КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2023 року

справа № 362/2738/22

провадження № 22-ц/824/4415/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.,

при секретарі: Яницькій О.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2022 року та на додаткове рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2022 року та за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 на додаткове рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними,

В С Т А Н О В И В :

В липні 2022 року позивач звернулася до суду з з вищевказаним позовом.

В обґрунтування вимог зазначила, що 22 липня 2021 року між відповідачами укладено два договори дарування, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0995 гектарів, кадастровий номер :02:010:0017 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за вказаною адресою.

Посилаючись на відповідні положення цивільного законодавства, позивач стверджує, що вказані договори є фіктивними, оскільки укладені з метою ухилення відповідачки ОСОБА_2 від наслідків відшкодування цивільної шкоди внаслідок вчинення злочину, а тому, просила визнати недійсними зазначені договори (а.с. 93 - 96).

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2022 року позов задоволено. Визнано недійсним укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договір від 22 липня 2021 року дарування житлового будинку АДРЕСА_1 .

Визнано недійсним укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договір від 22 липня 2021 року дарування земельної ділянки площею 0,0995 гектарів, кадастровий номер :02:010:0017 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по 1 240 гривень 50 копійок з кожного у відшкодування судових витрат.

Додатковим рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2022 року стягнуто на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 і ОСОБА_3 по 10 000 гривень 00 копійок з кожного у відшкодування судових витрат.

В поданій апеляційній скарзі представник відповідачів просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, а додаткове рішення суду скасувати.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що укладення договорів дарування будинку та земельної ділянки не носило характеру фіктивності та удаваності. Фактична передача майна свідчить про те, що спірні договори були спрямовані на реальне настання наслідків, зумовлених ними. Вказує, що на виконання договорів ОСОБА_3 , як обдарований, отримав від ОСОБА_2 , як дарувальника, ключі та технічну документацію на будинок, правовстановлюючі документи на будинок та земельну ділянку, здійснив переоформлення особових рахунків по сплаті за використання електричної енергії та природного газу у домоволодінні.

Крім того, позивач не погоджується із розміром витрат на правничу допомогу надану позивачу, та вважає, що сума у 20 000 грн є надміру високою та завищеною. Разом із тим, вказує на відсутність в матеріалах справи акту виконаних робіт та розрахунку часу, витраченого на надання правової допомоги.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить додаткове рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити заяву ОСОБА_1 про винесення додаткового рішення в повному обсязі та стягнути на її користь з відповідачів по 35000,00 грн з кожного витрат на правничу допомогу.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу відповідачів залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що укладення спірних договір перешкоджання здійсненню накладення арешту на майно ОСОБА_2 в якості забезпечення позову потерпілих в рамках кримінального провадження. Крім того, зазначає, що матеріали справи не містять клопотання відповідачів про зменшення розміру витрат на правничу допомогу

В судовому засіданні представник відповідачів апеляційну скарг, подану в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ) підтримав, просив її задовольнити, проти апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечував.

В судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу, подану в інтересах ОСОБА_1 підтримав, проти задоволення апеляційної скарги, поданої в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ).

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив із того, що спірні договори укладено з метою уникнення негативних правових наслідків у випадку притягнення відповідача ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності, та спірні договори не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними.

Однак, колегія суддів із таким висновком суду не погоджується.

Судом встановлено, що 01 липня 2021 року щодо суспільно-небезпечних дій ОСОБА_2 внесено відомості до ЄРДР за № 120 211 111 400 003 73 із правовою кваліфікацією за ч. 1 ст. 121 КК України (а.с. 22).

02 липня 2021 року останній повідомлено про підозру у кримінальному провадженні № 120 211 111 400 003 73 від 02.07.2021 року за ч. 1 ст. 121 КК України (а.с. 28 - 31).

22 липня 2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Бобковою І.О. посвідчено укладені між ОСОБА_2 і ОСОБА_3 договори дарування житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0995 гектарів, кадастровий номер :02:010:0017 для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за вказаною адресою (а.с. 57 - 59).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання вимог вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановленні частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до норм статті 203 ЦК України:

- зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам;

- волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі;

- правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами 1, 2 статті 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням частин першої та п`ятої статті 203 ЦК України, що за правилами статті 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до статті 234 ЦК України.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

Вказаний правовий висновок висловлений у постанові Верховного Суду України від 21 січня 2015 року у справі № 6-197цс14, постанові Верховного Суду від 04 березня 2019 року у справі № 642/4737/16-ц.

Відповідно ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 посилалася на те, що договори дарування земельної ділянки та житлового будинку укладені між ОСОБА_2 та її сином ОСОБА_3 після початку кримінального розслідування відносно відповідачки ОСОБА_2 .

Разом із тим, сам по собі факт укладення спірних договірних після початку кримінального розслідування не є достатньою підставою для висновку про фіктивність договору.

Відповідно до п. 8 договору дарування земельної ділянки від 22.07.2021 року вказано, що договір не носить характеру фіктивної та удаваної угоди.

Відповідне положення містить п. 7 договору дарування житлового будинку від 22.07.2021 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 проживає в будинку, який є предметом договору дарування, за адресою: АДРЕСА_1 .

Також відповідачами надано копію додаткової угоди до публічного договору постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, укладеного 29.08.2022 року між ТОВ ТОВ «Київська обласна енергопостачальна компанія» та ОСОБА_3 , а також Заяву-приєднання ОСОБА_3 до умов договору розподілу природного газу від 29.08.2022 року.

Укладення зазначених угод вказує на передачу майна ОСОБА_3 , та користування ним, а відтак свідчить про реальність настання наслідків, зумовлених договорами дарування.

Доказів на підтвердження того, що при укладенні договорів дарування ОСОБА_2 не мала наміру створення обумовлених ними правових наслідків, позивачем не надано та матеріали справи не містять.

Будь-яких порушень вимог, встановлених ст. 203 ЦК України, при укладенні спірного правочину судом не встановлено.

Колегія суддів приходить до висновку про те, що спірні договори дарування спрямовані на реальне настання правових наслідків, зумовлених ними, воля обох сторін договорів відповідала зовнішньому її прояву, тобто, сторони, укладаючи договір знали про наслідки їх укладення та бажали настання таких наслідків, а тому відсутні правові підстави для визнання договорів недійсними.

Судом першої інстанції не в повній мірі досліджено усі обставини, неправильно застосовані норми матеріального права, тому колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 13 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи, що апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду першої інстанції та відмову у задоволенні позовних вимог, відтак вимоги позивача про відшкодування витрат на правову допомогу задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 вересня 2022 року скасувати, постановити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними відмовити.

Додаткове рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 22 вересня 2022 року скасувати, постановити нове, яким відмовити ОСОБА_1 у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді