено про дату, час та місце розгляду справи (а.с.143-146).

Обставини справи, встановлені судом

15 травня 2002 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на Придніпровській товарній біржі укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна №948-НД/948-Н/Ф12, за яким ОСОБА_1 придбав у ОСОБА_3 житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 .

17 травня 2002 року даний договір зареєстрований в Олександрійському міжміському бюро технічної інвентаризації.

Земельна ділянка, на якій збудовано будинок, не відчужувалася, перебувала у володінні позивача.

З Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-KP №017950, виданого 25.06.2001 року вбачається, що спірна земельна ділянка, площею 0,8500 га за цільовим призначенням для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель, споруд та ведення особистого підсобного господарства (присадибна ділянка) передана у приватну власність ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_3 . Єдиним спадкоємцем є його син ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, проте оформлення земельної ділянки, по АДРЕСА_1 , площею 8500,00 кв.м, не здійснював, вважаючи це власністю позивача.

Узагальнені доводи і заперечення учасників справи, участь у справі

В апеляційному суді представник позивача, який приймав участь в режимі відео конференції підтримав доводи апеляційної скарги, надав відповідні пояснення. При дослідженні матеріалів справи заявив клопотання про перерву та долучення до матеріалів справи належним чином завірених доказів, а саме Державного акту на право приватної власності на землю, виданий на ім`я ОСОБА_3 від 25 червня 2001 року (а.с.152-153) та Договір купівлі-продажу нерухомого майна від 15 травня 2002 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , на підставі ст. 15 ЗУ від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» даний договір зареєстрований на Придніпровській товарній біржі (а.с.154-155). Договір містить відмітку про державну реєстрацію 17 травня 2002 року (а.с.155).

Стаття 95 ЦПК України, унормовує, що письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Норми п.5.26 ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації, визначають вимоги до оформлення документів, зокрема, порядок завірення копій документів, в разі неподання оригіналів до матеріалів справи. Судом оголошена перерва , надана можливість надати стороні належним чином завірені копії. Після перерви представник позивача в режимі відеоконференції в судове засідання не з`явився (не відбулося підключення), суд завершив розгляд за відсутності сторін.

Інші учасники судового розгляду належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явились.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

За положеннями ч.5 ст.268 ЦПК, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за наступного.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Згідно з ч.ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання колегії суддів оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає вимогам законодавства.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилався на положення статті 120 ЗК України, яка регулює перехід права на земельну ділянку у разі набуття права на жилий будинок, будівлю або споруду. Зазначав, що з 15 травня 2002 року він є власником житлового будинку з надвірними будівлями, житловою площею 40,6 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Право власності на цей житловий будинок позивач набув за договором договір купівлі-продажу нерухомого майна, зареєстрованого на Придніпровській товарній біржі, право власності зареєстроване в КП Олександрійське МБТІ 17 травня 2002 року за № 64/1. (а.с.155) Земельна ділянка під будинком все ще рахується у власності за померлим ОСОБА_3 .

Спадкоємець померлого, відповідач у справі ОСОБА_2 не заперечує право позивача на земельну ділянку і це підтверджується його позицією в суді, зокрема, письмовими поясненнями (а.с.37).

Іншим способом, крім як в судовому порядку легалізувати своє право на земельну ділянку, позивач не в змозі.

Стаття 120 ЗК України в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (15 січня 2002 року), визначала особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці.

Так, частина перша статті 120 ЗК України (у відповідній редакції) передбачала, що при переході права власності на будівлю і споруду право власності на земельну ділянку або її частину може переходити на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди.

Разом з тим при відсутності окремої цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об`єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід враховувати те, що зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості, спорудженого на земельній ділянці, з такою ділянкою (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебувало у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачався роздільний механізм правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникали при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, споруджену на земельній ділянці, та правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на вказану нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.

При застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з положеннями статті 125 ЗК України у редакції, що була чинною, починаючи з 1 січня 2002 року, слід виходити з того, що у випадку переходу у встановленому законом порядку права власності на об`єкт нерухомості, розміщений на земельній ділянці, що перебуває у власності особи, яка відчужила зазначений об`єкт нерухомості, у набувача останнього право власності на відповідну земельну ділянку виникає одночасно із виникненням права власності на такий об`єкт, розміщений на цій ділянці. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на розміщену на ній нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності.

Тобто за загальним правилом, закріпленим у частині першій статті 120 ЗК України, особи, які набули права власності на будівлю чи споруду, стають власниками земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постановах від 11 лютого 2015 року у справі № 6-2цс15, від 12 жовтня 2016 року у справі № 6-2225цс16, від 13 квітня 2016 року у справі № 6-253цс16 і Велика Палата Верховного Суду не вбачала підстав для відступу від них.

Суд першої інстанції достеменно встановив, що з 15 травня 2002 року ОСОБА_1 є власником житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівля-продажу з ОСОБА_3 , договір зареєстрований на Придніпровській товарній біржі договору купівлі-продажу нерухомого майна №948-НД/948-Н/Ф12

Земельна ділянка під вищевказаним будинком рахується за попереднім власником ОСОБА_3 , відповідно до державного акту на право приватної власності на землю від 25 червня 2001 року (а.с.12).

Суд першої інстанції з`ясовуючи обставини, докази, застосовуючи норми права, у повній мірі не перевірив доводи позивача, які він указував у позовній заяві, про те, що користування будинком неможливе без використання земельної ділянки, достатньої для розміщення й обслуговування будинку, те що відповідач помер і іншим способом, крім вирішення судом, визнати своє право на землю під будинком він не в змозі, спадкоємець не заявляв своє право на землю.

Договір купівлі-продажу зареєстрованій на товарній біржі будинку, пройшов державну реєстрацію, тобто визнаний державою, ОСОБА_1 є правомочним власником будинку біля якого розташована земля, власність на яку ним заявлено.

За вищевикладеного, враховуючи встановлені обставини, докази у справі, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог, враховуючи норми матеріального права, якими врегульований порядок набуття права власності на землю в разі придбання будинку на якій розташований об`єкт. А також враховуючи судову практику Верховного Суду в аналогічних справах, яку процесуальним законодавством зобов`язано враховувати при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За встановлених судом апеляційної інстанції обставин, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Суд не врахував вимоги ч. 4 ст. 263 ЦПК, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин та вимоги матеріального законодавства в сукупності.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 задовольнити повністю.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 09 листопада 2022 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Приютівської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області про визнання права власності на земельну ділянку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на земельну ділянку, площею 0,8500 га, розташовану на території АДРЕСА_1 , Недогарської сільської ради, з цільовим призначенням будівництво, обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд та ведення особистого підсобного господарства (присадибна ділянка).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 2 березня 2023 року.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді О.Л. Дуковський

О.А. Письменний