Постанова

Іменем України

25 січня 2023 року

м. Київ

справа № 748/1536/20

провадження № 61-989св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - заступник керівника Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації,

відповідачі: Головне управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , Седнівська селищна рада Чернігівського району Чернігівської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу першого заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури на постанову Чернігівського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року, прийняту у складі колегії суддів: Євстафіїва О. К., Скрипки А. А., Шарапової О. Л.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2020 року заступник керівника Чернігівської місцевої прокуратури (далі - прокурор) в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації звернувся з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області (далі - ГУ ДГК у Чернігівській області), ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування земельних ділянок та поновлення в Державному земельному кадастрі запису про державну реєстрацію земельної ділянки.

Позовна заява мотивована тим, що наказом ГУ ДГК у Чернігівській області від 04 вересня 2019 року № 25-6089/14-19-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення ОСОБА_3 земельної ділянки площею 2,000 га з кадастровим номером :07:000:2008, для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташованої на території Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області і передано її у власність ОСОБА_3

ОСОБА_3 згодом відчужив вказану земельну ділянку ОСОБА_1 , яка здійснила її поділ на 20 земельних ділянок площею 0,1 га кожна, з кадастровими номерами: :07:000:2030, :07:000:2029, :07:000:2041, :07:000:2028, :07:000:2027, :07:000:2026, :07:000:2025, :07:000:2024, :07:000:2023, :07:000:2040, :07:000:2039, :07:000:2038, :07:000:2037, :07:000:2036, :07:000:2042, :07:000:2035, :07:000:2034, :07:000:2033, :07:000:2032, :07:000:2031.

На земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:2024 на підставі договору дарування від 13 квітня 2020 року № 1835 право власності зареєстровано за ОСОБА_2 .

Позивач вказував, що відповідно до акта обстеження вказаних вище земельних ділянок, проведеного спеціалістами Департаменту культури і туризму, національностей і релігій Чернігівської облдержадміністрації, при співставленні даних Публічної кадастрової карти України і генерального плану пам`ятки археології місцевого значення - «Підкова» ( ОСОБА_4 ), V-II тис. до н.е., VII-III ст. до н.е. (№ 4026-Чр), встановлено, що вказані земельні ділянки, окрім ділянки з кадастровим номером :07:000:2031, повністю розташовані у межах вказаної пам`ятки. Прокурор вказував, що розпорядниками земель порушено виключне право держави на пам`ятки археології та земельні ділянки, на яких вони розташовані, а також заборону передачі у приватну власність земель історико-культурного призначення, що призвело до потрапляння у приватну власність громадян вартісного державного майна. Поселення відкрите у 1992 році, на державний облік взято розпорядженням представника Президента у Чернігівській області від 08 жовтня 1993 року № 459. Отже, поселення « ОСОБА_5 » ( ОСОБА_4 ) має статус пам`ятки археології місцевого значення. Однак відчуження 2,000 га вказаної землі історико-культурного призначення відбулося у порушення вимог статті 186-1 ЗК України без погодження Департаментом культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської облдержадміністрації, який є спеціально уповноваженим органом у сфері охорони культурної спадщини.

Стверджував, що ГУ ДГК у Чернігівській області, незважаючи на норми Закону України «Про охорону культурної спадщини», прийняло наказ про передачу земельної ділянки у власність ОСОБА_3 без обмежень та без укладення охоронного договору, в якому істотною умовою є обов`язок власника забезпечити збереження пам`ятки на землях, якими вони користуються. Поділ земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:2008 не перешкоджає витребуванню на користь держави спірних земельних ділянок в координатах, межах та конфігурації, у яких земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:2008 наказом ГУ ДГК у Чернігівській області від 04 вересня 2019 року передана у власність ОСОБА_3 .

При цьому прокурор вказував, що протиправне вилучення земель історико-культурного призначення з державної власності є підставою для втручання органів прокуратури, оскільки воно порушує реалізацію передбаченого частиною першою статті 319 ЦК України права держави вільно розпоряджатися вказаними землями через уповноважений орган виконавчої влади. При цьому порушено інтереси держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації - спеціально уповноваженого органу по охороні культурної спадщини.

Прокурор просив суд:

- поновити у Державному земельному кадастрі запис про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:2008, площею 2,000 га, розташованої на території Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, які передано відповідно до наказу ГУ ДГК у Чернігівській області від 04 вересня 2019 року № 25-6089/14-19-сг ОСОБА_3 ;

- витребувати на користь держави в особі ГУ ДГК у Чернігівській області у ОСОБА_1 земельні ділянки з кадастровими номерами :07:000:2030, :07:000:2029, :07:000:2041, :07:000:2028, :07:000:2027, :07:000:2026, :07:000:2025, :07:000:2023, :07:000:2040, :07:000:2039, :07:000:2038, :07:000:2037, :07:000:2036, :07:000:2042, :07:000:2035, :07:000:2034, :07:000:2033, :07:000:2032, :07:000:2031,

та у ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:2024, які розташовані на території Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 травня 2021 року, постановленим у складі судді Кухти В. О., позов заступника керівника Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації задоволено частково.

Витребувано на користь держави в особі ГУ ДГК у Чернігівській області у ОСОБА_1 земельні ділянки з кадастровими номерами :07:000:2030, :07:000:2029, :07:000:2041, :07:000:2028, :07:000:2027, :07:000:2026, :07:000:2025, :07:000:2023, :07:000:2040, :07:000:2039, :07:000:2038, :07:000:2037, :07:000:2036, :07:000:2042, :07:000:2035, :07:000:2034, :07:000:2033, :07:000:2032, :07:000:2031, та у ОСОБА_2 земельну ділянку з кадастровим номером :07:000:2024, які розташовані на території Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ГУ ДГК у Чернігівській області на користь Чернігівської обласної прокуратури частину судового збору у розмірі 700, 67 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Чернігівської обласної прокуратури частину судового збору у розмірі 700,67 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Чернігівської обласної прокуратури частину судового збору у розмірі 700,67 грн.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції врахував те, що поселення « ОСОБА_5 » ( ОСОБА_4 ) має паспорт та облікову картку пам`ятника історії та культури, пам`ятка взята на державний облік розпорядженням представника Президента у Чернігівській області від 08 жовтня 1993 року № 459, тому суд дійшов висновку, що ця пам`ятка археології визнається такою відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини». При цьому суд першої інстанції спростував доводи відповідачів та вказав, що відсутність цієї пам`ятки археології у Реєстрі пам`яток національного значення та в Реєстрі пам`яток місцевого значення не є підставою для висновку про відсутність охорони цієї пам`ятки нормами Закону України «Про охорону культурної спадщини» та Закону України «Про охорону археологічної спадщини». Із цих підстав не є визначальним для правового статусу цієї пам`ятки відсутність відомостей про неї у Державному земельному кадастрі України.

Суд першої інстанції дійшов висновку про те, що наказ Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області №25-6089/14-19сг, яким надано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер :07:000:2008) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області був виданий незаконно, в порушення вимог статті Закону України «Про охорону культурної спадщини», оскільки на цій земельній ділянці розташована пам`ятка археології поселення « ОСОБА_5 » ( ОСОБА_4 ).

Оскільки до повноважень Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації відноситься погодження проектів із землеустрою щодо відведення земельних ділянок, погодження відчуження або передачі пам`яток місцевого значення, суд першої інстанції вважав належними та допустимими доказами лист Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації від 29 травня 2020 року за № 15-1635/8, акт від 03 червня 2020 року та паспорт археологічної пам`ятки Поселення «Підкова» ( ОСОБА_4 ), які підтверджують розташування цієї пам`ятки саме на земельній ділянці, наданій у власність ОСОБА_3 .

Неправомірність вказаного наказу щодо передачі земельної ділянки має наслідком незаконність подальшого оформлення права власності на неї, її відчуження ОСОБА_1 , поділ цієї земельної ділянки на 20 ділянок та відчуження однієї з них ОСОБА_2 .

Пославшись на положення статті 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини», статтю 84 ЗК України, суд вказав, що земельна ділянка (кадастровий номер :07:000:2008), надана у власність ОСОБА_3 , не могла бути передана у приватну власність, про що є пряма заборона закону. Департамент культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації, до компетенції якого входить контроль за виконанням Закону України «Про охорону культурної спадщини», Закону України «Про охорону археологічної спадщини», інших нормативно-правових актів про охорону культурної спадщини, жодних дозволів чи погоджень на передачу цієї земельної ділянки у приватну власність не давав. У зв`язку з цим, суд уважав обґрунтованим твердження про те, що ця земельна ділянка вибула з державної власності не з волі власника, тобто держави, яка сама встановила заборону на передачу земель, на яких розташовані пам`ятки археології, у приватну власність, а іншим шляхом, через неправомірне визначення цільового призначення цієї земельної ділянки як сільськогосподарського.

З огляду на викладене, земельні ділянки, які були утворені внаслідок поділу земельної ділянки (кадастровий номер :07:000:2008), підлягають витребуванню на користь держави.

Відмовляючи у задоволенні позову у частині вимоги про поновлення у Державному земельному кадастрі запису про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:2008, площею 2 га, розташованої на території Седнівської селищної ради Чернігівського району та області, в координатах, межах та конфігурації, що була передана відповідно до наказу Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 04 вересня 2019 року № 25-6089/14-19-сг ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що зазначений наказ, як встановлено вище, є протиправним, а тому не міг породжувати правових наслідків.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Чернігівського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 травня 2021 року скасовано.

У задоволенні позову Чернігівської місцевої прокуратури в інтересах Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації до ГУ ДГК у Чернігівській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про витребування землі відмовлено.

Стягнуто з Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації на користь ОСОБА_1 6 412,50 грн.

Скасовуючи рішення першої інстанції у частині задоволення позову та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, пославшись на положення статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини», статтю 6 Закону України «Про представника Президента України», статті 20, 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр», дійшов висновку про те, що для взяття на державний облік та під охорону держави пам`ятки археології місцевого значення поселення « ОСОБА_5 » ( ОСОБА_4 ), включення її до Переліку пам`яток місцевого значення, встановлення її охоронної зони мали бути прийняті відповідні рішення виконкомом Чернігівської обласної ради народних депутатів. На їх підставі пам`ятка повинна була бути передана на баланс Седнівської селищної ради, з якою мало бути підписане відповідне охоронне зобов`язання. У справі відсутні копії таких рішень, охоронних зобов`язань, договорів, відсутні докази встановлення зони охорони пам`ятки із забороною діяльності, що шкідливо впливає або може вплинути на додержання режиму використання її земель, як і відсутні докази включення пам`ятки археології місцевого значення поселення « ОСОБА_5 » ( ОСОБА_4 ) до Переліку пам`яток археології Чернігівської області, що підлягають занесенню до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, складовою якого є Реєстр пам`яток місцевого значення. Крім того, згідно з даними Публічної кадастрової карти України, спірна земельна ділянка не мала і не має статусу земель історико-культурного призначення; вона відноситься до земель для ведення особистого селянського господарства і цільове призначення цієї ділянки не змінювалось, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельні ділянки.

При цьому суд апеляційної інстанції вказує, що хибним є посилання місцевого суду на лист Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації від 29 травня 2020 року № 15-1635/8 і складений ним акт від 03 червня 2020 року, які судом першої інстанції визнано допустимими доказами розташування пам`ятки «Підкова» ( ОСОБА_4 ) на земельній ділянці, наданій у власність ОСОБА_3 , яка в подальшому була розділена на 20 ділянок.

Відповідачі та треті особи наведених у цих документах обставин не визнали. При цьому у копії паспорта поселення « ОСОБА_5 » та в обліковій картці на нього зазначено, що площа цього поселення становить 1,5 га. У той же час площа земельної ділянки, наданої ОСОБА_3 і проданої ним ОСОБА_1 , становить 2,000 га. Тож виходячи з вимог статті 78 ЦПК України для доведення факту розташування пам`ятки «Підкова» ( ОСОБА_4 ) на земельній ділянці, наданій у власність ОСОБА_3 , позивачі мали надати суду легітимний документ (висновок експерта тощо), в якому були б детально описані й схематично зображені і спірні земельні ділянки, і пам`ятка археології місцевого значення «Поселення «Підкова» ( ОСОБА_4 )», який би підтверджував, що спірні земельні ділянки повністю чи (або) частково накладаються на ділянку, на якій розташована пам`ятка «Підкова» ( ОСОБА_4 ). Але такого документа суду не надано. Ця обставина виключає можливість задоволення позову.

Суд апеляційної інстанції вважав хибним висновок суду першої інстанції про те, що поселення « ОСОБА_5 » ( ОСОБА_4 ) набуло статусу пам`ятки археології місцевого значення у легітимний спосіб, тобто відповідно до Закону України «Про охорону культурної спадщини», оскільки згадані вище паспорт, облікова картка пам`ятки історії та культури, а також розпорядження представника Президента у Чернігівській області від 08 жовтня 1993 року № 459 такий статус не підтверджують.

Суд апеляційної інстанції вважав, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позов, визнавши доведеним недоведений факт накладання спірних земельних ділянок на ділянку, на якій розташована пам`ятка археології місцевого значення.

Короткий зміст вимог касаційних скарг

14 січня 2022 року перший заступник керівника Чернігівської обласної прокуратури подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Чернігівського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції у частині задоволення позову.

Судові рішення у частині відмови у задоволенні позову позивач не оскаржує, тому в силу вимог статті 400 ЦПК України рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції у цій частині у касаційному порядку не переглядаються.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

20 січня 2022 року ухвалою Верховного Суду касаційну скаргу залишено без руху, надано час на усунення недоліків.

10 лютого 2022 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із Чернігівського районного суду Чернігівської області.

У лютому 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

14 листопада 2022 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів, у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував положення статей 53, 54 ЗК України, статті 7, 11, 14, 17, 31, 37 Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Заявник вказує, що визначальною підставою для віднесення земель до категорії історико-культурного призначення законодавцем є саме розташування на землях пам`яток культурної спадщини, а не їх облік у реєстрі. Об`єкт культурної спадщини, у тому числі і щойно виявлений, до вирішення питання про його занесення до державного реєстру нерухомих пам`яток України підлягає охороні відповідно до вимог Закону України «Про охорону культурної спадщини».

Не погоджуючись з висновками суду апеляційної інстанції щодо оцінки доказів, зокрема інформації Міжрайонного управління у Ріпкінському та Чернігівському районах ГУ ДГК у Чернігівській області, заявник вказує, що у положенні про Головне управління та його структурні підрозділи відсутні повноваження з проведення археологічних досліджень земель для встановлення наявності чи відсутності об`єктів археології, які можуть мати культурну, історичну та національну цінність.

Заявник стверджує, що суд апеляційної інстанції надав неправильну оцінку зібраним доказам.

Крім того, суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2018 року у справі № 914/582/17 (провадження № 12-121гс18), та у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 734/537/15-ц (провадження № 61-36621св18), від 13 листопада 2019 року у справі № 728/1905/16-ц (провадження № 61-32391св18), від 22 травня 2019 року у справі № 751/1776/17 (провадження № 61-31111св18), від 15 січня 2019 року у справі № 522/14444/15-а (провадження № К/9901/13753/18), від 31 липня 2019 року у справі № 813/4701/16 (провадження № К/9901/43183/18), від 23 вересня 2020 року у справі № 734/535/15-ц (провадження № 61-3407св19).

Відзив на касаційну скаргу не надходив.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Відповідно до копії заповненого 01 серпня 1993 року паспорта пам`ятки історії та культури СРСР (індекс 1.2.4026.-2.24.21) поселення «Підкова» ( ОСОБА_4 ), V-II тисячоліття до н.е., VII-III століття до н.е., середина І тисячоліття н.е., місцезнаходження: Чернігівська область, Чернігівський район, Седнівська сільська рада, смт Седнів, за 0,4 км на схід від північної частини смт (р. Пекури), в урочищі ОСОБА_4 . Відкрите в 1992 році. Поверхня пам`ятки нерівна, задернована, пошкоджена вітровою ерозією, раніше на підвищенні розміщувалися літні загороди для худоби та будинок пастухів; в північній частині перетинається траншеєю. Реставраційні роботи не проводились. Поселення розташоване на підковоподібному підвищенні в урочищі ОСОБА_4 у правобережній заплаві р. Снов, з усіх боків оточене стариками та протоками; стариця, що підмиває підвищення зі сходу, називається ОСОБА_6 , що за 200 м на південь сполучається з руслом ОСОБА_7 . Висота підвищення над рівнем заплави 1-3 м простежена в оголеннях поверхні та в обрізі берега ОСОБА_8 . Пам`ятка взята під охорону рішенням Чернігівської ради народних депутатів від 08 жовтня 1993 року № 459 за 100 м навколо підвищення ОСОБА_4 (том 1, а.с. 52-53).

Відомості облікової картки поселення « ОСОБА_5 », заповнені у серпні 1993 року, відповідають зазначеним у її паспорті даним та містять схематичний план. У картці зазначено, що поселення розташоване на підковоподібному підвищенні в правобережній заплаві р. Снов, за 200 м на північ від її русла, що воно з усіх боків оточене старицями та протоками; висота - 1-3 м, площа - 1,5 га, культурний шар - до 0,3 м, поверхня нерівна, задернована, пошкоджена вітровою ерозією, загородами для худоби, будинком пастухів, траншеєю; в східній частині підмивається старицею ОСОБА_6 (том 1, а. с. 54).

Згідно з копією розпорядження представника Президента у Чернігівській області від 08 жовтня 1993 року № 459 «Про взяття під охорону держави нововиявлених пам`яток археології», під державну охорону взято пам`ятки археології області згідно з додатком; зобов`язано райдержадміністрації, міськвиконкоми до 01 липня 1994 року провести роботу по складанню охоронних зобов`язань підприємствами, колгоспами, на території яких розташовані ці пам`ятники, забезпечити їх належну охорону; Управлінню культури облдержадміністрації приписано протягом 1993 року забезпечити виготовлення охоронних знаків і контролю за їх встановленням (том 1, а. с. 55).

У Списку нововиявлених пам`яток археології Чернігівської області, що є додатком до вказаного розпорядження, під № 272 значиться поселення «Підкова» V-II тис. до н.е., VII-III ст. до н.е., ХІ-ХІІІ ст. н.е. (епоха неоліту, бронзи, милоградська культура, Давня Русь); місце знаходження: смт Седнів, Седнівська сільська рада, на схід від північної частини селища, на підковоподібному донному підвищенні правобережжя заплави р. Снов, поблизу її русла, задерноване, пошкоджене вітровою ерозією, загородою для худоби і будинком пастухів (том 1, а. с. 56-57).

У висновку Міжрайонного управління у Ріпкинському та Чернігівському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області про розгляд проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,000 га ОСОБА_3 від 09 серпня 2019 року № 8362/82-19 (том 1, а.с. 121) вказано:

- спірна земельна ділянка розташована на території Седнівської селищної ради Чернігівського району та області, категорія земель - землі сільськогосподарського призначення; цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства (код КВЦПЗ - 01.03); належність земельної ділянки до особливо цінних земель - не цінні; наявність обмежень на земельній ділянці - відсутні; не підлягає обов`язковій державній землевпорядній експертизі;

- проект землеустрою відповідає вимогам чинного земельного законодавства та прийнятим нормативно-правовим актам; зауваження та пропозиції до проекту землеустрою відсутні.

21 серпня 2019 року ОСОБА_3 звернувся із заявою до начальника ГУ ДГК у Чернігівській області з проханням розглянути та затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 2,0 га для ведення особистого селянського господарства, яка розташована на території Седнівської селищної ради Чернігівської області ( том 1, а.с.16).

Наказом ГУ ДГК у Чернігівській області від 04 вересня 2019 року № 25-6089/14-19-сг затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства ОСОБА_3 на території Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області; надано у власність ОСОБА_3 земельну ділянку площею 2,0000 га (кадастровий номер :07:000:2008) для ведення особистого селянського господарства із земель сільськогосподарського призначення державної власності, розташовану на території Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області (том 1 , а.с. 17).

Із копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 20 серпня 2019 року № НВ-019, додатком до якого є кадастровий план земельної ділянки, встановлено, що право власності на ділянку з кадастровим номером :07:000:2008 ОСОБА_3 зареєстровано 20 серпня 2019 року (том 1, а.с. 18-19, 20-22).

21 вересня 2019 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений та посвідчений 21 вересня 2019 року приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу договір купівлі-продажу земельної ділянки, що розташована за адресою: Чернігівська область, Чернігівський район, Седнівська селищна рада, площа - 2,0000 га, з яких: 2,0000 га - сіножаті, кадастровий номер :07:000:2008, що належала ОСОБА_3 на праві особистої власності на підставі наказу № 25-6089/14-19-сг, виданого 04 вересня 2019 року ГУ ДГК у Чернігівській області (том 1, а. с. 25-26).

Право власності на спірну земельну ділянку зареєстроване за ОСОБА_1 21 вересня 2019 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за реєстраційним № 255, номер запису про право власності: 33327714, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 181899262 (том 1, а. с 28-29).

20 лютого 2020 року ОСОБА_1 звернулася до компетентних органів, із нотаріально посвідченою заявою, у якій просила про поділ згаданої земельної ділянки для формування окремих земельних ділянок, а саме двадцяти земельних ділянок площами 0,1000 га з подальшим отриманням необхідних правовстановлюючих документів на ці ділянки та реєстрацією їх в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (том 1, а. с. 27).

Відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна підтверджується право власності ОСОБА_1 на земельні ділянки з такими кадастровими номерами:

:07:000:2030, :07:000:2029, :07:000:2041, :07:000:2028, :07:000:2027, :07:000:2026, :07:000:2025, :07:000:2023, :07:000:2040, :07:000:2039, :07:000:2038, :07:000:2037, :07:000:2036, :07:000:2042, :07:000:2035, :07:000:2034, :07:000:2033, :07:000:2032, :07:000:2031.

Земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:2024 зареєстрована за ОСОБА_2 на підставі договору дарування за реєстровим № 1835 від 13 квітня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу Реусом Р. В. (том 1, а. с. 49).

Листом від 28 травня 2020 року № 10-25-0.2-2652/2-20 ГУ ДГК у Чернігівській області повідомило Чернігівську місцеву прокуратуру, що земельні ділянки з кадастровими номерами :07:000:2030, :07:000:2029, :07:000:2041, :07:000:2028, :07:000:2027, :07:000:2026, :07:000:2025, :07:000:2024, :07:000:2023, :07:000:2040, :07:000:2039, :07:000:2038, :07:000:2037, :07:000:2036, :07:000:2042, :07:000:2035, :07:000:2034, :07:000:2033, :07:000:2032, :07:000:2031, :07:000:2024 зареєстровані в Державному земельну кадастрі на підставі документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки з кадастровим номером :07:000:2008. При цьому земельна ділянка з кадастровим номером :07:000:2008 зареєстрована в Державному земельному кадастрі на підставі погоджених у відповідності до статті 186-1 ЗК України за принципом екстериторіальності погодження проектів землеустрою щодо відведення земельної ділянки територіальними органами Державної служби з питань геодезії, картографії та кадастру (згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 13 серпня 2016 року №580) як таких, що відповідають вимогам законів та прийнятих відповідно них нормативно-правових актів, і були надані громадянам у власність для ведення особистого селянського господарства у відповідності до вимог чинного законодавства із земель сільськогосподарського призначення державної власності (том 1, а. с. 23-24).

Згідно з листом Департаменту культури і туризму, національностей та релігій Чернігівської обласної державної адміністрації від 29 травня 2020 року № 15-1635/8, спірні земельні ділянки потрапляють у межі пам`ятки археології місцевого значення поселення «Підкова» ( ОСОБА_4 ), V-II тис. до н.е., VII-III ст. до н.е., середини І тис. (№ 4026-Чр), що розташоване за 0,4 км на схід від північної частини смт Седнів в урочищі ОСОБА_4 , яку взято на державний облік розпорядженням представника Президента у Чернігівській області від 08 жовтня 1993 року № 459. Поселення «Підкова» розташоване на піщаному пагорбі, поверхня якого задернована, але має численні видуви через ерозію ґрунту. Його територія може використовуватися лише як пасовище. Будь-які інші роботи: оранка та дискування, у тому числі для підсіву трав, насадження дерев чи кущів, призведе до повного знищення пам`ятки, її культурного шару та археологічних об`єктів (том 1, а.с. 50-51).

03 червня 2020 року заступником начальника управління - начальником відділу охорони культурної спадщини Департаменту культури і туризму, національностей і релігій Чернігівської обласної державної адміністрації Замай Л. М., а також представниками Департаменту: заступником директора Комунального закладу «Організаційно-методичний центр контролю та технічного нагляду закладів культури і туризму» Чернігівської обласної ради ОСОБА_9 та начальником відділу охорони пам`яток історії, археології та монументального мистецтва Мултанен В. В. складено акт про виявлення порушення пам`яткоохоронного законодавства, яке полягає в тому, що зазначені прокурором земельні ділянки, які повністю містяться у межах пам`ятки археології місцевого значення - поселення «Підкова», передано у приватну власність громадянам для ведення особистого селянського господарства, чим порушено право держави на пам`ятки археології та земельні ділянки, на яких вони розташовані, що призвело до потрапляння у приватну власність громадян вартісного державного майна (том 1, а. с. 58).

У Переліку пам`яток культурної спадщини національного значення Чернігівської області, занесених до Державного реєстру нерухомих пам`яток України, затверджених 18 лютого 2020 року розпорядженням Чернігівської обласної державної адміністрації № 97, поселення «Підкова» ( ОСОБА_4 ) не значиться (том 1, а. с. 122-123).

Згідно з інформацією Міжрайонного управління у Ріпкинському та Чернігівському районах Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 25 серпня 2020 року № 29-25-0.212-776/118-20 з додатками, відповідно до наявних у відділі картографічних матеріалів спірні земельні ділянки не відносяться до земель історико-культурного призначення. Картографічні матеріали з роздержавлення земель Закритим акціонерним товариством «Чернігівеліткартопля» не розроблялись (том 1, а. с. 211-215).

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме:

- суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновків щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України);

- судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, зокрема суди належним чином не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

Касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам закону постанова суду апеляційної інстанції не відповідає.

До земель історико-культурного призначення належать землі, на яких розташовані пам`ятки культурної спадщини, їх комплекси (ансамблі), історико-культурні заповідники, історико-культурні заповідні території, охоронювані археологічні території, музеї просто неба, меморіальні музеї-садиби (стаття 53 ЗК України).

Відповідно до пункту «г» частини четвертої статті 84 ЗК України до земель державної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі під об`єктами природно-заповідного фонду, історико-культурного та оздоровчого призначення, що мають особливу екологічну, оздоровчу, наукову, естетичну та історико-культурну цінність, якщо інше не передбачено законом.

У пункті 3 Прикінцевих положень Закону України «Про охорону культурної спадщини» передбачено, що об`єкти, включені до списків (переліків) пам`яток історії та культури відповідно до Закону Української РСР «Про охорону і використання пам`яток історії та культури», визнаються пам`ятками відповідно до цього Закону.

Відповідно до частини другої статті 17 Закону України «Про охорону культурної спадщини» усі пам`ятки археології, в тому числі ті, що знаходяться під водою, включаючи пов`язані з ними рухомі предмети, є державною власністю. Такі рухомі предмети підлягають віднесенню до державної частини Музейного фонду України, обліку та збереженню у порядку, визначеному законодавством.

Статтею 18 Закону України «Про охорону культурної спадщини», передбачено, що об`єкти культурної спадщини, що є пам`ятками (за винятком пам`яток, відчуження або передача яких обмежується законодавчими актами України) можуть бути відчужені, а також передані власником або уповноваженим ним органом у володіння, користування чи управління іншій юридичній або фізичній особі за наявності погодження відповідного органу охорони культурної спадщини. Пам`ятка може бути приватизована лише за умови укладення майбутнім власником з відповідним органом охорони культурної спадщини попереднього договору про укладення в майбутньому охоронного договору на пам`ятку (її частину) з викладенням його істотних умов, у тому числі щодо цільового використання пам`ятки, робіт, які майбутній власник зобов`язується провести на пам`ятці з метою утримання її в належному стані.

Особі, яка набула права володіння, користування чи управління пам`яткою, за винятком наймача державної або комунальної квартири (будинку), забороняється передавати цю пам`ятку у володіння, користування чи управління іншій особі без погодження відповідного органу охорони культурної спадщини (частина друга статті 18 Закону України «Про охорону культурної спадщини»).

Відповідно до частини першої статті 32 Закону України «Про охорону культурної спадщини» з метою захисту традиційного характеру середовища окремих пам`яток, комплексів (ансамблів) навколо них повинні встановлюватися зони охорони пам`яток: охоронні зони, зони регулювання забудови, зони охоронюваного ландшафту, зони охорони археологічного культурного шару.

Межі та режими використання зон охорони пам`яток визначаються відповідною науково-проектною документацією і затверджуються відповідним органом охорони культурної спадщини.

Порядок визначення та затвердження меж і режимів використання зон охорони пам`яток та внесення змін до них встановлюється центральним органом виконавчої влади у сфері охорони культурної спадщини.

Крім того, згідно з вимогами статті 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок особливо цінних земель, земель лісогосподарського призначення, а також земель водного фонду, природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення підлягають обов`язковій державній експертизі.

За приписами статті 34 Закону України «Про охорону культурної спадщини» території пам`яток, охоронних зон, заповідників, музеїв-заповідників, охоронювані археологічні території належать до земель історико-культурного призначення, включаються до державних земельних кадастрів, планів землекористування, проектів землеустрою, іншої проектно-планувальної та містобудівної документації.

Відповідно до частини другої статті 14 та статті 37 Закону України «Про охорону культурної спадщини» об`єкт культурної спадщини, в тому числі і щойно виявлений, до вирішення питання про його занесення до державного реєстру нерухомих пам`яток України підлягає охороні відповідно до вимог цього Закону.

Європейською конвенцією про охорону археологічної спадщини від 16 січня 1992 року, ратифікованою Україною 27 серпня 2004 року наголошено, що археологічна спадщина є головним елементом пізнання історії людства та справжнім свідком стародавньої історії. Археологічна спадщина включає споруди, архітектурні ансамблі, розбудовані та облаштовані ділянки території, рухомі об`єкти, інші пам`ятки, а також їхній контекст, незалежно від місця розташування на суходолі або під водою.

Невстановлення межі історико-культурного зонування пам`ятки не дає підстави стверджувати, що спірна земельна ділянка, що надана у власність особі без погодження з Департаментом культури і туризму, національностей і релігії Чернігівської обласної державної адміністрації, не належить до земель історико-культурного значення. Крім того, державна експертиза землевпорядної документації щодо передачі у приватну власність спірної земельної ділянки не провадилася.

У справі, що є предметом касаційного перегляду, прокурор, зокрема оспорює законність передання ОСОБА_3 у власність земельної ділянки, розташованої на території Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області.

Згідно з розпорядженням представника Президента у Чернігівській області від 08 жовтня 1993 року № 459, яке прийнято у межах вимог статей 1, 14 Закону України «Про Представника Президента України», у редакції, чинній на момент прийняття цього розпорядження, поселення «Підкова» ( ОСОБА_10 ) віднесено до пам`яток археології місцевого значення.

Суд першої інстанції встановив, що пам`ятка археології місцевого значення поселення «Підкова» ( ОСОБА_10 ) паспортизована, внесена до списків нововиявлених пам`ятників археології Чернігівської області, про що складено облікову картку Міністерством культури України з відповідним схематичним планом. Отже, факт існування і позначення пам`ятки археології ще у 1993 році та віднесення цієї території до земель історико-культурного призначення є доведеним. Відсутність інформації про історичну пам`ятку на території Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області у Державному реєстрі не свідчить про її відсутність у натурі і не позбавляє її відповідного правового режиму охорони.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що з наданих прокурором доказів неможливо дійти висновку, що спірна земельна ділянка знаходиться саме на території археологічної пам`ятки поселення «Підкова» ( ОСОБА_4 ), оскільки у власність ОСОБА_3 передана земельна ділянка, що розташована на території Седнівської селищної ради Чернігівського району Чернігівської області, а відомості про те, що межі спірної земельної ділянки, яка згодом розділена на двадцять ділянок, накладаються на межі поселення « ОСОБА_5 » ( ОСОБА_4 ), у матеріалах справи відсутні.

Такий висновок апеляційного суду ґрунтується виключно на припущеннях.

Звертаючись до суду з позовом прокурор зазначав, що спірна земельна ділянка, розташована на території пам`ятки археології місцевого значення V-ІІ тисячоліття до н.е., VII-III століття до н.е., середина І тисячоліття н. е. поселення «Підкова» ( ОСОБА_4 ), охоронювана та обліковується державою, паспортизована. Вказана територія є об`єктом культурної спадщини в розумінні статті 1 Закону України «Про охорону культурної спадщини» і належить до земель державної власності в розумінні частини четвертої статті 84 ЗК України.

До позовної заяви прокурор долучив письмові докази: паспорт пам`ятника історії та культури, облікову картку, акт про виявлення порушень пам`яткоохоронного законодавства, складений 03 червня 2020 року уповноваженими особами Департаменту культури і туризму, національностей і релігії Чернігівської обласної державної адміністрації до повноважень якого входить погодження земельних ділянок.

Суд першої інстанції, перевіривши належним чином встановлені фактичні обставини справи з урахуванням наданих сторонами доказів у їх сукупності дійшов правильного висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про охорону культурної спадщини» надання земельних ділянок здійснюється за погодженням відповідних органів культурної спадщини. Проте, як убачається з матеріалів справи, документація із землеустрою з органом охорони культурної спадщини не погоджувалась, відповідний висновок ОСОБА_3 не видавався. Державна землевпорядна експертиза щодо відведення земельної ділянки всупереч вимог статті 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» не проводилась, на спростування цих обставин відповідачами не надано жодних належних і допустимих доказів.

Аналогічні висновки містять постанови Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 734/537/15-ц (провадження № 61-36621св18), від 22 травня 2019 року у справі № 751/1776/17 (провадження № 61-31111св18).

Таким чином, суд першої інстанції встановив всі обставини справи, надав їм належну оцінку, дослідив надані сторонами докази та ухвалив законне, обґрунтоване і справедливе рішення.

Апеляційний суд вищевикладеного не врахував та дійшов помилкового висновку про недоведеність позовних вимог й наявність правових підстав для відмови у позові.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи те, що апеляційний суд скасував судове рішення, яке відповідає закону, суд касаційної інстанції скасовує рішення апеляційного суду та залишає в силі рішення суду першої інстанції на підставі статті 413 ЦПК України.

Щодо судових витрат

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Документально підтверджені судові витрати у розмірі 8 025,74 грн за подання касаційної скарги підлягають стягненню з ГУ ДГК у Чернігівській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь прокуратури Чернігівської області у дольовому порядку.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу першого заступника керівника Чернігівської обласної прокуратури задовольнити.

Постанову Чернігівського апеляційного суду від 22 грудня 2021 року скасувати, рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 травня 2021 року залишити в силі.

Стягнути з Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь прокуратури Чернігівської області судовий збір за подачу касаційної скарги у розмірі 8 025,74 грн, тобто по 2 675,25 грн (дві тисячі шістсот сімдесят п`ять грн 25 коп.) з кожного.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець