Справа № 274/6601/14-ц Провадження № 2/0274/142/23
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
23.02.23 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомПублічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк", представниками якого є Адаменко Т.С., Ляхов О.В.,
доОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 ,
простягнення заборгованості,
та за зустрічним позовом ОСОБА_1
доПублічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк",
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору:ОСОБА_3 ,
провизнання недійсними кредитного договору та договору іпотеки,
Заочним рішенням (суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Щербак Д.С.) від 20.02.2015 р. позов Банку задоволено (т. 1, а. с. 39 40).
Ухвалою (суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Щербак Д.С.) від 06.05.2015 р. заочне рішення від 20.02.2015 р. скасовано, справи призначено до розгляду у загальному порядку.
Ухвалою від 19.02.2018 р. (суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Замега О.В.) постановлено, зокрема, продовжити розгляд справи за правилами загального позовного провадження та залучено до участі у справі як третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3 (т. 2, а. с. 151).
Банк (у вступному слові представника у судовому засіданні 21.10.2021 р.) просить відмовити у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на те, що ним було видано ОСОБА_1 через касу готівкою 35 000,00 доларів США, еквівалент складав 169 473,50 грн. Кредитний договір був укладений у п`ятницю, 11.07.2008 р., а кредитні кошти фактично було видано у понеділок 14.07.2008 р., і розрахунок заборгованості також іде з 14.07.2008 р. Кредитні кошти не були видані в день підписання кредитного договору, можливо, через те, що був уже закінчений операційний день, не було укладено договору купівлі-продажу квартири, Банк наполягав, щоб підписання договору купівлі-продажу квартири та видача коштів відбулися в один день 14.07.2008 р. Протягом трьох років після укладення кредитного договору ОСОБА_1 не звертався до суду з вимогою щодо визнання його недійсним. Щодо посилання на те, що не було відкрито валютний поточний рахунок, то, навіть якщо припустити, що Банк не здійснив відповідні операції з відкриття такого рахунку, це адміністративна відповідальність Банку перед НБУ і жодним чином не перед ОСОБА_1 . Також Банк просить застосувати позовну давність.
ОСОБА_3 своєї позиції щодо позовів у порядку, визначеному нормами Цивільного процесуального кодексу України, не повідомила.
Підписи від імені ОСОБА_1 на вказаних договорі та додатковій угоди, а також додатках до них Графіках платежів, виконані особисто ОСОБА_1 , що підтверджується висновком експерта від 01.08.2016 р. № 1/1053 (т. 2, а. с. 8 14).
Отримання ОСОБА_1 14.07.2008 р. готівкою 35 000,00 доларів США підтверджується заявою на видачу готівки № 1 та випискою з рахунку ОСОБА_1 за період з 11.07.2008 р. по 25.05.2015 р. (т. 1, а. с. 109, 140 144).
Підпис на заяві на видачу готівки № 1 виконаний особисто ОСОБА_1 , що підтверджується висновком експерта від 01.08.2016 р. № 1/1053 (т 2, а. с. 8 14).
Посилання ОСОБА_1 на те, що експерт, проводячи експертизу щодо підпису на заяві на видачу готівки, порушив вимоги законодавства, які зобов`язували його робити експертизу виключно на оригіналах документів, та зробив висновок з приводу виконання підпису на ксерокопії заяви на видачу готівки, є некоректними, оскільки, по-перше, норма про те, що для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів, міститься у Науково-методичних рекомендаціях з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України 08.10.1998 р. № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 26.12.2012 р. № 1950/5), тобто носить рекомендаційний, а не обов`язковий характер. По-друге, законодавство України не містить заборони проведення почеркознавчих досліджень рукописних підписів у копіях документів. По-третє, зі змісту висновку експерта від 01.08.2016 р. № 1/1053 не вбачається будь-яких сумнівів експерта у правильності відповідного висновку, зокрема, через те, що дослідження проводилось по копії документа, а не оригіналу.
Отримання ОСОБА_1 1 050,00 доларів США для сплати винагороди за надання фінансового інструменту у момент надання кредиту, 210,05 доларів США для сплати страхового платежу страхування майна за договором страхування майна на перший рік дії кредиту, 183,80 доларів для сплати особистого страхування за договором особистого страхування на перший рік дії кредиту підтверджується випискою з рахунку ОСОБА_1 за період з 11.07.2008 р. по 25.05.2015 р. (т. 1, а. с. 140 144).
Матеріали справи не містять доказів надання Банком кредитних грошових коштів у розмірі 5 907,75 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та у порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 договору, тобто шляхом перерахуванням Банком цих коштів відповідно до умов договорів страхування.
За таких обставин Суд виходить з того, що грошові кошти (кредит) у розмірі 5 907,75 доларів США на сплату страхових платежів у випадку та у порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 договору, Банком також були надані.
У зв`язку з укладенням додаткової угоди від 25.07.2011 р. Банк 26.07.2011 р. надав ОСОБА_1 кредит на сплату страхових платежів у випадку та у порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 договору, у розмірі 11 165,24 доларів США, що також підтверджується випискою з рахунку ОСОБА_1 за період з 11.07.2008 р. по 25.05.2015 р. (т. 1, а. с. 140 144).
Наведене спростовує доводи ОСОБА_1 про неотримання ним від Банку готівкою кредитних коштів у розмірі 35 000,00 доларів США.
При цьому Суд зазначає, що твердження ОСОБА_1 про те, що за договором купівлі-продажу квартири від 11.07.2008 р. він сплатив за купівлю квартири 169 750,00 грн., що також підтверджується копією заяви продавця квартири ОСОБА_4 про те, що він отримав від ОСОБА_1 саме 169 750,00 грн., по-перше, не підтверджені (до матеріалів справи вказані документи або їх копії не долучались), а по-друге, навіть якщо взяти до уваги, що ці обставини є достовірними, вони не спростовують викладеного вище, зокрема, ОСОБА_1 , отримавши від Банку готівковий кредит у доларах США, міг здійснити операцію з обміну іноземною валюти на гривню та здійснити розрахунок за договором купівлі-продажу квартири у гривні.
Висновок експерта за результатами проведення судово-економічної експертизи від 28.05.2020 р. № 2340//19/1587-1589/25 наведених обставин не спростовує, оскільки обґрунтований посиланням лише на окремі документи, які підтверджують конкретні обставини, та відсутністю у цих документах певних реквізитів, що, на думку Суду, не є суттєвим (т. 3, а. с. 20 39).
Крім того, навіть якщо б ці обставини відповідали дійсності, вони не є підставами, передбаченими частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України, для визнання кредитного договору недійсним.
Твердження ОСОБА_1 у зустрічному позові про те, що Банк не мав законних підстав для відкриття йому рахунку № НОМЕР_1 для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості за кредитом, відсоткам та іншім платежам, Банк ніколи не відкривав йому ніяких банківських рахунків, не має значення для розгляду зустрічного позову, оскільки незалежно від наявності або відсутності цих обставин, вони також не є підставами, передбаченими частиною першою статті 215 Цивільного кодексу України, для визнання кредитного договору недійсним.
Ця норма з`явилась на підставі Закону України № 3795-VI від 22.09.2011 р., тобто після укладення договору, тому у даному випадку не підлягає застосуванню.
Посилання ОСОБА_1 у зустрічному позову на те, що деякі пункти цього договору, якими Банк зобов`язує його щомісячно сплачувати кошти у розмірі від 100,00 до 130,00 доларів США за послуги, які не надавалися, є несправедливими, Суд не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_1 не доведено, що сплата ним цих коштів Банку мала здійснюватись саме за послуги, які не надавалися. Крім того, незрозумілим є розмір коштів, визначений ОСОБА_1 , які, на його думку, він має сплачувати за послуги, які не надавалися. При цьому Суд зауважує, що твердження ОСОБА_1 про те, сума кредиту була видана одноразово, спростовується випискою з рахунку ОСОБА_1 за період з 11.07.2008 р. по 25.05.2015 р. (т. 1, а. с. 109, 140 144), з якої вбачаться, що кредит у розмірі 42 351,60 доларів США (з урахуванням додаткової угоди від 25.07.2011 р. 53 378,06 доларів США) не видавався одноразово, а видавався частинами, що, крім того, випливає і з умов кредитного договору, яким визначено, що кредит надається, у тому числі, на сплату страхових платежів у випадку та у порядку, передбачених пунктами 2.1.3, 2.2.7 договору, тобто шляхом перерахуванням Банком цих коштів відповідно до умов договорів страхування. Останні ж мають періодично продовжувати строк дії або переукладатись, що потребувало від Банку здійснення сплати нових страхових платежів, а відтак резервування коштів, при цьому резервування Банком коштів, на думку Суду, не є дією, яка Банку здійснює на власну користь.
Твердження ОСОБА_1 у зустрічному позові про те, що у договорі зазначено проценту ставку, яка відрізняється від реальної процентної ставки, визначеною у висновку експерта, а саме у договорі зазначена прощенна ставка у розмірі 1,25% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, а згідно з висновком експерта реальна процента ставка становить 24,8%, не вказує на те, що Банком було допущено порушення норми законодавства України та доведено до відома ОСОБА_1 недостовірну інформацію щодо умов кредитування.
Так, процентна ставка на місяць та реальна процентна ставка не є тотожними поняттями, а тому їхній розмір, як правило, відрізняється, оскільки умовами кредитного договору можуть бути передбачені інші не заборонені законодавством України платежі, які разом з місячною/річною процентною ставкою за користування кредитом формують реальну процентну ставку (у якій враховано усі витрати на кредит).
Також Суд відмовляє у задоволенні іншої зустрічної позовної вимоги про визнання недійсним договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Бердичівського нотаріального округу Житомирської області Литвином О.С., згідно з яким в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1 , оскільки до матеріалів справи вказаного договору або його копії не долучалось, тобто ОСОБА_1 не доведено обставини наявності такого договору.
Згідно з частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтею 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Частиною другої статті 1050 Цивільного кодексу України встановлено, що якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Частиною першою статті 530 Цивільного кодексу України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Разом з тим, за положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.
Зі статті 549 Цивільного кодексу України випливає, що штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а відтак їх одночасне застосування за одне й те саме порушення строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне й те саме порушення.
Враховуючи викладене, Суд, приходить до висновку, що позов Банку підлягає частковому задоволенню, а саме стягненню підлягає заборгованість без урахування пені, тобто у розмірі 50 334,85 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом у розмірі 43 005,23 долара США, заборгованості з процентів за користування кредитом у розмірі 3 855,31 доларів США, заборгованості з комісії за користування кредитом у розмірі 1 020,91 долар США та штрафу у загальному розмірі 2 453,20 доларів США.
На підставі статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з ОСОБА_1 на користь Банка у якості відшкодування судових витрат підлягають стягненню грошові кошти у розмірі 3 597,11 грн. (частина судового збору, сплаченого Банком за подання позовної заяви, пропорційно розміру задоволених позовних вимог (а. с. 1)).
Керуючись статтями 141, 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,
3. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" у якості відшкодування судових витрат грошові кошти у розмірі 3 597,11 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут