Справа № 953/6475/22
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 лютого 2023 рокуКиївський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді Бобко Т.В.,
секретар судового засідання Бондаренко В.О.,
учасники справи:
представник позивача ОСОБА_2 ,
відповідач Головне управління Національної поліції в Харківській області,
представник відповідача Корнєєва Яна Юріївна,
відповідач Державна казначейська служба України,
представник відповідача Пузіков Вячеслав,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди ,
Короткий зміст позовних вимог та доводів позивача.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив наступне.
Посадовою особою Лозівського РВП ГУНП в Харківській області, який не є самостійною чи окремою юридичною особою, а відносить як відділ в структурі відповідача ГУНП в Харківській області, було незаконно складено відносно ОСОБА_1 протокол про вчинення адміністративного правопорушення. Так, 13 серпня 2021 року ДОП СП Лозівського РВП ГУНП в Харківській області лейтенантом поліції Левченком О.Б. відносно позивача було складено адміністративний протокол за ст.173 КУпАП (дрібне хуліганство) за подіями 29 липня 2021 року. Вказаний протокол було передано до Лозівського міськрайонного суду Харківської області, де справа розглядалась попри всі розумні строки більше 9 місяців з великою кількістю судових засідань, розгляд справи був завершений вже в Амур-Нижньодніпровському районному суді міста Дніпропетровська, яким 20 червня 2022 року було прийнято постанову про закриття справи в зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Процесуальний обов`язок щодо доказування обставин адміністративного правопорушення покладено на уповноважену особу, яка складає адміністративний протокол, за відсутністю складу адміністративного правопорушення провадження в справі не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, а тому дії посадової особи Лозівського РВП, яка склала протокол відносно позивача, були незаконними, оскільки він склав протокол за відсутністю доказів вчинення позивачем цього правопорушення.
Аргументи учасників справи.
02 грудня 2022 року відповідачем Головне управління Національної поліції в Харківській області в особі представника Корнєєвої Я.Ю. наданий відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечував проти задоволення позову з наступних підстав. Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею свої повноважень, відшкодовується на підставі ст.1174 ЦК України. Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна. Тобто, у даному випадку норми Закону № 266/94 ВР не застосовуються, адже відповідач ГУНП в Харківській області не належить до жодного з суб`єктів завдання шкоди, визначеному у названому Законі.
У ч. 1 ст. 1167 ЦК України визначено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Отже, позивач повинен довести протиправність поведінки відповідача, наявність самої моральної шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою, при цьому причинний зв`язок має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У даному випадку твердження позивача щодо завдання йому шкоди не підтверджуються об`єктивними даними, а саме відсутні протиправна поведінка відповідача, відсутній факт завдання моральної шкоди, в діях ГУНП в Харківській області та Лозівського РВП в Харківській області відсутня вина, відсутній причинний зв`язок між протиправними діяннями заподіювача шкоди (відповідача) та шкодою, завданою ОСОБА_1 . Так, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження факту винесення постанови про адміністративне правопорушення не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не підтверджує порушення прав позивача. При складенні протоколу у відношенні позивача працівник поліції діяв в межах наданих йому повноважень відповідно до ст.ст.173, 255 КУпАП та Закону України «Про Національну поліцію», відсутні рішення суду, якими б було встановлено факт незаконних дій або бездіяльності посадових осіб ГУНП в Харківській області та Лозівського РВП в Харківській області. Позивачем не зазначено, які ж саме дії Лозівського РВП в Харківській області спричинили йому моральну шкоду, позивач обмежився лише загальними фразами.
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 20.06.2022 жодним чином не зафіксовано фактів незаконності дій поліцейських, сам факт складання протоколу про адміністративне правопорушення не є притягненням особи до адміністративної відповідальності, а є компетенцією поліцейських, одним із можливих доказів по справі, який поряд з іншими доказами направляється до суду для подальшого розгляду та прийняття рішення. Наявність лише самого судового рішення про закриття провадження по справі у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення не може бути безумовною підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки даним рішенням не підтверджується факт наявності причинного зв`язку між шкодою у визначеному позивачем розмірі і протиправними діяннями відповідача та вини останнього в її заподіянні. Позивач не надав переконливих доказів, які б свідчили, що неправомірними діями працівників поліції йому було завдано моральну шкоду, яка призвела до страждань фізичного чи психологічного впливу. Так, укладення позивачем на власний розсуд угоди на отримання психологічних послуг без відповідного призначення лікарями та висновків медичних комісій є сумнівним доказом у його потребі.
Рух справи.
Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 16 листопада 2022 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням сторін.
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 13 серпня 2021 року відносно ОСОБА_1 складений протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ №706604 від 13 серпня 2022 року за ст. 173 КУпАП за фактом того, що він 29 липня 2021 року о 12 годині 05 хвилин у великій залі засідань Лозівської міської ради погрожував фізичною розправою та виражався нецензурною лайкою в сторону секретаря міської ради Кушнір Ю.В.
Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 20 червня 2022 року провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Постанова набрала законної сили 01 липня 2022 року.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема зі змісту договору про надання психологічної допомоги і психологічної реабілітації від 20 жовтня 2021 року, укладеного між ОСОБА_1 та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_3 та акту прийому-передачі наданих послуг за Договором про надання психологічної допомоги і психологічної реабілітації від 20 жовтня 2021 року №1 від 05 липня 2022 року, ОСОБА_1 у період з 20 жовтня 2021 року по 05 липня 2022 року були надані послуги у вигляді надання психологічної допомоги і курсів психологічної реабілітації через незаконні дії поліції за складання протоколу від 13 серпня 2021 року про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП.
Крім того, позивачем 27 вересня 2021 року був укладений договір №41 про надання правових послуг з адвокатом Бізденежним Сергієм Романовичем, відповідно до умов якого адвокат зобов`язався надати правову допомогу позивачу; представляти його права та інтереси в органах державної влади, місцевого самоврядування, органах державної виконавчої служби, перед третіми особами, а також в судах України загальної юрисдикції та здійснювати професійну діяльність; надавати правову допомогу клієнту у будь-яких справах та галузі права, які могли б бути пов`язані з клієнтом, незалежно від його процесуального статусу у цивільних, господарських, кримінальних, адміністративних справах та справах про адміністративні правопорушення.
Застосовані норми права, мотиви, з яких виходив суд та висновки суду.
Згідно з вимогами ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За правилами ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Так, статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статтями 2, 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.
На підставі пункту 2 частини першої статті 1 вищевказаного Закону в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.
Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, може свідчити про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).
Аналіз вищевикладених положень дає змогу дійти висновку, що в особи, щодо якої провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, закрито судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконних дій посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).
Отже, дії працівників УПП м. Харкова складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, передабчене ст. 173 КУпАП відповідно до положень пункту 4 частини першої статті 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, відшкодування моральної шкоди здійснюється незалежно від вини.
Беручи до уваги, що провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 173 КУпАП закрито у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення, суд доходить висновку про завдання позивачу моральної шкоди, яка на переконання суду виразилася у моральних (душевних) стражданнях, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення та з метою захисту свого порушеного права, а тому наявні правові підстави для відшкодування позивачеві завданої моральної шкоди відповідно до вимог статей 23, 1174 ЦК України, пункту 4 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".
При цьому, суд відзначає, що в рішенні ЄСПЛ від 28 травня 1985 року у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що «з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які…зіткнулися з проблемами...можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення за подібних обставин.
Отже, суд звертає увагу, що обставинами, які безумовно вплинули на заподіяння позивачу моральної шкоди, яка полягає у понесених ним моральних (душевних) страждань є зокрема доведення своєї невинуватості, відчуття несправедливості, викликане постановленням незаконної постанови про притягнення до відповідальності, витрати зусиль, спрямованих на захист своїх прав і свобод.
При цьому, наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями заподіювача чином не спростовано відповідачем у судовому порядку.
При визначенні розміру завданої позивач моральної шкоди, суд виходить з наступних обставин.
Відповідно до положень статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих відносин через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
У пункті 5 цієї ж Постанови Пленуму №4 зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Суд в контексті спірних правовідносин звертає увагу на те, що загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження - емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.
Суд наголошує, що, визначаючи співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам, суд повинен виходити із засад розумності та справедливості. З огляду на те, що "розумність" і "справедливість" є оціночними поняттями, суди першої та апеляційної інстанцій, які заслуховують сторін та встановлюють фактичні обставини справи, мають широку свободу розсуду під час визначення розумного та справедливого (співмірного) розміру відшкодування моральної шкоди.
При визначенні розміру моральної шкоди, суд оцінює ступінь моральних страждань позивача, враховує короткочасність конфліктної ситуації, наявність психологічного стресу у позивача після подій, а також наявність у позивача моральних (душевних) страждань, що були викликані вимушеними діями щодо доведення відсутності в своїх діях правопорушення з метою захисту свого порушеного права.
При цьому, суд вважає необхідним зазначити наступне.
Відповідно до частини другої статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України). Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).
Аналіз наведених вище положень чинного законодавства свідчить про те, що у справах про відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, держава може брати участь через орган, діями посадової особи якого завдано шкоду. Такими органом державної влади у спірних правовідносинах є Департамент патрульної поліції.
У постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21) зазначено, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.
Зі змісту акту прийому-передачі наданих послуг вбачається, що у період з 20 жовтня 2021 року по 05 липня 2022 року позивачу надано послуги у вигляді надання психологічної допомоги і курсів психологічної реабілітації через незаконні дії поліції зі складання протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 173 КУпАП від 13 серпня 2021 року. При цьому, ані в акті, ані в договорі про надання психологічної допомоги і психологічної реабілітації не зазначено обсяг та тривалість наданих послуг. Позивачем не надано жодних доказів, що він у зв`язку зі складенням відносно нього протоколу потребував надання не тільки психологічної допомоги, а й психологічної реабілітації, зокрема відсутні будь-які дослідження психолога, висновки психологічної експертизи, направлення лікаря-психотерапевта для проходження психологічної реабілітації, тощо. Крім того, виходячи з обставин справи, суд має розумні сумніви що, позивачу була спричинена така шкода, яка потребувала тривалої психологічної реабілітації (більше 8 місяців).
Отже, суд вважає недоведеним позивачем необхідність отримання психологічної допомоги та психологічної реабілітації саме у зв`язку зі складанням відносно нього протоколу про адміністративне правопорушення.
Відповідно до частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За змістом положень статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Щодо відшкодування сум, сплачених у зв`язку з наданням юридичної допомоги під час розгляду матеріалу про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 173 КУпАП , суд зазначає наступне.
Як вже зазначалось судом, 27 вересня 2021 року був укладений договір №41 про надання ОСОБА_1 правових послуг з адвокатом Бізденежним Сергієм Романовичем. Пунктом 4.1 договору встановлено, що оплата послуг адвоката за договором здійснюється після підписання акту наданих послуг, який слугує підтвердженням надання належної якості послуг Клієнту відповідно дои замовлення-доручення про надання правових послуг, яке може здійснюватися як усно, так і письмово.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист цивільного інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною другою статті 16 ЦК України.
Згідно з положеннями статей 3, 4 ЦПК України захисту підлягають порушене, невизнане або оспорюване право особи чи інтерес, а також державний чи суспільний інтерес.
Статтею 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що відповідно до положень цього Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність», «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.
У статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» зазначено, що у наведених у статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги.
Отже, питання відшкодування витрат на юридичну допомогу, понесених під час розгляду матеріалу про притягнення до адміністративної відповідальності вирішується відповідно до положень статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 ч. 1 ст. 1 вказаного Закону встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (п.6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Відповідно до статті 19 Закону, видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, і суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом з тим, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Вирішуючи питання про відшкодування витрат на адвоката, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим.
Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони. При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018 у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018 у справі № 814/698/16 та правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постанові від 04 квітня 2022 року у справі № 339/233/20.
Так, матеріали справи не містять жодних відомостей щодо надання адвокатом наступних послуг в межах виконання умов Договору про надання правової допомоги №41 від 27 вересня 2021 року, а саме: складання процесуальних документів до суду стосовно предмету справи (клопотання про закриття справи, клопотання про виклик і опитування свідків та інше); збирання і подання доказів до суду про відсутність складу адміністративного правопорушення; складання і направлення адвокатських запитів стосовно отримання відомоостей, які мають значення для справи; відрядження із м. Запоріжжя до м. Лозова для ознайомлення зі справою та участю в судових засіданнях (участь у засіданнях та ознайомлення із матеріалами справи).
Зі змісту постанови Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 20 червня 2022 року, якою закрите провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 ст. 173 КУпАП у зв`зяку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, вбачається, що ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, будучи своєчасно і належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, не вбачається і участь адвоката під час розгляду вказаного матеріалу, звернення з клопотаннями та надання останнім будь-яких доказів, в тому числі: звернення з клопотаннями про закриття справи, про виклик і опитування свідків та інші, подання доказів про відсутність складу адміністративного правопорушення. Не надані позивачем та його представником і будь-яких доказів на підтвердження складання і направлення адвокатських запитів стосовно отримання відомоостей, які мають значення для справи, а також докази щодо відрядження адвоката із м. Запоріжжя до м. Лозова для ознайомлення зі справою та участю в судових засіданнях (участь у засіданнях та ознайомлення із матеріалами справи).
Дослідивши надані докази, враховуючи викладені обставини, складність справи і неможливість підтвердження позивачем усіх матеріальних витрат, понесених у зв`язку з участю адвоката, застосовуючи принципи співмірності та розумності розміру судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, виходячи з конкретних обставин справи, суд дійшов висновку, що відшкодуванню підлягають лише витрати, пов`язані з наданням адвокатом правових консультацій стосовно предмета справи, доказування, процесуальної поведінки учасників справи тривалістю 8 годин, вартістю однієї години роботи 200 гривень, а всього 1600 гривень.
Щодо судових витрат
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 2 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судові витрати компенсуються за рахунок коштів, передбачених Державним бюджетом України у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 12, 81, 247, 263-265 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Харківській області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задовольнити частково.
Стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування витрат, пов`язаних з наданням юридичної допомоги 1600 (одна тисяча шістсот) гривень.
В задоволенні інших позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ОСОБА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 .

Відповідач Департамент патрульної поліції, код ЄДРПОУ 40108646, місцезнаходження: 03048, м. Київ, вул. Федора Ернста, 3.

Відповідач Державна казначейська служба України, код ЄДРПОУ 37567646, місцезнаходження: 01014, м. Київ, вул. Бастіонна, 6.

Суддя Т.В. Бобко