Справа № 161/3024/22
Провадження № 2/161/802/23
У Х В А Л А

22 лютого 2023 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого судді Рудської С.М.

при секретарі Коржик Н.В.

за участі:

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши у підготовчому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за позовом заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання договорів недійсними

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Луцького міськрайонного суду Волинської області перебуває вищевказана цивільна справа № 161/3024/22, предметом якої є визнання земельної ділянки та житлового будинку, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , об`єктами спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , а також визнання недійсними договорів дарування вказаних об`єктів нерухомого майна, які були укладені 19.04.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , та посвідчені приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області Ариванюк Н.А. за реєстровими № № 923, 926.

01.02.2023 року представником позивачки адвокатом Хомич О.В. було подано до суду клопотання про проведення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи на обгрунтування якого остання зазначила, що на момент укладення оспорюваних правочинів ОСОБА_3 протягом тривалого часу боролась з тяжким недугом, проходила довготривалі курси лікування та приймала багато медичних препаратів. А тому є усі підстави вважати, що вона могла не усвідомлювати на день укладення оспорюваних правочинів значення своїх дій та їх наслідків. Тобто, наявна вірогідність, що саме в період довготривалих курсів лікування остання підписала оскаржувані правочини та фактично, не розуміючи цього, передала в особисту власність ОСОБА_4 житловий будинок та земельну ділянку, що були придбані за спільні кошти позивачки та ОСОБА_3 , а від так були їхньою спільною сумісною власністю. Враховуючи наведене, а також те, що для обгрунтування заявлених вимог у справі необхідні спеціальні знання в області судової психіатрії та психології, просить суд призначити в цивільній справі № 161/3024/22 комплексну судову психолого-психіатричну експертизу, проведення якої доручити Волинської філії судово-психіатричних експертиз Державної установи «Інституту психіатрії, судово-психіатричної експертизи та моніторингу наркотиків Міністерства охорони здоров`я України» та на вирішення якої поставити запитання, що стосуються встановлення психоемоційного стану та індивідуально-психологічних особливостей ОСОБА_3 , які остання мала на момент укладення спірних правочинів.

В підготовчому засіданні на вирішення учасників справи ставиться питання про призначення у справі судової психолого-психіатричної експертизи.

Позивач та її представник будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в підготовче засідання не з`явилися, причини своєї неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи від них на адресу суду не надходили.

Представник відповідача ОСОБА_4 в підготовчому засіданні щодо задоволення клопотання про проведення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи заперечувала.

Представник відповідача ОСОБА_3 в підготовче засідання повторно не з`явилася, до його початку подала до суду клопотання з проханням розгляд справи відкласти на іншу дату в зв`язку з її зайнятістю в іншому судовому провадженні.

Суд не вбачає підстав для відкладення підготовчого засідання та вважає можливим вирішити питання про призначення у справі судової експертизи за відсутності сторони позивача та представника відповідачки ОСОБА_3 .

Заслухавши думку представника відповідачки ОСОБА_4 , дослідивши клопотання про призначення експертизи, вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що предметом розгляду цивільної справи № 161/3024/22, з-поміж іншого, є визнання правочинів недійсними.

У якості матеріально-правової підстави вищевказаних вимог, сторона позивача визначає положення ст.ст. 215, 368, 369 ЦК України, та вказує, що відповідач ОСОБА_3 19.04.2016 року укладаючи договори дарування об`єктів нерухомого майна та передаючи їх в дар ОСОБА_4 , не врахувала, що на спірні земельну ділянку та житловий будинок поширюється режим спільної сумісної власності, у зв`язку з чим дарувальник не вправі була розпоряджатися таким майном одноосібно.

Тобто, визначним при доведенні вимог, на які посилається сторона позивача у своєму позові є встановлення або спростування того факту, що спірні земельна ділянка та житловий будинок є об`єктами спільної сумісної власності, а також та як наслідок, наявності або відсутність згоди позивачки на відчуження відповідачкою ОСОБА_3 такого майна.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (провадження № 14-703цс19), застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.11.2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21).

Зі змісту ст. 76 ЦПК України слідує, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються, зокрема, на підставі висновків експертів.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 102 ЦПК України висновок експерта це докладний опис проведених експертних досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, постановлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Відповідно до ч. 1 ст. 103 ЦПК України суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: для з`ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про судову експертизу», судова експертиза це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об`єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи, що перебуває у провадженні, зокрема, суду.

Судова експертиза призначається лише у разі дійсної потреби у спеціальних знаннях для встановлення фактичних даних, що входять до предмета доказування, тобто у разі, коли висновок експерта не можуть замінити інші засоби доказування.

Із вищенаведених норм чинного цивільного процесуального законодавства слідує, що призначення судом експертизи необхідне виключно у тому випадку, коли для з`ясування обставин, що мають значення для справи існує потреба залучення спеціальних знань у сфері іншій, ніж право, і з`ясування саме цих обставин входить до предмету доказування з огляду на визначені стороною позивача матеріально-правові підстави позову.

Проте, представник позивачки адвокат Хомич О.В., звертаючись до суду із клопотанням про проведення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи, фактично просить встановити психоемоційний стан та індивідуально-психологічні особливості ОСОБА_3 , які остання переживала на момент укладення спірних правочинів, проте такі обставини, з огляду на визначені матеріально-правові підстави позовної заяви, яка є предметом розгляду цивільної справи № 161/3024/22, що не входять до предмету доказування при розгляді даного спору.

Поряд з цим варто зауважити, що в ході проведення підготовчого провадження у даній справі, стороною позивача не було подано заяву про зміну підстав позову.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні клопотання представника позивачки адвоката Хомич О.В. про проведення комплексної судової психолого-психіатричної експертизи.

На підставі ст.ст. 10, 12, 13, 81, 103, 104, 112, 258-260, 353 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні клопотання представника позивача про призначення комплексної психолого-психіатричної експертизи відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 24 лютого 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області С.М. Рудська