Ухвала

Іменем України

17 січня 2023 року

м. Київ

справа № 523/9697/22

провадження № 61-13268ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гойди Олексія Юрійовича, заінтересована особа - Кредитна спілка «Кредитінвест»,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (далі - Перший Суворовський ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса)) Гойди О. Ю.

В обґрунтування скарги зазначав, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 червня 2010 року (справа № 2-2150/10) у солідарному порядку з нього та ОСОБА_3 стягнуто на користь Кредитної спілки «Кредитінвест» (далі - КС «Кредитінвест») заборгованість за кредитним договором у розмірі 372 151,58 грн та у рівних частинах судові витрати у розмірі 1 952,00 грн. Рішення суду набрало законної сили 18 червня 2010 року.

27 серпня 2010 року Суворовським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист з примусового виконання рішення суду. В подальшому судом виданий дублікат виконавчого листа.

Державним виконавцем Першого Суворовського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) Гойдою О. Ю. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження від 22 вересня 2016 року з примусового виконання дублікату виконавчого листа № 2-2150/10, виданого Суворовським районним судом м. Одеси 19 липня 2016 року про солідарне стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 грошових коштів у розмірі 372 151,58 грн та судових витрат у рівних частинах у розмірі 1 952,00 грн, без урахування того, що раніше він частково погасив суму боргу у розмірі 34 004,00 грн.

Вказував, що відкриття провадження у справі на значно більшу суму виконання порушує його права на мирне володіння майном та могло призвести до подвійного стягнення боргу.

Ураховуючи викладене, просив суд:

- визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк на оскарження дій державного виконавця Першого Суворовського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) Гойди О. Ю. щодо відкриття виконавчого провадження від 22 вересня 2016 року ВП 51944213;

- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Першого Суворовського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) Гойди О. Ю. про відкриття виконавчого провадження від 22 вересня 2016 року ВП 51944213.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2022 року у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на звернення до суду зі скаргою на дії державного виконавця відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні клопотання, суд виходив з того, що строк заявником не пропущений, оскільки постанову про відкриття виконавчого провадження від 22 вересня 2016 року останній отримав листом державного виконавця від 08 серпня 2022 року та після отримання у десятиденний строк звернувся до суду.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2022 року, залишеною без змін постановою Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року, скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Суворовського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) Гойди О. Ю. залишено без задоволення.

Відмовляючи у задоволенні скарги, суди виходили з того, що відкриття провадження у справі та не врахування у постанові раніше стягнутих сум може бути виправлено державним виконавцем за вмотивованою заявою боржника, тож посилання заявника на можливе подвійне стягнення з нього заборгованості є безпідставним. Також судами під час розгляду справи в межах заявленої скарги не встановлено будь-яких порушень, допущених державним виконавцем Гойдою О. Ю. під час відкриття виконавчого провадження № 51944213 та крім того встановлено, що постановою державного виконавця від 27 червня 2019 року виконавче провадження ВП № 51944213 закінчено, тому відсутні підстави для вирішення питання щодо зобов`язання державного виконавця вчиняти якісь інші виконавчі дії поза межами виконавчого провадження.

29 грудня 2022 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року у цій справі.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення його скарги.

В обґрунтування касаційної скарги зазначає, що у скарзі на дії державного виконавця зазначав дві підстави для визнання незаконною і скасування постанови державного виконавця, а саме: неврахування суми часткового погашення; перевищення суми стягнення від зазначеної у виконавчому документі, кожна з цих підстав є самостійною підставою для вимог заявника про визнання протиправною та скасування постанови державного виконавця Першого Суворовського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) Гойди О. Ю. про відкриття виконавчого провадження від 22 вересня 2016 року ВП 51944213.

Перевіривши доводи касаційної скарги, оскаржувані судові рішення, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у цій справі.

Пунктом 2 частини першої статті 389 ЦПК України передбачено, що учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду апеляційному порядку.

Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень суд дійшов висновку, що скарга є необґрунтованою, а правильне застосування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.

Встановлені судами обставини

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07 червня 2010 року (справа № 2-2150/10) стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь КС «Кредитінвест» заборгованість за кредитним договором у розмірі 372 151,58 грн та в рівних частинах судові витрати у розмірі 1 952,00 грн. Рішення суду набрало законної сили 18 червня 2010 року.

27 серпня 2010 року Суворовським районним судом м. Одеси видано виконавчий лист з примусового виконання рішення суду.

За заявами КС «Кредитінвест» державною виконавчою службою відкривались виконавчі провадження з примусового виконання рішення суду. Водночас, на копії виконавчого листа № 2-2150/10 є відмітка від 11 грудня 2012 року про часткове погашення боргу у сумі 34 004,00 грн.

Постановою головного державного виконавця Другого Суворовського відділу ДВС у м. Одесі 28 березня 2014 року відкрито виконавче провадження ВП № 42767147, водночас сума яка підлягає стягненню визначена державним виконавцем у розмірі 340 099,58грн.

Згідно відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження, за ідентифікатором доступу: 659Е0Г196094, постановою державного виконавця від 28 липня 2014 року виконавче провадження ВП № 42767147 закінчено з підстави, передбаченої пунктом 10 частини першої статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час винесення постанови) (визнання судом відмови стягувача від примусового виконання рішення суду).

Постановою головного державного виконавця Другого Суворовського відділу ДВС у м. Одесі 11 травня 2015 року відкрито виконавче провадження ВП № 42767147, водночас сума, яка підлягає стягненню визначена державним виконавцем у розмірі 340 099,58 грн.

Постановою державного виконавця Першого Суворовського ВДВС ПМУМЮ (м. Одеса) Гойдою О. Ю. від 22 вересня 2016 року за заявою КС «Кредитінвест» від 20 липня 2016 року відкрито виконавче провадження ВП № 51944213 з примусового виконання дублікату виконавчого листа № 2-2150/10, виданого Суворовським районним судом м. Одеси від 19 липня 2016 року із визначенням суми стягнення у розмірі 374 103,58 грн., тобто без урахування раніше стягнутої суми боргу з ОСОБА_4 у розмірі 34 004,00 грн.

Згідно відомостей автоматизованої системи виконавчого провадження, за ідентифікатором доступу: 5ЕЕ2А458ВВ87 по виконавчому провадженню ВП №51944213 встановлено, що державним виконавцем Гойдою О. Я. 30 серпня 2017 року винесено постанову, за якою внаслідок реорганізації відділів ДВС м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області виконавче провадження ВП № 51944213 передано до новоутвореного Першого Суворовського ВДВС м. Одеса ГТУЮ в Одеській області.

Поставною державного виконавця Гойдою О. Ю. від 19 жовтня 2017 року прийнято до провадження виконавчий лист № 2-2150/10.

Постановою державного виконавця Гойдою О. Ю. від 27 червня 2019 року, виконавчий лист № 2-2150/10 повернутий стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (у зв`язку з відсутністю у боржника ОСОБА_1 доходів та майна, на які можливо звернути стягнення, а здійснені заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними).

Отже виконавче провадження, відкрите оскаржуваною постановою, закінчено постановою від 27 червня 2019 року про повернення стягувачу виконавчого документа.

Судами попередніх інстанцій зазначено, що неврахування у постанові державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 22 вересня 2016 рокураніше стягнутих сум не порушує прав боржника, оскільки такий недолік може бути виправлено державним виконавцем за заявою боржника.

Такий висновок судів попередніх інстанцій є обґрунтованим з огляду на таке.

Нормативно-правове обґрунтування

Відповідно до частин першої, другої статті 17 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час винесення постанови)примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі листи, що видаються судами.

Згідно пункту 1 частини першої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, що діяла на час винесення постанови)державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до вимог статті 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

За змістом частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Висновки Верховного Суду

В контексті розглядуваної справи ОСОБА_1 вважає, що винесення державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження від 22 вересня 2016 року з примусового виконання дублікату виконавчого листа № 2-2150/10 про стягнення з нього грошових коштів та судового збору, без урахування того, що раніше він частково погасив суму боргу у розмірі 34 004,00 грн, порушує його права та може призвести до подвійного стягнення боргу.

Водночас, виконавче провадження, відкрите постановоювід 22 вересня 2016 року, закінчено постановою від 27 червня 2019 року про повернення стягувачу виконавчого документа.

Враховуючи наявність постанови державного виконавця Гойди О. Ю. від 27 червня 2019 року про повернення виконавчого листа стягувачу у зв`язку з відсутністю у боржника доходів та майна, на які можливо звернути стягнення, тобто виконавче провадження ВП № 51944213 закінчено, Верховний Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про відсутність підстав для задоволення скарги на дії державного виконавця.

Оскільки постановою державного виконавця від 27 червня 2019 року виконавчий лист № 2-2150/10 повернутий стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження», постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 22 вересня 2016 року без урахування стягнутої суми боргу з ОСОБА_4 у розмірі 34 004,00 грн не створює для останнього правових наслідків.

Підсумовуючи, Верховний Суд у цій справі дійшов переконання, що висновки судів попередніх інстанцій ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким надана належна правова оцінка, норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, застосовано правильно, суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Оскільки правильне застосування судами норм матеріального та процесуального права є очевидним, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргоюОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 12 грудня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гойди Олексія Юрійовича, заінтересована особа - Кредитна спілка «Кредитінвест» відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний