Справа № 569/8478/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Левчука О. В.,

за участі секретаря судового засідання Янок М. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення грошових коштів за договором позики, звернення стягнення на майно та визнання права власності

В засіданні приймали участь:

представник позивача: Тарновецький П. Я.;

представник відповідача: Пузирко О. О.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася в Рівненський міський суд Рівненської області з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд:

- стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в гривнях в розмірі, що становить еквівалент 140 312,33 доларів США за курсом, встановленим НБУ, але не менше курсу, погодженого сторонами (1 долар США = 27,00 гривень);

- звернути стягнення на транспортний засіб: автобус SETRA S 315HD-H2, кузов

НОМЕР_1 , об`єм двигуна 14618, реєстраційний НОМЕР_2 , зареєстрований в ТСЦ 3246 21.05.2021, шляхом його передачі у власність ОСОБА_1 (РНОКПІ НОМЕР_3 в рахунок повернення позики в розмірі 810 000,00 грн., що еквівалентно 27 687,67 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ 1 долар США= 29,2549 грн.);

- визнати за позивачем право власності на транспортний засіб: автобус марки SETRA модель S 315HD-Н2, кузов НОМЕР_1 , рік випуску 1999.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 02 серпня 2021 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, за яким він передав, а відповідач отримав грошові кошти в розмірі 4 536 000,00 грн., що в еквіваленті становить 168 000,00 доларів США. Строк повернення позики не пізніше 02 серпня 2023 року. Вказує, що відповідачем не було сплачено йому відсотки за користування позикою за грудень 2021 року та січень 2022 року. Згідно договору позики, у випадку не сплати відсотків за користування позикою позивач має право вимагати від відповідача дострокове повернення позики в повному обсязі.

02 серпня 2021 року між сторонами був укладений договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Піддубною Л.П., зареєстровано в реєстрі за № 2592, за яким в рахунок забезпечення виконання зобов`язань відповідачем за договором позики було передано в заставу належний йому транспортний засіб: автобус SETRA S 315HD-H2, кузов НОМЕР_1 , об?єм двигуна НОМЕР_4 , реєстраційний НОМЕР_5 , зареєстрований в ТСЦ 3246 21.05.2021.

У зв?язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором позики позивач ініціював звернення стягнення на заставлений транспортний засіб. Станом на момент заявлення позову відповідач не передав йому у володіння заставлений транспортний засіб, а також не заперечив проти переходу до позивача права власності на заставлений транспортний засіб.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29.06.2022 за заявою позивача вжито заходи забезпечення позову.

Ухвалою суду від 07.07.2022 прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, призначено підготовче судове засідання.

16.08.2022 представником позивача подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої позивач просить суд:

- стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) грошові кошти в гривнях в розмірі, що становить еквівалент 145 849,85 доларів США за курсом,

встановленим НБУ, але не меншу курсу, погодженого сторонами (1 долар США = 27,00 гривень);

- звернути стягнення на транспортний засіб: автобус SETRA S 315HD-H2, кузовWKK1212, об?єм двигуна НОМЕР_4 , реєстраційний НОМЕР_2 , зареєстрований в ТСЦ 3246 21.05.2021, шляхом його передачі у власність ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в рахунок повернення позики в розмірі 810 000,00 грн., що еквівалентно 22 150,15 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ 1 долар США= 36,5686 грн.);

- визнати за ОСОБА_1 (РНОКП НОМЕР_3 )

право власності на транспортний засіб: автобус марки SETRA модель $ 315HD-Н2, кузов НОМЕР_1 , рік випуску 1999.

Вказана заява про збільшення позовних вимог подана в порядку ст. 49 ЦПК України, а тому приймається судом до розгляду.

Ухвалою суду від 11.11.2022 зустрічну позовну заяву відповідача та додані до неї документи повернуто заявнику.

17.11.2022 представником відповідача подано письмові заперечення проти позову, згідно з якими відповідач вважає, що вимога про дострокове повернення позики від 23.02.2022 та повідомлення про порушення договору позики від 02.08.2021 року направлене позивачем відповідачу 19.05.022, були надіслані не за місцем проживання відповідача і він їх отримав в липні 2022 року. За таких обставин вважає, що позовна заява про стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на транспортний засіб - заставу заявлені передчасно

Ухвалою суду від 22.12.2022 у задоволенні клопотання представника відповідача про витребування доказів та виклик свідків відмовлено.

Ухвалою суду від 22.12.2022 підготовче провадження у справі закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача у судовому засіданні 01.02.2023 підтримав позовні вимоги з підтав, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача заперечив щодо задоволення позову, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши надані у справі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною 1 ст.15 Цивільного кодексу України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

02 серпня 2021 року між позивачем та відповідачем був укладений договір позики, за яким позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в розмірі 4 536 000,00 грн., що в еквіваленті становить 168 000,00 доларів США (п. 1.1., 2.1., 3.1. договору позики).

Строк повернення позики не пізніше 02 серпня 2023 року (п.4.1. договору позики).

Відповідач зобов`язувався сплачувати позивачу кошти за користування позикою в розрахунку 3,5% на місяць від суми позики (п.2.2. договору позики).

Відсотки нараховуються щомісяця і сплачуються відповідачем до 2 числа наступного місяця. Відсотки сплачуються готівкою у гривні за адресою позивача, якщо сторони не дійшли згоди щодо іншого місця передачі (п.2.3. договору позики).

Як стверджує позивач, станом на 03.02.2022 відповідачем не було сплачено йому відсотки за користування позикою за грудень 2021 року та січень 2022 року.

За змістом п. 2.5. У випадку не сплати відсотків за користування позикою позивач має право вимагати від Відповідача дострокове повернення позики в повному обсязі (п.2.5. договору позики).

Сума позики повинна бути повернута в гривнях в розмірі, що становить еквівалент 168 00,00 доларів США за курсом, встановленим НБУ, але не меншу курсу, погодженого сторонами (1 долар США = 27,00 гривень) (п.4.1. договору позики).

03 лютого 2022 року позивач заявив відповідачу вимогу про дострокове повернення позики в гривнях в розмірі, що становить еквівалент 168 00,00 доларів США за курсом, встановленим НБУ, але не меншу курсу, погодженого сторонами (1 долар США = 27,00 гривень), що стверджується фіскальним чеком №0610 від 03.02.2022, накладною №750 від 03.02.2022, описом вкладення в лист від 03.02.2022.

Статтею 1046 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов?язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред?явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред?явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобов?язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно частини 1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Суд зазначає, що факт одержання відповідачем коштів за договором позики стверджується відповідним договором. Так, п 3.1. договору позики сторонами погоджено, що позивач передав, а відповідач отримав грошові кошти в розмірі 4 536 000,00 грн., що в еквіваленті становить 168 000,00 доларів США. Про отримання відповідачем коштів свідчить також його розписка у договорі позики.

Крім того, суд наголошує, що статтею 628 Цивільного кодексу України визначено зміст договору, який становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Вказаний вище договір позики підписаний сторонами, що не заперечується відповідачем. Такий договір у встановленому порядку не оспорено, не розірвано, не визнано недійсним.

Таким чином, укладений між сторонами договір є дійсним, укладеним належним чином та є обов`язковим для виконання сторонами,

Відповідач не надав доказів на спростування наявної заборгованості за договором позики. Твердження представника відповідача про неотримання ОСОБА_2 таких коштів під час підписання договору позики є необґрунтованими, оскільки спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Також судом встановлено, що в забезпечення повернення позики відповідач передав в заставу належний йому на праві власності автобус SETRA S 315HD-H2, кузов НОМЕР_1 (п.4.3. договору позики).

02.08.2021 між позивачем та відповідачем був укладений договір застави транспортного засобу, посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Піддубною Л.П., зареєстрований в реєстрі за № 2592 (далі - договір застави), за яким в рахунок забезпечення виконання зобов`язань відповідачем за договором позики було передано в заставу належний йому транспортний засіб: автобус SETRA S 315HD-H2, кузов НОМЕР_1 , об?єм двигуна НОМЕР_4 , реєстраційний НОМЕР_5 , зареєстрований в ТСЦ 3246 21.05.2021.

За результатом укладення договору застави приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Піддубною Л.П. було внесено до Державного реєстру обтяжень рухомого майна відомості про обтяження вище згаданого транспортного засобу, що стверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 74094799 від 02.08.2021.

В статті 1 Закону України "Про заставу" визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право в разі невиконання боржником (заставодавцем) забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення з вартості заставленого майна переважно перед іншими кредиторами. Застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Заставою може бути забезпечена будь-яка дійсна існуюча або майбутня вимога, що не суперечить законодавству України, зокрема така, що випливає з договору позики, кредиту, купівлі-продажу, оренди, перевезення вантажу тощо. Застава може мати місце щодо вимог, які можуть виникнути у майбутньому, за умови, якщо є угода сторін про розмір забезпечення заставою таких вимог. Застава має похідний характер від забезпеченого нею зобов`язання (стаття 3 Закону України "Про заставу").

Відповідно до статті 19 цього ж Закону, за рахунок заставленого майна заставодержатель має право задовольнити свої вимоги в повному обсязі, що визначаються на момент фактичного задоволення, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, якщо в момент настання терміну виконання зобов`язання, забезпеченого заставою, воно не буде виконано.

Водночас правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов`язань, а також правовий режим виникнення, оприлюднення та реалізації інших прав юридичних і фізичних осіб стосовно рухомого майна визначається Законом України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень".

Відповідно до статті 2 цього Закону, звернення стягнення на предмет обтяження - вжиття обтяжувачем передбачених законом заходів щодо предмета обтяження для задоволення своїх прав чи вимог, які випливають із змісту обтяження.

Статтею 24 вказаного Закону визначено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса в порядку, встановленому законом, або в позасудовому порядку згідно із цим Законом.

Використання позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження не позбавляє права боржника, обтяжувача або третіх осіб звернутися до суду.

Обтяжувач, який ініціює звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження.

У зв?язку з невиконанням відповідачем своїх зобов?язань за договором позики позивачем було ініційовано звернення стягнення на заставлений транспортний засіб.

Пунктом 1 частини 1 статті 26 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» встановлено, що обтяжувач має право на власний розсуд обрати один із таких позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зокрема, передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов?язання в порядку, встановленому цим Законом (у тому числі передача цінних паперів електронної форми існування у власність обтяжувача відповідно до законодавства про депозитарну систему України).

З системного аналізу норм Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" слід дійти висновку, що вказаними нормами права передбачено правові наслідки невиконання вимоги обтяжувача та порядок звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, в тому числі і на предмет застави на підставі рішення суду.

Даний порядок передбачає обов`язок обтяжувача до початку процедури звернення стягнення зареєструвати в Державному реєстрі відомості про звернення стягнення на предмет обтяження та до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь яких встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Дотримання даного порядку поряд з іншими нормами цивільного законодавства є виконанням вимог закону щодо законності та правомірності дій стягувача при зверненні стягнення на предмет застави.

Так, на виконання вимог статті 27 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" позивач 19.05.2022 надіслав відповідачу повідомлення про порушення договору позики від 02.08.2021 та заявив вимогу про передачу йому заставленого транспортного засобу, що стверджується фіскальним чеком №4676 від 19.05.2022, накладною № 131 від 19.05.2022 та описом вкладення в цінний лист від 19.05.2022, а також зареєстрував в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомості про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, що стверджується витягом про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 78669057 від 19.05.2022.

Пунктом 2.5. договору застави передбачено, що заставлене майно залишається на зберіганні у відповідача.

Станом на момент розгляду справи відповідач не передав позивачу у володіння заставлений транспортний засіб.

Доводи представника відповідача про те, що вимога про дострокове повернення позики від 23.02.2022 та повідомлення про порушення договору позики від 02.08.2021 були направлені відповідачу не за місцем проживання останнього не заслуговують на увагу, оскільки як стверджується договорами позики та застави, ОСОБА_2 було зазначено слідуючу адресу проживання: АДРЕСА_1 , на яку позивачем і були надіслані вказані вимога та повідомлення. Доказів повідомлення позивача про зміну свого місця проживання відповідачем суду не надано та у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до частини 3 статті 28 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" якщо боржник, у володінні якого знаходиться предмет забезпечувального обтяження, не виконує вимогу обтяжувача щодо передачі предмета забезпечувального обтяження у володіння обтяжувача, звернення стягнення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частин 1-3 статті 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", обтяжувач, який звертається до суду з вимогою звернути стягнення на предмет забезпечувального обтяження, зобов`язаний до моменту подання відповідного позову до суду письмово повідомити всіх обтяжувачів, на користь який встановлено зареєстроване обтяження цього ж рухомого майна, про початок судового провадження у справі про звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження.

Як стверджується витягом з Державного реєстру обтяжень рухомого майна №79092018 від 23.06.2022, в останньому відсутні відомості про реєстрацію на користь третіх осіб обтяження заставленого транспортного засобу.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті 25 Закону України "Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень", допускається звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження за рішенням суду із застосуванням однієї з процедур, передбачених статтею 26 цього Закону, зокрема, шляхом передачі у власність Позивача заставленого транспортного засобу.

Пунктом 1.3. Договору застави визначено, що предмет застави за згодою сторін оцінюється в сумі 810 000,00 грн.

Таким чином вартість транспортного засобу: автобус SETRA S 315HD-H2, кузов НОМЕР_1 , об?єм двигуна НОМЕР_4 , реєстраційний НОМЕР_2 , зареєстрований в ТСЦ 3246 21.05.2021, становить 810 000,00 грн., що з урахуванням вимог пункту 4.1. договору позики еквівалентно 22 150,15 доларів США (згідно офіційного курсу НБУ станом на 15.08.2022 р. становить 1 долар США= 36,5686 грн.).

Сума заборгованості ОСОБА_2 за договором позики від 02.08.2021 становить 145 849,85 доларів США (168 00,00 доларів США - 22 150,15 доларів США).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України року кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі статтею 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в розмірі 12 405, 00 грн.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354-355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики, звернення стягнення на майно та визнання права власності задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в гривнях в розмірі, що становить еквівалент 145 849,85 доларів США за курсом, встановленим НБУ, але не менше курсу, погодженого сторонами (1 долар США = 27,00 грн.).

Звернути стягнення на транспортний засіб: SETRA S 315HD-H2, кузов НОМЕР_1 , об`єм двигуна 14618, реєстраційний НОМЕР_7 , зареєстрований в ТСЦ 3246 від 21.05.2021, шляхом його передачі у власність ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) в рахунок повернення позики в розмірі 810 000, 00 грн., що еквівалентно 22 150, 15 доларів США (згідно з офіційним курсом НБУ 1 долар США = 36,5686 грн.).

Визнати за ОСОБА_1 право власності на транспортний засіб: автобус марки SETRA модель S 315HD-H2, кузов НОМЕР_1 , рік випуску 1999.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 12 405, 00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Рівненського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування учасників справи:

позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 );

відповідач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_6 , АДРЕСА_1 ).

Повне судове рішення складене та підписане 13.02.2023.

Суддя Левчук О. В.