РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя в складі:

головуючого судді Мурашової Н.А.

за участю секретаря Бойко Л.Л.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки адвоката Стариченко М.П.

представника відповідачки адвоката Гончаренко П.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи - приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Філіпова Лариса Петрівна, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Сіпяков Олексій Сергійович, про визнання заповіту недійним,

ВСТАНОВИВ:

16.03.2021р. позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_2 , в якому просить визнати недійсним заповіт, складений на ім`я відповідачки їх батьком ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , та посвідчений приватним нотаріусом ЗМНО Сіпяковим О.С. 27.11.2017р., реєстровий №914-915.

Вважає вказаний заповіт недійсним, оскільки на момент його складання батько не розумів значення своїх дій та не міг ними керувати внаслідок тяжких захворювань. Зокрема, на той час йому виповнилось 70 років, в останні роки він страждав на хворобу Паркінсону та інші тяжкі захворювання, в 2011р. переніс інсульт, через що почастішали випадки не сприйняття ним дійсних подій, адекватність його мислення. Крім того, він вживав різноманітного роду ліки, що також певною мірою вплинуло на його поведінку та психічний стан. Також останні 15-20 років він зловживав алкогольними напоями. На момент складання заповіту був лежачим, 29.11.2017р., тобто на другий день після складання заповіту його було госпіталізовано до лікарні в тяжкому стані з діагнозом церебральний атеросклероз 3 ступеня, дисциркуляторна енцефалопатія 2 ступеня, симптоми паркінсонізму, тремтлива форма. Вказана форма церебрального атеросклерозу характеризується зниженням інтелектуальних здібностей, емоційною розосередженістю, психозами, деменцією судин. Дисциркуляторна енцефалопатія прискорює поразку тканин головного мозку. При наявності таких захворювань батько не міг усвідомлювати значення своїх дій та вільно керувати ним, відповідно складання заповіту не відповідало його волі, враховуючи, що раніше він ніколи не висловлював наміру заповідати своє майно відповідачці.

Ухвалою суду від 24.03.2021р. відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за цим позовом та призначено підготовче засідання.

09.04.2021р. до суду надійшов відзив відповідачки ОСОБА_2 на вказаний позов, в якому вона позовні вимоги не визнала повністю та зазначила, що заповіт був складений приватним нотаріусом Сіпяковим О.С. з дотриманням вимог ст.1248 ЦК України за три роки до смерті батька. У батька дійсно була хвороба ніг, від чого лікувався в КНП «Міська лікарня №9», що підтверджується виписним епікризом від 12.12.2017р. Жодних підстав вважати його на той час неспроможним немає. Просить в позові відмовити повністю

Ухвалою від 15.06.2021р. підготовче провадження закрито, призначено розгляд справи по суті у відкритому судовому засіданні.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Стариченко М.П. в судовому засіданні підтримали заявлені вимоги з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідачка ОСОБА_2 та її представник адвокат Гончаренко П.П. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали повністю з підстав, викладених у відзиві.

Третя особа приватний нотаріус ЗМНО Філіпова Л.П. в судове засідання не прибула, подала заяву про розгляд справи у її відсутність, просить прийняти рішення на розсуд суду.

Третя особа - приватний нотаріус ЗМНО Сіпяков О.С. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив та пояснив, що він 27.11.2017р. був запрошений ОСОБА_2 для посвідчення заповіту від імені її батька ОСОБА_3 до нього додому, оскільки він погано себе почував після перенесеного інсульту і не міг вільно пересуватись. Він приїхав 27.11.2017р., спілкувався з чоловіком наодинці, з`ясував його дійсні наміри, перевірив шляхом питань його дієздатність, жодних сумнівів в цьому у нього не виникло. Чоловік спокійно, вільно відповідав на його питання, чітко виказав своє бажання заповідати майно доньці ОСОБА_2 .. Жодних обставин, які б свідчили про те, що на нього чинився тиск, не було виявлено. Однак, оскільки цей чоловік не міг на той час вільно пересуватись, права рука була обмежена в русі, він виявив бажання, щоб заповіт був складений та підписаний від його імені іншою особою в присутності свідків. Таких осіб запрошувала ОСОБА_2 . Він цих осіб не знає. Після першого візиту він поїхав до своєї контори, склав на бланку заповіт, повернувся до ОСОБА_3 , де були вже свідки, він перевірив їх паспорти, дієздатність, роз`яснив необхідні правила, прочитав заповіт вголос, ОСОБА_3 підтвердив, що все вірно, після чого заповіт підписали свідки. Жодних порушень норм чинного законодавства під час посвідчення ним вказаного заповіту не було. Просить в позові відмовити.

В подальшому третя особа приватний нотаріус Сіпяков О.С. в судове засідання не прибув, подав заяву про продовження розгляду справи у його відсутність.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність третіх осіб.

Суд, вислухавши пояснення сторін, третьої особи приватного нотаріуса Сіпякова О.С., свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до такого.

Відповідно до ст.15,16 ЦК України, ст.4,5 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ст.1216,1217,1223 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Згідно з ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається.

Згідно з ст.1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України, якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа. Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Згідно з ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Згідно з ст.1253 ПК України у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю і не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Згідно з п.16,17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочин, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ст.203 цього ЦК України.

Ст.203 ЦК України визначає наступні вимоги: зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст.204 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з ст.225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та/або не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Крім того, відповідно до ч.1,2 ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Запоріжжі помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є батьком позивачки ОСОБА_1 та відповідачки ОСОБА_2 (арк..9-11, 80-81 т.1).

Після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 , яка належала йому на праві спільної сумісної власності подружжя на підставі Свідоцтва про право на власності, виданого 21.05.2019р. приватним нотаріусом ЗМНО Філіповою Л.П., реєстровий №94, та 1/6 частки цієї ж квартири, яка належала йому на праві власності в порядку спадкування після смерті дружини ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданим 21.05.2019р. приватним нотаріусом ЗМНО Філіповою Л.П., реєстровий №95 (арк.77-79 т.1).

Відомості про інше спадкове майно в матеріалах справи відсутні.

Згідно з заповітом, посвідченим приватним нотаріусом ЗМНО Сіпяковим О.С. 27.11.2017р., реєстровий №914-915, ОСОБА_3 заповідав все належне йому майно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказаний заповіт було записано нотаріусом за допомогою комп`ютерної техніки зі слів спадкодавця ОСОБА_3 . На його прохання через неможливість прочитати текст заповіту (похилий вік, поганий зір) до його підписання заповіт оголошений нотаріусом вголос в присутності свідків ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Текст заповіту ними також прочитаний вголос, своїм підписом вони підтвердили, що заповіт відповідає намірам заповідача. Оскільки ОСОБА_3 не міг власноруч підписати даний заповіт, на його прохання та за його дорученням, в його присутності, присутності нотаріуса, свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_7 текст заповіту підписаний ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 . На момент смерті ОСОБА_3 заповіт є чинним (арк..72-76, 155-166 т.1).

25.11.2020р. приватним нотаріусом ЗМНО Філіповою Л.П. заведена спадкова справа №80/2020, в спадковому реєстрі №66822594, після смерті ОСОБА_3 на підставі заяви ОСОБА_2 , яка приймає спадщину за вказаним заповітом. 13.01.2021р. з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_3 звернулася позивачка ОСОБА_1 . На час розгляду цієї справи спадкова справа є чинною, свідоцтва про право на спадщину не видавались (арк.65-97 т.1).

Згідно з випискою з медичної карти стаціонарного хворого №3154 від 12.12.2017р. ОСОБА_3 перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КНП «Міська лікарня №9» ЗМР з 29.11.2017р. по 12.12.2017р., поступив в тяжкому стані зі скаргами на болі в стопах, неможливість встати на ноги внаслідок больового синдрому, тремор рук, висипи на передній поверхні грудної клітини з переходом на область шиї, загальну слабкість. За результатами проведеного дослідження встановлений клінічний діагноз: Основний подагра, подагричний артрит з ураженням суглобів стоп, колінних та ліктьових суглобів. НФС ІІст. ХБП ІІІ: сечокам`яна хвороба, вторинний пієлонефрит, ст.загострення. ІБС: дифф.кардіосклероз з порушенням проводи мості (ПБПНПГ) СН ІІА ФК ІІІ. Ожиріння ІІІст. Супутний - ЖБК:хор. Калькулезний холецистит, гнійна рана лівої стопи. Призначено лікування (арк..17 т.1).

Згідно з випискою з амбулаторної карти хворого від 15.04.2021р. ОСОБА_3 згаходився під наглядом КНП «ЗЦПМСД №5» з 01.11.2017р. з діагнозом ІХС: дифузний кардіосклероз. СН ІІА. ФК ІІ. ХХН ІІ, хронічний пієлонефрит. З 29.11.2017р. по 12.12.2017р. перебував на стаціонарному лікуванні в терапевтичному відділенні КНП «Міська лікарня №9» ЗМР з діагнозом подагра, подагричний артрит з ураженням суглобів стоп, колінних та ліктьових суглобів. НФС ІІст. ХБП ІІІ: сечокам`яна хвороба, вторинний пієлонефрит, ст.загострення. ІБС: дифф.кардіосклероз з порушенням проводи мості (ПБПНПГ) СН ІІА ФК ІІІ. Ожиріння ІІІст. ЖБК:хор. Калькулезний холецистит, гнійна рана лівої стопи. З 14.02.2019р. знаходився під наглядом сімейного лікаря з вищезазначеними діагнозами. У зв`язку з погіршенням стану 05.02.2020р. проведено МРТ органів черевної порожнини, виявлені ознаки неопластичного процесу у правій нирці, атрофія паренхіми обох нирок, ознаки полікістозної хвороби обох нирок. З 11.03.2020р. взятий на диспансерний облік лікарем-онкологом КНП «МЛ №9 ЗМР з діагнозом Са правої нирки ст.ІІІ. 27.10.2020р. у зв`язку з виникненням інтенсивних болів виписані таблетки трамадолу 0,05 №10, які не були отримані в аптеці. 10.11.2020р. у зв`язку з посиленням больового синдрому виписані трамадол 5% - 1,0 для ін`єкцій 2 рази на добу. ІНФОРМАЦІЯ_1 пацієнт помер вдома, оглянутий СМЕ, виписано лікарське свідоцтво про смерть (арк..62 т.1)

Згідно довідки про причини смерті №488 від 17.11.2020р. причиною смерті ОСОБА_3 є ракова інтоксикація, рак нирки (арк.68 т.1).

Згідно з інформацією КНП «Обласний клінічний заклад з надання психіатричної допомоги» Запорізької обласної ради від 27.06.2022р. ОСОБА_3 під наглядом лікаря-психіатра, лікаря-нарколога не перебував, за медичною допомогою не звертався (арк.29 т.2).

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснили, у ОСОБА_3 з 2010р. значно погіршився стан здоров`я, він переніс інсульт, було хворе серце, хвороба Паркінсона, прогресувала деменція, онкологічне захворювання. Через погіршення фізичного стану здоров`я його психічний стан також з кожним роком погіршувався, були провали в пам`яті, говорив нісенітницю, ставив незрозумілі питання, став замкнутий, на двір не виходив, з сусідами не спілкувався. При цьому, він продовжував зловживати алкогольними напоями, досить часто був у запоях. Його лікуванням здебільшого займалась донька ОСОБА_1 . Інша донька ОСОБА_2 доглядала за батьком неналежним чином, користувалася його коштами у власних інтересах. Вважають, що на момент складання заповіту, ОСОБА_3 через свій фізичний та психологічний стан не міг виказати відповідне бажання та волю.

Свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_14 пояснили, що батько відповідачки ОСОБА_2 ОСОБА_3 був знайомий їм досить давно, оскільки вони товаришували зі всією родиною. Він був головою кооперативу протягом п`яти років, звільнився з посади за станом здоров`я, спиртними напоями не зловживав, особисто керував машиною, спілкувався з сусідами, виходив на подвір`я самостійно, був в здоровому глузді, віддавав звіт своїм вчинкам, агресії ні до кого не проявляв. Відомо, зі слів доньок, що ОСОБА_3 хворів, мав надлишкову вагу, погано ходив, лікувався в лікарні.

Свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_5 пояснили, що до них звернулась ОСОБА_2 з проханням бути присутніми під час посвідчення нотаріусом заповіту її батька ОСОБА_3 у нього вдома, на що вони погодились. Раніше були знайомі з останнім, оскільки працювали разом з ОСОБА_2 на заправці і він приїздив до неї. Дату складання заповіту вони не пам`ятають. Під час засвідчення заповіту він був в здоровому глузді, відповідав на всі питання нотаріуса, все розумів, спілкувався, ніхто під час підписання документів на нього не тиснув. Він не міг підписати сам заповіт через перенесений інсульт та паралізовану праву сторону. Під час складання заповіту в кімнаті знаходились нотаріус, ОСОБА_3 , вони та ОСОБА_8 , який підписав заповіт за ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 26.01.2022р. за клопотанням позивачки ОСОБА_1 та її представника адвоката Стариченко М.П. призначена судово-психіатрична (посмертна) експертиза ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , проведення якої доручено експертам Дніпровської філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України».

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта №3 від 19.08.2022р., складеного експертами Дніпровської філії судово-психіатричних експертиз ДУ «Інститут психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків МОЗ України», ОСОБА_3 на момент складання та підписання заповіту 27.11.2017р. на будь-який психічний розлад не страждав, за своїм психічним станом на той час міг розуміти значення своїх дій та керувати ними (арк.41-43 т.2).

Згідно з ст.12,13,81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

П.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», №63566/00).

З`ясувавши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням надані докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку, суд вважає позов ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

Так, суд виходить з того, що право на заповіт може бути здійснене протягом всього життя особи і включає в себе як право на складення заповіту або кількох заповітів, так і права на їх зміну чи скасування. Усі наведені правомочності заповідача в сукупності із засобами їх правової охорони та захисту є реалізацією свободи заповіту, яка є принципом спадкового права.

Свобода заповіту охоплює особисте здійснення заповідачем права на заповіт шляхом вільного волевиявлення, яке, будучи належним чином вираженим, піддається правовій охороні і після смерті заповідача.

Свобода заповіту як принцип спадкового права включає, серед інших елементів, також необхідність поваги до волі заповідача та обов`язковість її виконання.

Недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія покликана не допустити або присікти порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновити.

За змістом ст.203,225,1257 ЦК України дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі, в момент посвідчення заповіту він міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

При цьому, пред`являючи позов про визнання заповіту недійсним в силу вимог ч.2 ст.1257 ЦК України позивач має довести, а суд встановити, що волевиявлення заповідача на складання заповіту: - не було вільним, тобто, здійснене під впливом зовнішніх обставин, - не відповідало його волі, тобто, волевиявлення заповідача на складання заповіту було, але як форма вираження внутрішньої волі повністю чи частково не відповідало дійсній волі заповідача.

Незгода позивача із волевиявленням спадкодавця при відсутності допустимих та достовірних доказів на підтвердження його тверджень не є підставою для визнання заповіту недійсним.

Звертаючись до суду з цим позовом, позивачка ОСОБА_1 підставою недійсності заповіту від 27.11.2017р. зазначає те, що спадкодавець ОСОБА_3 через тяжкі захворювання не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ним, тому його волевиявлення не було вільним та не відповідало його дійсній волі.

Однак жодних належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на підтвердження вказаних доводів позивачка ОСОБА_1 в порушення вимог ст.12,13,81 ЦПК України суду не надала і під час судового розгляду таких не здобуто.

Суд враховує, що відповідно до ст.3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Як встановлено судом, спадкодавець ОСОБА_3 на обліку у лікаря-психіатра чи лікаря-нарколога не перебував, за медичною допомогою до них не звертався, факт наявності у нього на момент складання заповіту 27.11.2017р. будь-якого психічного розладу у передбаченому законом порядку не встановлений.

Згідно з наданими суду медичними документами в листопаді 2017р. ОСОБА_3 встановлені такі клінічні діагнози - дифузний кардіосклероз, хронічний пієлонефрит, подагра, подагричний артрит з ураженням суглобів стоп, колінних та ліктьових суглобів, сечокам`яна хвороба, ожиріння калькулезний холецистит, гнійна рана лівої стопи, через що він перебував на стаціонарному та амбулаторному лікуванні. Однак жодних відомостей про те, що ці захворювання впливали на психічний стан ОСОБА_3 і він через них не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, в т.ч. на момент посвідчення заповіту, наявні медичні документи не містять.

Як зазначено у виписці з медичної карти стаціонарного хворого від 12.12.2017р., ОСОБА_3 поступив до лікарні зі скаргами на болі в стопах, неможливість встати на ноги внаслідок больового синдрому, тремор рук, висипи на передній поверхні грудної клітини з переходом на область шиї, загальну слабкість. Вважає себе хворим біля 1,5 місяці, коли вперше виникли болі в стопах, які обмежують звичну повсякденну активність. 29.11.2017р. хворий самостійно звернувся до прийомного відділення, де був оглянутий. Об`єктивно стан тяжкий, але реакції збережені.

Крім того, враховуючи, що визначення психічного стану особи потребує спеціальних знань в області психіатрії, суд вважає, що належним та допустимим доказом у цій справі є саме висновок судово-психіатричної (посмертної) експертизи, згідно з яким, як вже зазначалось, ОСОБА_3 на момент складання та підписання заповіту 27.11.2017р. на будь-який психічний розлад не страждав, за своїм психічним станом на той час міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд бере за основу висновок судово-психіатричного експерта №3 від 19.08.2022р., а також медичні документи ОСОБА_3 . Жодних обставин, які б свідчили про їх недостовірність, судом не встановлено.

Ухвалюючи рішення, суд відхиляє як докази пояснення свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , які вказували на неадекватну поведінку ОСОБА_3 , а також ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , які навпаки зазначали про його адекватність, оскільки їх показання носять протилежний характер, обумовлений суб`єктивним сприйняттям подій. При цьому, усі свідки безпосередньо перед або незадовго до посвідчення заповіту з ОСОБА_3 не спілкувались та не бачили, в якому стані він знаходився на момент складання заповіту.

Також судом встановлено, що оскаржуваний заповіт було складено у письмовій формі із зазначенням місця і часу його складання, посвідчено приватним нотаріусом ЗМНО Сіпяковим О.С., записаний ним зі слів заповідача, в його присутності до підписання прочитаний уголос нотаріусом та двома свідками ОСОБА_6 , ОСОБА_5 . Після цього, за дорученням заповідача заповіт було підписано особою, запрошеною для його підписання, а саме ОСОБА_8 в присутності цих же свідків.

Третя особа - приватний нотаріус Сіпяков О.С. в судовому засіданні підтвердив ці обставини та пояснив, що в день посвідчення заповіту він особисто спілкувався з ОСОБА_3 , пересвідчився в його дієздатності та волевиявленні, останній знаходився при ясній пам`яті та здоровому розумі, чітко висловлював свої побажання, відповідав на питання, ознак психічного чи фізичного насильства, тиску, обману виявлено не було. Однак оскільки ОСОБА_3 не міг самостійно пересуватися, був обмежений в русі і не міг самостійно прочитати та підписати заповіт, це після складання тексту заповіту нотаріусом та його прочитання вголос в присутності нотаріуса, заповідача та двох свідків вчинила інша третя особа. В дієздатності особи, яка підписала заповіт, та двох свідків він також пересвідчився.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , також підтвердили вказані обставини та пояснили, що дійсно були присутні під час посвідчення та підписання заповіту від імені ОСОБА_3 за місцем його мешкання, останній через перенесений інсульт був обмежений в русі, паралізована правова сторона, але він вільно розмовляв, розумів, що відбувається, спокійно спілкувався з нотаріусом, бачив їх та ОСОБА_8 , заперечень не виказував.

Доказів, які б спростували пояснення приватного нотаріуса Сіпякова О.С. та свідків ОСОБА_6 , ОСОБА_5 , суду не надано і судом не встановлено, у зв`язку з чим суд також приймає їх при ухваленні рішення як належні, допустимі та достовірні докази.

При цьому, позивачка ОСОБА_1 в межах цієї справи недійсність (нікчемність) заповіту із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, складення не тією особою, яка мала на це право, не обґрунтовувала і суд в силу вимог ст.13 ЦПК України не може виходити за межі заявлених вимог.

На підставі вищевикладеного, доводи позивачки ОСОБА_1 про те, що спадкодавець ОСОБА_3 в силу свого психічного стану не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ним, у зв`язку з чим його волевиявлення в момент складання заповіту 27.11.2017р. не було вільним і не відповідало його волі, суд вважає такими, що не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим підстав, передбачених ст.203,225, ч.2 ст.1257 ЦК України для визнання заповіту від 27.11.2017р. недійсним, суд не знаходить.

Таким чином, в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити повністю.

Керуючись ст.15,16,203,204,215,225,1216,1217,1223,1233, ч.2 ст.1257 ЦК України, ст.2,4,5,12,13,76-82,89,141,259,263-268 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволені позову ОСОБА_1 про визнання заповіту недійним відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду через Хортицький районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 01.02.2023р.

Суддя Н.А. Мурашова

17.01.2023