Справа № 216/5401/22
провадження №2/216/999/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Хомик І.І.

за участю секретаря судового засідання Пилипенко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривий Ріг цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Центрально-Міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття реєстрації

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Центрально-Міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття реєстрації.

В обґрунтування позову зазначає, що відповідно до договору купівлі-продажу право на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 зареєстроване на праві приватної власності в КП Криворізького РБТІ Дніпропетровської області на ім`я ОСОБА_1 . Позивач є єдиним власником квартири, в якій крім нього, зареєстрована відповідач ОСОБА_2 . У 2002 року відповідач виїхала на навчання до Німеччини і там одружилася з громадянином Німеччини у 2008 році, отримавши прізвище « ОСОБА_3 ». Таким чином, з 2002 року відповідач ОСОБА_2 не проживає в Україні. Фактом своєї реєстрації в квартирі відповідачка створює перешкоди позивачу як власнику квартири розпоряджатися майном на власний розсуд, нараховувати комунальні послуги, які обчислюються від кількості зареєстрованих осіб, в зв`язку з чим позивач змушений звернутися до суду з даними позовними вимогами.

Ухвалою Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.12.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

Позивач у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча був належно повідомлений про час та місце розгляду справи шляхом оголошення на веб-сайті «Судова влада».

Представник Центрально-Міського відділу Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача.

Дослідивши матеріали справи, надавши відповідну правову оцінку зібраним у матеріалах справи доказам, суд приходить до таких висновків.

Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеним законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Статтями 47, 48Конституції України закріплено право громадян на житло, як найважливішою ланкою соціально-економічного права.

Судом встановлено, що згідно Договору купівлі-продажу квартири від 28.04.1994 року, посвідченого Першою Криворізькою державною нотаріальною конторою в реєстрі за реєстровим № 3-2008, ОСОБА_1 особисто на праві приватної власності належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 .

За відомостями Реєстру Криворізької міської територіальної громади № 11185 від 21.11.2022 року за вказаною адресою зареєстрована з 17.02.2000 року ОСОБА_2 .

Відповідно до акту про не проживання особи за місцем реєстрації від 08.11.2022 року відповідач ОСОБА_2 не проживає за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 з 2003 року, у зв`язку із виїздом на навчання до Німеччини.

Згідно довідки Комунального підприємства «Криворізьке районне бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради за № 191870 від 24.09.2021 року, відповідно до даних архівної справи, станом на 31.12.2012 року, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстроване на праві приватної власності в КП «Криворізьке РБТІ» ДОР» в реєстровій книзі: 9ПВ, сторінка 120, запис 120 на ім`я ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 28.04.1994 року Першою Криворізькою державною нотаріальною конторою, зареєстрованого в реєстрі за № 3-2008.

Відповідно до ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

За змістом ст.16ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997 року №475/97-ВР "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції" зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 року №1382-ІV, громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Однак відповідач не зробила передбачених законом дій на протязі дуже тривалого часу.

Згідно ч. 1 ст. 5 (Реєстрація місця проживання внутрішньо переміщеної особи) Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених» осіб від 20 жовтня 2014року №1706-VІІ» довідка про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи засвідчує місце проживання внутрішньо переміщеної особи на період наявності підстав, зазначених у статті 1 цього Закону.

Згідно ч. 3 цієї статті, у випадку зміни фактичного місця проживання внутрішньо переміщена особа повідомляє про центрального (імміграції та органу виконавчої влади, еміграції), протягом 10 днів.

Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття реєстрації місця проживання підставі: заяви особи або її законного представника; судового особи здійснюється на рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Згідно з Закон України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, що пов`язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення вказаного Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином, питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов`язане і залежать від вирішення питання про житлові права особи, наявність чи відсутність у особи таких прав, які регулюються нормами житлового законодавства (ст. ст. 71, 72, 156 ЖК України).

Судом встановлено, що відповідач не проживає в квартирі позивача без поважних причин вже більше 20 років та не користується нею. В квартирі позивача не залишилося ніяких речей відповідача та будь-якого її майна. Своєю реєстрацією відповідач чинить позивачу як власнику перешкоди в користуванні власністю.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна вправі вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Відповідно до Конституції України та ст. 321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК Української PCP, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 07.02.2014 року №5 роз`яснив наступне: «Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК УPCP; ст. 405 ЦК України), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою».

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

ВСУ зазначив: «Власник житла усуває перешкоди в користуванні цим житлом зареєстрованою особою шляхом подання позову про визнання цієї особи такою, що втратила право на користування житлом та зняття з реєстрації» (ВСУ від 16.11.2016 року №6-709цс16).

Відповідно до п. 26 Правил Реєстрації місця проживання, постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Позивачу необхідно усунути перешкоди в користуванні квартирою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житловим приміщенням для оформлення субсидії.

Таким чином, з огляду на встановлені у судовому засіданні обставини та наведені норми чинного законодавства, позовні вимоги позивача про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування нею є обґрунтованими, підтверджуються зібраними у справі доказами, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.321, 383, 391 ЦК України, ст.ст.10, 76, 81, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовну заяву позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Центрально-Міський відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття реєстрації - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право реєстрації у квартирі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зняття її з реєстраційного обліку з вищезазначеної квартири.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя І.І. Хомик