Справа № 336/6373/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

30 січня 2023 року м.Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді: Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання: Теряник А.С., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №336/6373/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей за минулий час, -

за участі представника позивача ОСОБА_3 , -

ВСТАНОВИВ:

Позивач за допомогою засобів поштового листування 17.11.2022 звернувся до суду із вказаним позовом. Відповідно до позовної заяви в редакції від 30.11.2022, за підставами та предметом спору тотожної із редакцією від 06.12.2022 (а.с.141-146), ОСОБА_1 просить стягнути з ОСОБА_2 на його користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за минулий час, починаючи з квітня 2020 року, в розмірі 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів (на обох дітей), та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину (п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, ч.5 ст.183 СК України).

За змістом позовної заяви, 01.10.2011 між сторонами зареєстровано шлюб, актовий запис №453 здійснений Шевченківським відділом державної РАЦС Запорізького МУЮ. Сторони мають двох спільних дітей - доньок ОСОБА_6 (2012 р.н.) та ОСОБА_7 (2015 р.н.). Шлюб між сторонами розірваний рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі №336/4839/20 від 18.03.2021.

На підставі рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі №336/7687/19 від 09.12.2019 відносно ОСОБА_2 призначено примусове проведення її психіатричного огляду в лікарні. З того часу матір дітей (відповідачка у справі) ухиляється від виконання своїх обов`язків та переховується на окупованій території. Батько дітей відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі №336/7890/19 від 22.01.2020, яке залишено без змін за результатами апеляційного перегляду, був зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання двох дітей на користь відповідачки, проте, фактично діти постійно проживали із ним та його родиною, саме ОСОБА_1 займався їх вихованням та забезпеченням, зокрема, матеріального характеру. Позивач також стверджує, що в порушення вимог ч.1 ст.179 СК України аліменти, які із заробітної платні ОСОБА_1 відраховувались на користь ОСОБА_1 , відповідачка витрачала на свої потреби.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі №336/371/22 від 01.07.2022 за позовом ОСОБА_1 , - ОСОБА_2 визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1 . На час звернення до суду судове рішення не виконано внаслідок обмеження у роботі державних реєстрів.

Крім того, як видно зі змісту позовної заяви, відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя у справі №336/1473/22 від 05.09.2022 визначено місце проживання малолітніх доньок разом із позивачем за вказаною вище адресою, при цьому, позивача визнано батьком, який самостійно утримує своїх доньок. Аліменти із ОСОБА_2 на користь позивача стягуються на підставі судового наказу, виданого Шевченківським районним судом м. Запоріжжя у справі №336/4985/22 від 06.10.2022. Від сплати аліментів відповідачка в добровільному порядку ухиляється. Виконавче провадження з примусового виконання рішення суду відкрито постановою державного виконавця Шевченківського ВДВС (ВП № 70267050) від 07.11.2022. Позивач також звертався до суду із заявою про визнання виконавчого листа, виданого у справі № 336/7890/19 від 12.05.2020, таким, що не підлягає виконанню.

Наданими доказами, як стверджує позивач, підтверджено, що ОСОБА_2 не проживає разом з ним та спільними дітьми з квітня 2020 року, при цьому, місце її працевлаштування й розмір доходу не відомі. Позивач, разом з доньками, після початку воєнного стану, тимчасово проживає за адресою: АДРЕСА_2 , отримали статус внутрішньо переміщених осіб, отримують соціальну допомогу від держави.

На підставі наведеного, із посиланням на ст.55 Конституції України, ст.177 ЦК України, ст. 150, 154, 179, 180, 181, 191, 194 СК України, ст. 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», оскільки заходи досудового врегулювання спору виявились неефективними, позивач просить задовольнити позовні вимоги у визначений ним спосіб.

Ухвалою судді від 05.12.2022 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу у порядку спрощеного позовного провадження, визначено дату, час і місце проведення судового розгляду по суті із повідомленням (викликом) сторін (учасників справи). Постановлено відповідно до вимог ч.10 ст.187 ЦПК України виклик відповідачки у справі здійснити через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України та засобами поштового зв`язку за останньою відомою адресою. Визначено відповідачу 15-денний строк із дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Роз`яснено, що відповідно до ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.8 ст.178 ЦПК України).

Позивач згідно з заявою, вх.№ від 462/23 від 09.01.2023, повідомляє, що перебуває поза межами міста Запоріжжя, тому не може особисто брати участі у розгляді справи, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, у зв`язку із чим просить розглядати справу за його відсутності, ухвалити заочне рішення у справі.

В судовому засіданні представник позивача, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності, ОСОБА_3 підтримав заявлені позовні вимоги, просив розглядати позов за відсутності його довірителя, а також надав згоду на заочний порядок розгляду у зв`язку із неявкою відповідачки, яка належним чином повідомлена про дату, час та місце судового розгляду. Крім того, в судовому засіданні представник позивача підтримав клопотання про допит як свідків в частині допиту двох осіб ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , а клопотання про відібрання письмових пояснень від відповідачки просив залишити без розгляду. Відповідну ухвалу суду, без виходу суду до нарадчої кімнати, постановлено під час судового засідання. Представник позивача наголосив, що, із врахуванням обставин справи, аліменти за минулий час підлягають стягненню саме з квітня 2020 року по 25.09.2022, адже аліменти на підставі судового наказу стягнуті з наступного дня - з 26.09.2022, разом із цим, додатково пояснив, що діти зареєстровані за адресою реєстрації батька з 14.01.2022, натомість, ОСОБА_2 не мешкає за адресою реєстрації із вказаного часу відповідно до заявлених вимог.

Відповідачка в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду повідомлялась належним чином, засобами поштового листування й шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті судової влади. Проте, вона не скористалась своїм правом, передбаченим ч.1 ст.191, ч.1 ст.278 ЦПК України, до матеріалів справи відзиву на позовну заяву у 15-денний строк з дня отримання ухвали суду не подала.

Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Тому у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку сторони позивач, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, а саме ухвалює згідно з ч.1 ст.281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку.

Інших заяв по суті справи та зустрічної позовної заяви подано не було, інших процесуальних дій у справі судом не вчинено за відсутності відповідних клопотань.

Як передбачено ч.1 ст.279 ЦПК України, розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.

З`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, вислухавши пояснення представника позивача, здійснивши допит свідків відповідно до встановленого порядку розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню на підставі таких встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують, щоб установи, служби і органи, відповідальні за піклування про дітей або їх захист, відповідали нормам, встановленим компетентними органами, зокрема, в галузі безпеки й охорони здоров`я та з точки зору численності і придатності їх персоналу, а також компетентного нагляду.

Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За змістом ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.10.2011, що підтверджено рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/4839/20, пр. № 2/336/432/2021 від 18.03.2021, яке ухвалено за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу й набрало законної сили 20.04.2021.

Сторони мають спільних дітей доньок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчать засвідчені копії свідоцтв про народження серії НОМЕР_1 та НОМЕР_2 відповідно (а.с.40,41).

Діти ОСОБА_4 , ОСОБА_5 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_3 з 14.01.2022 по час видачі довідок про реєстрацію місця проживання, за підписом уповноваженої особи відділу реєстрації фізичних осіб по Шевченківському району УДРФО 14.01.2022. (а.с.65-66). Згідно з актом підтвердження фактичного проживання від 11.01.2022, за підписом свідків та голови квартального комітету №127 ОСОБА_10 , ОСОБА_1 фактично мешкає за вказаною адресою зі своєю сім`єю, зокрема, доньками ОСОБА_4 , ОСОБА_5 (а.с.79).

Відповідно до даних паспорта НОМЕР_3 , виданого Шевченківським РВ УМВС України в Запорізькій області 30.08.2001, витягу з реєстру територіальної громади м.Запоріжжя від.22.11.2022, позивач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.36, 86). Адреса реєстрації відповідачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за тотожною адресою, видна з даних витягу з реєстру територіальної громади м.Запоріжжя від 22.11.2022, наданого на електронний запит суду перед прийняттям позову до провадження (а.с.87).

За даними акту обстеження умов проживання, погодженим начальником відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей ЗМР 17.02.2022, за адресою реєстрації дітей батьком створено належні умови для проживання, відпочинку та розвитку (а.с.80-81).

Згідно з довідками по взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 19.04.2022, ОСОБА_1 , який здійснює супровід малолітніх ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та діти зареєстровані за місцем перебування за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.67-69).

Під час розгляду справи також встановлено, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/7687/19, пр. № 2-о/336/2627/2019 від 09.12.2019 заяву головного лікаря КУ «Обласна клінічна психіатрична лікарня» Паталаха Ф.В., заінтересована особа: ОСОБА_1 , про проведення психіатричного огляду особи без її згоди, задоволено, надано дозвіл на проведення психіатричного огляду ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , без її згоди. Рішення набрало законної сили 09.01.2020.

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/7890/19, пр. № 2/336/1025/2020 від 22.01.2020, яке набрало законної сили 15.04.2020 (за наслідками апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, ухвалено позов задовольнити частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 17.12.2019, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В іншій частині позову відмовлено. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць.

Судом враховується, що на підставі рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/371/22, пр. № 2/336/2480/2022 від 01.07.2022, яке набрало законної сили 02.08.2022, позов ОСОБА_1 який є співвласником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , задоволено. Визнано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно з ч.4 ст.82 ЦПК України, суд вважає встановленими такі обставини, встановлені рішенням суду. Так, відповідно до мотивувальної частини рішення суду ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить 47/100 частин будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності, свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована у встановленому законом порядку за адресою: АДРЕСА_1 , але фактично в будинку не проживає з 14.09.2020, особистих речей в будинку не має, витрат по оплаті житлово-комунальних послуг не несе, що підтверджується актом обстеження житлового приміщення та встановлення факту проживання особи за місцем реєстрації від 10.01.2022 голови квартального комітету № 127 Шевченківської РА.

Відповідно до рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі №336/1473/22, пр. 2/336/2863/2022 від 05.09.2022 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району (в особі відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради); Запорізький міський центр соціальних служб (в особі відділу соціальної роботи по Шевченківському району), про визначення місця проживання малолітніх дітей та права самостійно утримувати малолітніх дітей (набрало законної сили 13.10.2022), який задоволено, визначено місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 за адресою: АДРЕСА_1 . Визнано ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком, який самостійно утримує двох малолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За змістом мотивувальної частини вказаного судового рішення, з 2020 року ОСОБА_2 проживає без реєстрації на своїй батьківщині - в селі Дмитрівка Бердянського району Запорізької області. Факт проживання малолітніх ОСОБА_4 і ОСОБА_5 разом з батьком ОСОБА_1 за вказаною адресою підтверджено, зокрема, актом обстеження умов проживання від 25.03.2022, складеного спеціалістами відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради. Вказана місцевість (місце проживання відповідачки) наразі є тимчасово окупованою територією, дані про те, що ОСОБА_2 мала змогу евакуюватися з цієї території відсутні, що повністю виключає можливість її участі у вихованні та утриманні малолітніх дітей.

На підставі судового наказу, виданого Шевченківським районним судом м.Запоріжжя 06.10.2022 у справі №336/4985/22, пр.336/347/2022, за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дітей, постановлено стягнути з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частки заробітку (доходу) боржника (платника аліментів), але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму дитини відповідного віку та не більше 10 розмірів прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.09.2022, і до повноліття дітей. Допущено негайне виконання судового наказу у межах сплати платежу за один місяць. Перегляд судового наказу у порядку, передбаченому цивільно-процесуальним законодавством, не здійснювався.

Крім того, судом встановлено, що ухвалою Шевченківського районного суду м.Запоріжжя у справі № 336/7890/19, пр.6/336/181/2022 від 23.11.2022 заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконання, стягувач ОСОБА_2 , залишено без задоволення.

Постановою Запорізького апеляційного суду від 25.01.2023 апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 листопада 2022 року - без змін. Підставою для відмови, як видно з мотивувального тексту судового рішення, стало обрання заявником невірного способу захисту. Так, зазначені ним обставини не є підставами для визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню, в розумінні ч.2 ст.432 ЦПК України. Враховуючи, що після набрання рішення суду законної сили, яким стягнуті з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання двох малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , змінилися обставини, що впливають на розмір аліментів чи їх припининення, ОСОБА_1 має право звернутися до суду з позовом з вимогою зміни розміру аліментів або звільнення від них.

На переконання суду, розгляд питання про припинення стягнення аліментів, вочевидь, взаємопов`язаний із питанням про сплату аліментів за певний період минулого часу, проте, розгляд цього питання (про припинення стягнення аліментів) може бути розглянутий в межах іншого провадження відповідно до порядку, роз`ясненого судом апеляційної інстанції.

Разом з цим, судом за клопотанням сторони позивача здійснено допит як свідка ОСОБА_8 , який пояснив, що є братом позивача, мешкає в іншій частині одного житлового будинка, іншою частиною користується ОСОБА_2 із дітьми. Наразі вони тимчасово проживають в Одеській області у зв`язку із воєнним станом. ОСОБА_8 також наголосив, що матір дітей ОСОБА_2 не мешкає разом із дітьми з початку 2020 року, наскільки йому відомо, проживає у с. Дмитрівка Бердянського району, тобто, на окупованій території. При цьому, показав, що ОСОБА_1 неодноразово зв`язувався із відповідачкою на предмет її участі у вихованні дітей та сплати аліментів, але вжиті заходи виявились безрезультатними. Свідок пов`язує час, коли відповідачка не мешкала із чоловіком та дітьми із днем народження їх доньки ОСОБА_11 , проте, чітко дати народження назвати не зміг, хоча, стверджує, що ОСОБА_2 відвідувала доньку саме з нагоди дня народження у 2020 році.

Суд враховує, що згідно з довідкою про реєстрацію місця проживання особи, виданою відділом реєстрації фізичних осіб по Шевченківському району УДРФО 18.08.2022, ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , з 18.03.2011 по час видачі довідки (а.с.26), що узгоджується із його свідченням стосовно місця проживання та, відповідно, зумовлює обізнаність із фактичними обставинами справи поряд із родинними відносинами із позивачем.

Батько позивача ОСОБА_9 , допитаний як свідок, показав суду, що також мешкає, як і його син ОСОБА_8 у іншій частині будинку (за місцем реєстрації позивача). Відповідачка залишила спільне місце проживання чоловіка та доньок безпосередньо після постановлення судом рішення про її примусову психіатричну експертизу, після чого почала переховуватись, на початок 2020 року вдома не проживала.

Враховуючи певний сплив часу, інші наявні письмові належні та допустимі докази, які також були предметом дослідження під час іншого судового провадження, про що суд зазначає по тексту рішення, відповідно, критично ставиться до цих показів щодо початкової дати зміни відповідачкою місця її проживання.

Разом із цим, суд не приймає як належні й допустимі докази, як такі, що отримані із порушенням порядку, письмові пояснення свідків, до містяться у додатках до позовної заяви, відповідь на запит від 05.08.2021 (а.с.64), в якій відсутні обов`язкові реквізити офіційного документа.

Слід зауважити, що за нормами ч.1-3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Крім того, згідно з ч.1 ст.78 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Так, довідка Дмитрівської воєнно-цивільної адміністрації Бердянського района Запорізькій області від 22.08.2022 не відповідає наведеним критеріям, відповідно, в силу вимог ч.1 ст.78 ЦПК України не приймається судом.

Не підтверджуються й доводи сторони позивача з приводу спроб зв`язатись ОСОБА_1 із матір`ю дітей ОСОБА_2 засобами телефонного зв`язку, для доведення чого ним надано скріншоти (а.с.42-44).

Так, враховуючи усталену судову практику, скриншот (англ. screenshot) це знімок екрана зображення, отримане комп`ютером, що зображує дійсно те, що бачить користувач на екрані монітора. Це зображення створене із запису видимих елементів екрана комп`ютера або іншого візуального пристрою виведення інформації. Як правило, це цифрове зображення створюється операційною системою або спеціальним програмним забезпеченням, хоча може також бути зроблене за допомогою фотокамери або іншого приладу для перехоплення сигналу відео з виходу комп`ютера. Тобто, природа скриншоту як доказу відноситься до електронного документу.

Електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. (ст.5 Закону "Про електронні документи та електронний документообіг").

Разом з цим, Верховний Суд неодноразово зазначав, що листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за ст.7 ЦК (постанови Верховного Суду від 27.11.2018 у справі №914/2505/17, від 13.10.2021 у справі №923/1379/20, ухвала Верховного Суду від 25.05.2022 у справі №914/1003/21).

У постановах від 13.07.2020 у справі №753/10840/19, від 18.02.2021 у справі №442/3516/20 надані сторонами скріншоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber фактично визнав належними та допустимими доказами, які досліджені судами у їх сукупності та яким надана належна правова оцінка. А у постановах від 17.04.2020 у справі №905/2319/17, від 25.03.2020 у справі №570/1369/17, від 13.07.2020 у справі №753/10840/19, від 27.11.2019 у справі №1540/3778/18 ВС дійшов висновку, що переписка у Viber, Skype та інших месенджерах, включно з голосовими повідомленнями та іншим, є належним електронним доказом у судових справах.

Електронні докази повинні оцінюватися так само, як і інші види доказів, зокрема, щодо їх прийнятності, автентичності, точності та цілісності. Обробка електронних доказів не повинна бути невигідною для сторін або надавати несправедливу вигоду одній із них (преамбула "базові принципи" Керівництва).

В межах, прийнятних відповідно до національного законодавства та на розсуд суду, електронні дані повинні прийматися як автентичний доказ, допоки інша сторона не наведе відповідні обґрунтовані доводи на спростування цього. Достовірність електронних доказів презюмується до тих пір, поки немає розумних сумнівів у протилежному (пункти 21, 22 Керівництва).

Під час дослідження електронних доказів має відбуватись належна ідентифікація таких доказів. Це означає, зокрема, що будь-яка технологія, яка підтверджує автентичність, точність і цілісність даних, повинна бути прийнята.

Кожен електронний доказ (оригінал) зазвичай містить таку приховану інформацію як метадані. Метадані - це відомості про інші дані, і іноді їх називають "цифровим відбитком" електронних доказів. Він може включати важливі доказові дані, такі як дата й час створення чи модифікації файлу чи документа, або автор, а також дата й час, коли дані були надіслані. Безпосередній доступ до метаданих зазвичай недоступний.

Метадані забезпечують необхідний контекст для оцінки доказів (даних) так само, як поштовий штемпель забезпечує контекст для оцінки звичайного (паперового) листа та його змісту. Суди повинні усвідомлювати потенційну доказову цінність метаданих, у випадку коли інша сторона оспорює достовірність доказу (авторство, цілісність, автентичність). Метадані можуть бути використані для відстеження та ідентифікації джерела та адресата повідомлення, даних про пристрій, який створив електронні докази, дати, часу, тривалості та типу доказів. Метадані можуть бути релевантними або як непрямі докази (наприклад, вказівки на найбільш релевантну версію документа), або як прямі докази (наприклад, якщо даними файлу маніпулювали). Ця настанова також релевантна у випадку втрати метаданих.

Як вбачається із наявних скріншотів, на них міститься перелік телефонних викликів, проте, приналежність вказаних номерів (вхідного та вихідного) позивачу та відповідачці, на час здійснення викликів, як і зміст телефонних розмов, вказані скріншоти не можуть підтвердити в належний спосіб, що зумовлює їх неприйняття судом, застосовуючи стандарти доказування у цивільному процесі.

Проте, суд приймає на підтвердження вжиття з боку позивача заходів щодо одержання аліментів з відповідачки, які виявились безрезультатними, надану письмову пропозицію мирного врегулювання спору, датовану 18.01.2021, яка надіслана позивачці за адресою її тимчасового перебування ( АДРЕСА_4 ). За змістом пояснень, позивач неодноразово пропонував сплачувати кошти на утримання дітей, починаючи з квітня 2020 року. Пропозиція надіслана із описом вкладення, інформація про відправлення наявна у справі (а.с.45-46).

Крім того, суд враховує, що оцінка висновку районної адміністрації Запорізької міської ради по Шевченківському району від 05.09.2022 (а.с.71-73), а також висновку оцінки потреб сім`ї (а.с.75-55), що надані на ухвалу суду у справі, предметом якої є визначення місця проживання малолітніх дітей сторін у даній справі, здійснена судом при ухваленні відповідного рішення, викладена в його мотивувальній частині, й за приписами ч.4 ст.82 ЦПК України не потребує доказування.

Суд критично оцінює наданий у засвідченій копії акт обстеження житлового приміщення та встановлення факту непроживання особи за місцем реєстрації, датований 28.10.2022, як такий, що не відповідає вимогам ст.79 ЦПК України щодо достовірності доказів, дослідивши його у сукупності та взаємозв`язку із іншими наявними матеріалами справи.

Крім того, вочевидь, що не підтверджено з боку позивача, що перелічені у ньому особи, які засвідчили акт своїми підписами, достеменно обізнані із періодом проживання дітей із батьком в період з квітня 2020 року, при цьому, переважна їх більшість як свідки не допитані, їх реєстрація протягом вказаного періоду по сусідству із сім`єю позивача не підтверджена (а.с.82).

Враховуючи відмову у наданні висновку на звернення ОСОБА_1 , надану 27.10.2022 районною адміністрацією ЗМР по Шевченківському району за підписом голови РДА Ф.Маєра, та положення ч.1 ст.177 ЦПК України, суд не бере до уваги зазначений доказ як такий, що не містить інформації щодо предмета доказування.

Задовольняючи позов, суд виходить з таких норм чинного законодавства.

Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

За змістом ч.2-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Статтею 154 СК України врегульовано права батьків по захисту дитини.

Відповідно до ч.1 ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За змістом ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів відповідно до ч.1 ст. 182 СК України суд має врахувати: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Проте, матеріали справи відповідних доказів не містять, особливостей стану здоров`я дітей позивачем не повідомлено. Відомості про майновий стан, доведений розмір витрат, а також наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків суду не надані. Інших обставин, що мають істотне значення, зокрема, неможливості з боку матері нести витрати по утриманню дітей у визначеному законом розмірі судом під час розгляду справи не встановлено.

Крім того, як передбачено ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Підстав для застосування норми ч.3 ст.182 СК України у даній справі не встановлено.

За нормою ч.2 ст.191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи, оскільки всі необхідні умови прийняття рішення про стягнення аліментів на минулий час з відповідачки на користь позивача дотримані, проте, суд вважає підтвердженими вимоги за інший період.

Суд зауважує, що ч.5 ст.183 та ст.194 СК України на правовідносини, що виникли у даній справі, не розповсюджуються, адже перша норма врегульовує максимальний розмір аліментів, що може бути стягнутий в порядку наказного провадження, а друга порядок стягнення заборгованості за минулий період саме за виконавчим листом.

Також, суд враховує, що згідно з роз`ясненнями, наведеними у п.17 Постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 N3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Суду не надано належних та допустимих доказів щодо розміру щомісячних особистих витрат та коштів, необхідних на утримання сім`ї позивача, який утримує доньок. Проте, суд враховує, що встановлений чинним законодавством прожитковий мінімум, необхідний для задоволення щомісячних витрат спільної дитини сторін підлягає захисту та має бути достатнім.

Із врахуванням встановлених обставин, суд вважає за необхідне щомісячно стягувати аліменти з відповідачки на користь позивача на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідачки, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, за минулий час, за період з 14.09.2020 по 25.09.2022. В іншій частині позов не підлягає задоволенню.

Підстав для застосування п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України із врахуванням предмету спору судом не встановлено.

За змістом ч.1 ст.141 ЦПК України суд стягує із відповідачки в дохід держави судовий збір у сумі 992,40 гривень, із врахуванням ціни позову, від сплати яких позивач був звільнений при пред`явленні позову до суду, пропорційно розміру задоволених позовних вимог та ставки судового збору відповідно до ст.4 Закону України «Про судовий збір» (за розгляд позовної заяви майнового характеру за позовом фізичної особи).

Керуючись ст. 2, 7, 10, 12-13, 76-82, 89, 95, 141, 178, 223, 229, 245, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 275, 278-283, 430 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей за минулий час задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей доньок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за минулий час, з 14.09.2020 по 25.09.2022, у розмірі 1/3 частки зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку.

У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у сумі 992,40 гривень (дев`ятсот дев`яносто дві гривні 40 копійок) в дохід держави.

Реквізити сторін: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_5 .

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення суду складено та підписано 03.02.2023.

Суддя Л. А. Вайнраух