ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1755/23 Справа № 185/3314/21 Суддя у 1-й інстанції - Головін В. О. Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2022 року в цивільній справі номер 185/3314/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, про усунення перешкод у зустрічах із дитиною та участі в її вихованні,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2021 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, про усунення перешкод у зустрічах із дитиною та участі в її вихованні, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він перебував з 09.09.2016 року в шлюбі з ОСОБА_1 . В період шлюбу у них народилася дитина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка мешкає разом з матір`ю. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них народився син ОСОБА_3 .

На теперішній час шлюб між сторонами розірваний. У них склалися неприязні відносини.

Відповідачка чинить позивачу перешкоди у вихованні та спілкуванні з донькою ОСОБА_4 . Не допускає його до доньки, не надає можливості спілкуватися з нею, приймати участь у вихованні, займатися розвитком дитини.

Такими діями відповідачки порушуються права дитини.

Просив суд зобов`язати відповідачку усунути позивачу перешкоди у спілкуванні з дочкою ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом встановлення графіку зустрічей наступним чином: кожну суботу кожного тижня з 16 години вечора до 16 години наступного дня (неділі) без присутності відповідачки або її родичів з правом виїзду за межі м. Павлограда до м. Дніпра до розважальних закладів (цирку, кінотеатру, кафе, парку атракціонів, дитячих розважальних закладів чи місць); по середах та четвергах кожного тижня з 17 до 20 години без присутності відповідачки або її родичів; у день народження дитини кожного року 16 листопада протягом п`яти годин підряд без присутності відповідачки чи її родичів; в літній період протягом двох тижнів підряд з правом виїзду за межі м. Павлограда з метою відпочинку та оздоровлення дитини; узгоджувати з батьком питання освіти та розвитку дитини (влаштування до дитячого садку, будь-якого дошкільного закладу, школи, гуртку, спортивної секції, клубу тощо), а також питання її фізичного розвитку та здоров`я.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня

2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_1 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, про усунення перешкод у зустрічах із дитиною та участі в її вихованні задоволено частково.

Зобов`язано ОСОБА_1 не чинити перешкоди у визначених судом способах зустрічей ОСОБА_1 із дитиною ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та участі у її вихованні.

Визначено наступні способи зустрічей позивача з цією дитиною та участі у її вихованні:

- кожного тижня у суботу з 10.00 години до 16:00 години без присутності відповідачки або її родичів з правом виїзду за межі м. Павлограда до м. Дніпра до розважальних закладів (цирку, кінотеатру, кафе, парку атракціонів, дитячих розважальних закладів чи місць);

- у день народження дитини кожного року 16 листопада протягом трьох годин підряд без присутності відповідачки чи її родичів.

В задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

Із вказаним судовим рішенням не погодилась відповідачка ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, просила апеляційний суд скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2022 року і ухвалитинове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про участь у вихованнімалолітньої доньки ОСОБА_2 відмовити в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення прийнято з порушенням норм матеріального права та містіть неповний виклад обставин, які мають значення для вирішення справи.

Суд першої інстанції не врахував, що позивач, маючи двох дітей, проводить диференціацію між ними: він бажає спілкуватися виключно з донькою, налаштовує її проти брата. Він постійно повідомляє мене про те, що згодом він має намір забрати доньку, заборонивши їй спілкуватись зі мною та братом.

Суд фактично звільнив позивача від обов`язку брати участь у вихованні сина, визнавши право на спілкування батька виключно з донькою.

Суд не врахував, що позивач має схильність до проявів жорстокості, оскільки в грудні 2020 року побив мене та сина. До теперішнього часу кримінальна справа перебуває у стадії досудового розслідування.

Відповідачка ОСОБА_1 вважає, що позивач може не повернути дитину, оскільки він неодноразово висловлювався щодо переїзду до іншого місця проживання.

Крім того, вважає, що заслуговує на увагу той факт, що позивач ставив під сумнів походження обох дітей від нього, оскільки не бажав сплачувати аліменти. Таким чином, він не хоче виконувати належним чином свій обов`язок щодо утримання дітей, однак має гроші на розваги та відпочинок і бажає витрачати їх виключено на доньку.

Від позивача ОСОБА_1 відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідачка ОСОБА_1 доводи апеляційної скарги підтримала, просила задовольнити апеляційну скаргу, судове рішення скасувати та в задоволенні позову відмовити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник позивача ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги не визнала, просила судове рішення залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Третя особа Орган опіки та піклування Павлоградської міської радив судове засідання апеляційного суду не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до статей 128, 130 ЦПК України, надала заяву про розгляд справи за відсутністю її представника (а.с. 212, 213).

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Тому апеляційний суд вважає можливим розглянути справу за відсутністю нез`явившегося представника третьої особи.

Заслухавши головуючого, відповідачку, представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно зі статтями 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 09.09.2016 року (а.с. 11).

Відповідно до свідоцтва про народження сторони є батьками малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 9).

З характеристик з роботи та місця проживання видно, що позивач ОСОБА_1 характеризується позитивно (а.с. 7, 8).

Відповідно до договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2006 року позивачу ОСОБА_1 належить квартира за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 14, 15).

Актом обстеження умов проживання від 14.04.2021 року, складеного спеціалістами служби у справах дітей Павлоградської міської ради, встановлено, що в житловому приміщенні, яке належить позивачу за адресою: АДРЕСА_1 , повністю створені умови для виховання та розвитку дитини (а.с. 6).

З висновку Органу опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області щодо визначення способу участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_2 від 14.07.2021 року №364 вбачається, що, враховуючи вік дитини, стан її здоров`я, режим дня, діючи виключно в інтересах дитини, орган опіки та піклування Павлоградської міської ради вважає за доцільне визначити способи участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої дитини за порядком: три рази на тиждень, в будні дні, кожного тижня з 17.00 години до 19.00 години за місцем проживання матері, з можливістю забирати дітей з садка чи школи, враховуючи бажання дітей, їх стан здоров`я та графік занять, за взаємною попередньою домовленістю; у день народження дітей з 10.00 години до 14.00 години з можливістю відвідування місць масового відпочинку, враховуючи бажання дітей, їх стан здоров`я, за взаємною попередньою домовленістю; 2 тижні на рік для спільного відпочинку і оздоровлення дітей без супроводу матері в курортних або туристичних центрах відпочинку та оздоровлення на території України, враховуючи стан здоров`я дітей, за взаємною попередньою домовленістю; спілкування з дітьми у вільний від занять час засобами телефонного, поштового, електронного та іншого засобу зв`язку, враховуючи стан здоров`я дітей, за взаємною попередньою домовленістю (а.с. 59-60).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справи не встановлено перепон для побачень батька з дитиною без присутності матері протягом періоду з 10-00 години до 16-00 години та у день народження дитини кожного року 16 листопада протягом трьох годин поспіль. Встановлення такого способу участі батька у вихованні дитини на даному етапі буде максимально відповідати інтересам дитини, із врахуванням її віку, а також з урахуванням необхідністю забезпечення належних умов для проживання, виховання дитини, виходячи з балансу в першу чергу інтересів дитини та інтересів її батьків. Зазначений спосіб участі батька у вихованні дітей може бути змінений з часом з урахуванням зміни віку дитини та обставин особистої прихильності до кожного з батьків, а також з урахуванням зміни психічного, фізичного, етичного розвитку дитини.

Такий висновок суду першої інстанції є правильним, відповідає обставинам справи та нормам закону.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року,встановлено, що держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно зі ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 157 СК України виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

За змістом ст. 159 СК Українисуд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров`я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. Одним із найважливіших прав дитини є право на сімейне виховання. Це право дитини включає, крім виховання батьками, право на спілкування з іншими членами сім`ї: дідом, бабою, іншими родичами.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 09.09.2016 року. Сторони є батьками малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З характеристик з роботи та місця проживання видно, що позивач ОСОБА_1 характеризується позитивно.

Актом обстеження умов проживання від 14.04.2021 року встановлено, що в житловому приміщенні, яке належить позивачу за адресою: АДРЕСА_1 , повністю створені умови для виховання та розвитку дитини.

Орган опіки та піклування Павлоградської міської ради Дніпропетровської області у висновку визначив, з врахуванням віку дитини, стану її здоров`я, режиму дня, спосіб участі батька ОСОБА_1 у вихованні малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Зогляду на наведене, апеляційний суд вважає, що, ухвалюючи рішення у справі, суд першої

інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази, і, надавши їм належну оцінку, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без з мін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове

рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати ОСОБА_1 по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 жовтня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді:

Повне судове рішення складено 17.03.2023 року.

Суддя: