ПОСТАНОВА

Іменем України

16 лютого 2023 року м. Кропивницький

справа № 396/1439/21

провадження № 22-ц/4809/213/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючий суддя - Дьомич Л. М. (суддя - доповідач),

судді Головань А.М., Письменний О.А.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач Глодоська сільська рада Новоукраїнського району Кіровоградської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про визнання права на земельну частку (пай) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2022 року (суддя Русіна А.А.), -

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог та заперечень на позов

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати за ним як членом колективного сільськогосподарського підприємства «ім. Фрунзе», право на земельну частку (пай) розміром 4,78 га за рахунок земель запасу в адміністративних межах Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

Вимоги обґрунтовані тим, що він був членом Колективного сільськогосподарського підприємства «імені Фрунзе» Новоукраїнського району Кіровоградської області з 15 березня 1993 року по 09 лютого 2000 року.

Згідно запису № 1 від 15.03.1993 року трудової книжки колгоспника, ОСОБА_1 , прийнятий в члени КСП «ім. Фрунзе» Новоукраїнського району Кіровоградської області на підставі протоколу №3 від 15.03.1993 року засідання правління Колективного сільськогосподарського підприємства «імені Фрунзе» Новоукраїнського району Кіровоградської області.

На підставі рішення загальних зборів КСП «імені Фрунзе» від 09.02.2000 року виведений з членів КСП у зв`язку з реорганізацією. Наказом № 1-Б від 10 лютого 2000 року прийнятий в члени СВК «імені Фрунзе» Новоукраїнського району Кіровоградської області. 07 лютого 2001 року наказом № 1 виведений з членів СВК «імені Фрунзе» Новоукраїнського району Кіровоградсткої області у зв`язку з реорганізацією. 08 лютого 2001 року наказом № 1 прийнятий в члени ТОВ «імені Фрунзе» Новоукраїнського району Кіровоградської області. 01 лютого 2002 року наказом № 12 звільнений з членів ТОВ «імені Фрунзе» Новоукраїнського району Кіровоградської області за власним бажанням.

Розпаювання земель КСП «імені Фрунзе» проведено в 1995 року, проте позивач помилково не був включений до списку громадян-членів КСП «імені Фрунзе», що є додатком до Державного акту на право колективної власності.

Згідно відповіді на адвокатський запит Управління у Новоукраїнському районі Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області від 20.07.2021 року № 124/119-21, зазначено, що у списку громадян-членів КСП «імені Фрунзе», що є додатком № 1 до Державного акту № 23 від 12 грудня 1995 року ОСОБА_1 не значиться, що позбавило його права на отримання у приватну власність земельної частки (пай).

Позивач вважає, що його право на земельну частку (пай) виникло з моменту отримання сільськогосподарським підприємством «імені Фрунзе» Державного акта на право колективної власності. Це право є непорушним та підлягає захисту без обмеження строком позовної давності. Його не було включено до списків осіб - членів КСП «ім. Фрунзе» і він не отримував сертифікат про право на земельну частку (пай).

Відповідач відзив на позовну заяву не подавав, натомість подав клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки право на земельну частку (пай) виникло з моменту отримання сільськогосподарським підприємством Державного акту на право колективної власності, тобто у 1995 році.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області у задоволенні позову ОСОБА_1 до Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області про визнання права на земельну частку (пай), відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що позивач не звертався до КСП "імені Фрунзе" з клопотанням про вирішення питання щодо включення його в списки громадян-членів КСП, які мають право на земельну частку (пай). Дії КСП позивачем не оскаржувались, позов пред`явлено не до всіх належних відповідачів.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

Не погоджуючись із судовим рішенням ОСОБА_1 подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про скасування рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2022 року та ухвалити нове, яким визнати за позивачем, як членом КСП «імені Фрунзе» с. Глодоси Новоукраїнського району Кіровоградської області право на земельну частку пай розміром 4.78 умовних гектарів за рахунок земель запасу в адміністративних межах Глодоської сільської ради Новоукраїнського району Кіровоградської області.

В обґрунтування вказує, що суд не надав належної правової оцінки встановленим обставинам справи. Апеляційна скарга містить посилання на норми права та виклад обставин.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подана 02 листопада 2022 року.

Ухвалою суду від 02 листопада 2022 року витребувано з Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області матеріали даної цивільної справи .

29 листопада 2022 року ухвалою суду відкрито провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву.

21 грудня 2022 року закінчено підготовчі дії, справу призначено до розгляду в Кропивницькому апеляційному суді на 26 січня 2023 року, про що постановлено відповідну ухвалу.

Обставини справи, встановлені судами

Судом встановлено, що 15.03.1993 року ОСОБА_1 був прийнята в члени КСП «імені Фрунзе» Новоукраїнського району Кіровоградської області. З відміток в його трудовій книжці вбачається, що на підставі рішення загальних зборів КСП «ім. Фрунзе» від 09.02.2000 року ОСОБА_1 виведений з членів КСП у зв`язку з реорганізацією, наказом № 1-Б від 10 лютого 2000 року прийнятий в члени СВК «ім. Фрунзе» Новоукраїнського району Кіровоградської області, 07 лютого 2001 року наказом №1 виведений з членів СВК «ім. Фрунзе» Новоукраїнського району Кіровоградсткої області у зв`язку з реорганізацією, 08 лютого 2001 року наказом № 1 прийнятий в члени ТОВ «ім. Фрунзе» Новоукраїнського району Кіровоградської області, 01 лютого 2002 року наказом № 12 звільнений з членів ТОВ «ім.Фрунзе» Новоукраїнського району Кіровоградської області за власним бажанням (а.с.5-7).

27 грудня 1995 року КСП «ім. Фрунзе» одержало державний акт на право колективної власності на землю серії КР № 23, який зареєстрований в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 23 (а.с.39).

Згідно списку громадян - членів КСП "імені Фрунзе", доданого до вищевказаного державного акта на право колективної власності на землю ОСОБА_1 не включений, земельної частки (паю) при розпаюванні земель, які перебували в колективній власності даного КСП, не отримав (а.с.42-65).

Відповідно інформації викладеної у листі ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області відділ №3 Управління у Новоукраїнському районі від 20.07.2021 року за №123/119-21, державний акт на право колективної власності на землю колективному сільськогосподарському підприємству "імені Фрунзе" серія КР №23, виданий на підставі рішення Глодоської сільської ради народних депутатів від 19 жовтня 1995 року, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю 27 грудня 1995 року за № 23 (а.с.11). А у листі від 20.07.2021 року за №124/119-21, зазначено, що затверджено середній розмір земельної частки (паю) по КСП «ім. Фрунзе» Глодоської сільської ради Новоукраїнського району, який складає 4,78 умовних гектар, нормативно грошова оцінка земельної частки (пай) на момент видачі державного акту на право колективної власності на землю 27.12.1995 року становила 19326 грн. Також в даному листі продубльована інформація про держаний акт на право колективної власності КСП «ім. Фрунзе» серія КР №23, виданий на підставі рішення Глодоської сільської Ради народних депутатів від 19.10.1995 року, у списку громадян-членів КСП «ім. Фрунзе», що є додатком № 1 до Державного акту № 23 від 12.12.1995 року ОСОБА_1 не значиться (а.с.12).

Щодо участі сторін в суді апеляційної інстанції

Учасників справи у відповідності до вимог чинного законодавства повідомлено про дату, час та місце розгляду даної справи (а.с.134-135).

25 січня 2023 року на електронну адресу суду від представника позивача, адвоката Титаренко Г.С. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, призначеної на 26 січня 2023 року у зв`язку її перебуванням за межами міста та області (а.с.136-137).

Разом з тим, представником до вказаного клопотання не долучено належних доказів на підтвердження того, що вона перебуватиме за межами міста.

В зв`язку з чим суд не задовольняє представника позивача про відкладення розгляду справи, з підстав неповажності.

Від представника Глодоської сільської ради Єльнікової Н.О. на електронну адресу суду надійшла заява, в якій представник просить перенести розгляд справи на іншу дату та час, починаючи з 12 квітня 2023 року, в зв`язку з виїздом адвоката за межі України (копія авіаквитка додається) та Глодоська сільська рада не бажає заключати договір з іншим адвокатом (а.с.139-142).

Апеляційний суд звертає увагу, що на 26 січня 2023 року, дата призначення судового засідання з викликом сторін, відповідач Глодоська сільська рада належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.135). Станом на дату розгляду справи жодних клопотань чи заяв від відповідача не надійшло.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Щодо дати ухвалення судового рішення

За положеннями ч.5 ст.268 ЦПК, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню підлягає частково та з наступного.

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. У статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року та протоколи до неї (далі Конвенція), а також практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно до ст. 367 ЦПК суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів Кропивницького апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, лише щодо підстав відмови в позові, при цьому висновок суду залишається без зміни.

Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Згідно із частиною третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Частиною другою статті 14 Конституції України визначено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 3 ЦК України встановлено, що загальними засадами цивільного законодавства є: неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» (далі Порядок паювання земель) встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі, створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Право на земельну частку (пай) згідно з пунктом 2 Порядку паювання земель мають члени сільськогосподарського підприємства, кооперативу, акціонерного товариства, у тому числі, пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

У частині дев`ятій статті 5 Земельного кодексу України 1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 22 Земельного Кодексу України 1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на землю виникає після одержання документа, що посвідчує це право.

У частині другій статті 23 Земельного Кодексу України 1990 року (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян.

Отже, право особи на земельну частку (пай) виникає за наявності трьох умов: одержання КСП державного акта на право колективної власності на землю, перебування такої особи в членах КСП на час передачі державного акта та включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Порядку паювання земель має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Отже, громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього додатка до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП.

Як встановлено та відомо з матеріалів справи, КСП отримав державний акт на право колективної власності на землю, позивач на час передачі державного акта був членом КСП. Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 був виключений з членів КСП «ім.Фрунзе» на час отримання ним земельної ділянки.

Виходячи із зазначеного, оскільки на час видачі КСП « ім.Фрунзе» державного акта на право колективної власності на землю 27 грудня 1995 року ОСОБА_1 не був виключений в установленому законом порядку із членів КСП, то відповідно мав право на внесення до списку осіб на розпаювання землі, однак не був включений до такого списку з невідомих причин.

Тобто стороною доведено право на розпаювання землі, однак порушене право не підлягає захисту в судовому порядку за наступного.

Згідно з частиною першою статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності. Визнання закону таким, що втратив чинність, припиняє його дію в повному обсязі.

З огляду на зазначені вимоги в цій справі слід застосовувати положення актів цивільного законодавства, чинних на момент виникнення спірних правовідносин, а саме ЦК УРСР.

Згідно зі статтею 71 ЦК УРСР, чинного на час виникнення спірних правовідносин, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки.

Відповідно до статті 76 ЦК УРСР перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.

У пункті 6 Прикінцевих і перехідних положень ЦК України вказано, що правила цього Кодексу щодо позовної давності стосуються тільки тих позовів, строк пред`явлення яких, встановлений попереднім законодавством, не сплив до 01 січня 2004 року. Якщо ж строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені ЦК УРСР 1963 року.

У статтях 71, 75 ЦК УРСР зазначено, що загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Позовна давність застосовується судами незалежно від заяви сторін.

Статтею 80 ЦК УРСР встановлено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Оскільки право на позов у ОСОБА_1 виникло ще у 1996 році, то трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, сплинув до набрання чинності ЦК України 2003 року, тому суд зобов`язаний самостійно застосувати наслідки його спливу, без подання відповідної заяви сторонами спору.

Колегія суддів знаходить обґрунтованими позовні вимоги та необхідність відмови у їх задоволенні з огляду на пропуск позивачем строку звернення до суду з цим позовом.

Право на позов у позивача виникло з 19 жовтня 1995 року, тобто після видачі КСП «ім. Фрунзе» державного акта на землю.

Тому, звернувшись до суду у жовтні 2021 року (минування понад 25 років), позивач пропустив встановлений законодавством строк звернення до суду з цим позовом, оскільки про порушення своїх прав дізнався, або повинен був дізнатися, коли почалося розпаювання земель колишніх колгоспників.

ОСОБА_1 як член КСП мав дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) з часу видачі КСП (1995 рік) акта на право колективної власності на землю. Однак, у передбачений законом строк не звернувся до суду з вказаними вимогами, що є підставою для відмови у задоволенні його позову.

Звертаючись до суду ОСОБА_1 не навів обґрунтування для визнання поважними причин пропуску строку позовної давності для звернення до суду із позовом, взагалі такої заяви ним не подавалося. В запереченні на заяву сторони відповідача про застосування строку позовної давності позивач вказав, що його право не обмежується строком.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні висновки щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах містяться у постановах Верховного Суду: від 19 грудня 2019 року в справі № 629/4423/17, від 09 вересня 2020 року у справі № 637/53/18, від 17 червня 2020 року у справі № 600/528/16, від 21 жовтня 2020 року в справі № 401/971/19, 03 лютого 2021 року в справі № 403/402/19, від 21 липня 2021 року в справі № 933/670/20, від 27 липня 2021 року в справі № 686/6892/20.

Отже, підставою відмови в позові є пропущений строк позовної давності для звернення до суду.

З огляду на викладене, колегія суддів змінює мотиви відмови в задоволенні позову, враховуючи вимоги п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК.

Суд першої інстанції відмовив через те, що ОСОБА_1 не вчиняв ніяких дій, направлених на включення його до списку додатка до державного акта на право колективної власності на земельну ділянку до проведення розпаювання, не наполягав на перепаюванні земель після його проведення, не надав суду доказів неправомірності не включення його до списку членів КСП «імені Фрунзе», вимог про оскарження дій та рішень КСП, а також посадових осіб, які такі списки затверджували не заявляв, тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.

А також стороною не визначено необхідне коло осіб, які мають брати участь у розгляді справи. Оскільки питання щодо затвердження розміру земельної частки (паю) та видачі сертифікату належить до компетенції районної державної адміністрації, то остання, враховуючи п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», мала бути також залучена до участі у справі в якості відповідача (співвідповідача).

З вказаними висновками не погоджується апеляційна інстанція. Відповідна судова практика у подібних справах є усталеною ( постанови Верховного Суду від 14 грудня 2022 року справа № 389/1201/21 від 26 листопада 2018 року справі № 395/1324/16-ц (провадження № 61-29106св18), від 20 грудня 2018 року у справі № 467/1712/16-ц (провадження № 61-15934св18), від 17 квітня 2019 року у справі № 602/182/17 (провадження № 61-37553св18), від 27 вересня 2019 року у справі № 139/925/18 (провадження № 61-5692св19), від 31 жовтня 2019 року у справі № 387/278/17 (провадження № 61-31284св18), від 06 листопада 2019 року у справі № 611/10/17 (провадження № 61-30708св18), від 03 грудня 2019 року у справі № 481/220/18 (провадження № 61-4336св18), від 13 грудня 2019 року у справі № 390/979/18 (провадження № 61-9407св19), від 07 квітня 2020 року у справі № 147/294/18 (провадження № 61-20292св19), від 13 січня 2021 року у справі № 542/1407/17-ц (провадження № 61-107св19), від 21 липня 2021 року у справі № 933/670/20 (провадження № 61-4189св21), від 27 липня 2021 року у справі № 686/6892/20 (провадження № 61-16382св20), від 20 жовтня 2021 року у справі № 930/3139/19 (провадження № 61-2997св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 662/1660/18 (провадження № 61-6204св19), від 26 квітня 2022 року у справі № 376/1220/20 (провадження № 61-19536св21)).

Зазначені судові рішення містять висновки, які не передбачають попереднього звернення до КСП, оскарження його дій чи бездіяльність. Висновок апеляційного суду враховує саме вищевказану практику.

А щодо неналежності відповідачів, не повний обсяг суб`єктного складу сторін про що також вказав суд першої інстанції, то це залежить від предмету порушеного спору, способу захисту порушеного праву.

Аргументи апеляційної скарги зводяться лише до незгоди з висновками суду стосовно встановлених обставин, не вказано суттєвого обґрунтованого заперечення з жодним висновком суду.

Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються як в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в цих межах.

Відповідно до 376 ЦПК суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу частково задовольняє, змінює мотивувальну частину судового рішення, резолютивна частина рішення зміні не підлягає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Новоукраїнського районного суду Кіровоградської області від 29 вересня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Л. М. Дьомич

Судді А.М. Головань

О. А. Письменний