Справа № 196/604/22
№ провадження 6/196/2/2023
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.02.2023 року смт. Царичанка

Царичанський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бабічевої Л.П.,

за участі секретаря судового засідання Шевченко Т.І.,

боржника - ОСОБА_1 ,

представника боржника - адвоката Бойко Ю.О.,

стягувачки - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Царичанка заяву боржника ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

03 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Царичанського районного суду Дніпропетровської області із заявою про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування заяви посилається на те, що ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08.11.2022 року було скасовано ухвалу Петриківського районного суду Дніпропетровської області від 29.09.2022 року в справі №196/1572/19 та його було звільнено з-під варти.

З 09.11.2022 року він проживає у належному йому на праві особистої приватної власності житловому будинку АДРЕСА_1 разом з дітьми і колишньою дружиною ОСОБА_2 . З народження своїх дітей він забезпечував житлом, іншими матеріальними благами, які необхідні для належного розвитку, навчання і виховання за рахунок власної праці і доходів, збережень та продовжує здійснювати після повернення з-під варти, тобто з 09.11.2022 року. Він не перешкоджає колишній дружині користуватися належним йому житлом, транспортом та іншим майном та благами побутового комфорту.

Під час того, коли він перебував під вартою у слідчому ізоляторі, його дружина подала до суду позов про розірвання шлюбі і рішенням Царичанського районного суду від 22.06.2021 року шлюб між ними розірвано.

На даний час вони фактично спільно проживають в одному житловому будинку, пов`язані спільним побутом, ведуть спільне господарство, спільно дбають про виховання дітей та їх утримання.

Приводом для подання даної заяви стало існування відкритого 13.10.2022 року за заявою стягувачки Царичанським відділом Державної виконавчої служби у Дніпровському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) виконавчого провадження №АСВП 70070731.

Так, 06.09.2022 року стягувачка отримала у Царичанському районному суді Дніпропетровської області судовий наказ у справі №196/604/22 про стягнення з нього на користь неї аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 вересня 2022 року, до повноліття дітей. Однак, до виконавчої служби судовий наказ був поданий для примусового виконання у жовтні 2022 року.

Вважає, що вказаний судовий наказ підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню з 09.11.2022 року.

Так, згідно ч.2 ст.2 СК України особи, які складають сім`ю, є такими, що спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. В силу ст.181 СК України умовою присудження судом коштів на утримання дитини (аліментів) у частці від доходу чи у твердій грошовій сумі є окреме проживання від дитини того з батьків, до кого такі вимоги пред`являються.

За таких обставин умовою припинення стягнення аліментів є поновлення спільного проживання з дітьми того з батьків, до кого такі вимоги пред`явлені. Тому, вказаний судовий наказ про стягнення з нього аліментів під час спільного проживання з дітьми батька є таким, що суперечить встановленому в ст.19 Конституції України правопорядку. Аліменти на утримання дітей можливо стягувати з батька лише у випадку, коли діти не проживають з батьком.

З 09.11.2022 року він добросовісно бере участь в утриманні своїх дітей матеріально, бере участь у їх вихованні, дбаючи про них як батько. Однак, з 09.11.2022 року ОСОБА_2 не подала до місцевого відділу ДВС заяви про повернення виконавчого документа.

На підставі вищевикладеного просить визнати судовий наказ від 06 вересня 2022 року в справі №196/604/22 про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітніх дітей таким, що не підлягає виконанню з 09.11.2022 року.

У судовому засіданні боржник ОСОБА_1 заяву підтримав, просив заявлені вимоги задовольнити. Пояснив, що він ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08.11.2022 року був звільнений з-під варти і з 09.11.2022 року постійно проживає в одному житловому будинку разом з дітьми і стягувачкою ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 . З цього часу він відновив участь у вихованні дітей.

В подальшому у судове засідання, призначене на 01 лютого 2023 року о 10.00 год., боржник ОСОБА_1 не з`явився, про день час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник боржника - адвокат Бойко Ю.О. у судовому засіданні підтримав подану заяву та просив її задовольнити, посилаючись на обставини, які викладені у поданій заяві.

Стягувачка ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви та просила відмовити у її задоволенні. Пояснила, що вона з дітьми та боржником на даний час дійсно проживають в одному житловому будинку по АДРЕСА_1 . Однак, боржник не надає коштів на утримання дітей, а тому діти перебувають лише на її утриманні.

В подальшому у судове засідання, призначене на 01 лютого 2023 року о 10.00 год., стягувачка ОСОБА_2 не з`явилася, про день час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. У поданій до суду телефонограмі просила розглядати справу у її відсутність, у задоволенні вимог - відмовити.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Cудом встановлено, що 01 вересня 2022 року до Царичанського районного суду Дніпропетровської області звернулася ОСОБА_2 із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей (а.с. 1-3).

Судовим наказом судді Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 06 вересня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 01 вересня 2022 року, до повноліття дітей (а.с.16).

03 січня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про визнання судового наказу від 06 вересня 2022 року таким, що не підлягає виконанню (а.с. 24-27).

Відповідно до статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. Судовий наказ підлягає виконанню за правилами, встановленими для виконання судових рішень у порядку, встановленому законом.

За змістом п. п. 4, 5 ч. 1 статті 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до частин першої, сьомої статті 170 ЦПК України боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб. У разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Згідно з частиною восьмою статті 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.

Частиною другою статті 423 ЦПК України визначено підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами.

Крім того, відповідно до ст. 173 ЦПК України суд може внести виправлення до судового наказу, визнати його таким, що не підлягає виконанню, або відстрочити або розстрочити виконання судового наказу в порядку, встановленому статтями 432, 435 цього Кодексу.

Згідно ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (відсутність у боржника обов`язку), зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.

Під іншими причинами слід розуміти випадки, коли в апеляційному чи касаційному порядку або у зв`язку з нововиявленими обставинами скасовано чи змінено рішення суду, а виконавчий лист ще не виконаний.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 червня 2020 року у справі №520/1466/14-ц.

Завершенням судового захисту є фактичне виконання рішення суду, тому Конституцією України встановлено обов`язковість до виконання судових рішень.

Виняток з цього правила становлять перелічені в статті 432 ЦПК України причини, якими може бути обумовлено невиконання рішення суду.

Таким чином, до підстав для невиконання рішення суду (визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню), відносяться випадки, коли немає матеріальної передумови для виконання рішення, тобто об`єктивно відсутній обов`язок боржника; або ж випадки видачі виконавчого документа, коли його не треба було видавати, тобто випадки помилкової видачі виконавчого листа; або випадки, коли після видачі виконавчого документа був змінений зміст рішення.

Сутність процедури визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню полягає, насамперед, у встановленні обставин та фактів, що свідчать про відсутність матеріального обов`язку боржника, які виникли після ухвалення судового рішення, наявність процесуальних підстав, які свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа або наявності інших обставин, які зумовлюють необхідність установлення питань виконання судового рішення.

Суд зазначає, що право на звернення до суду із позовом чи заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів належить особі, з якою проживають діти, та є безумовним, тобто таким, що не обтяжено необхідністю існування жодної умови чи то дотримання якогось порядку, тобто, таке право є абсолютним, належить особі, з якою проживають діти.

Так, звертаючись до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів, ОСОБА_2 надала суду копії свідоцтв про народження дітей та довідку виконавчого комітету Могилівської сільської ради Дніпропетровської області від 01.09.2022 року №949 про те, що на її утриманні знаходяться діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 12).

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 5 статті 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Обов`язок боржника може припинятися з передбачених законом підстав. Підстави припинення сплати аліментів за виконавчим документом визначені Сімейним кодексом України.

Відповідно до ст.188 СК України, батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину, якщо дохід дитини набагато перевищує дохід кожного з них і забезпечує повністю її потреби. Батьки можуть бути звільнені від обов`язку утримувати дитину тільки за рішенням суду. Якщо дитина перестала отримувати дохід або її дохід зменшився, заінтересована особа має право звернутися до суду з позовом про стягнення аліментів.

Отже, законодавчо визначено припинення сплати аліментів за виконавчим документом, де обов`язок боржника відсутній у зв`язку з його припиненням або добровільним виконанням, у такому разі суд може визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Із матеріалів справи вбачається, що боржник обґрунтував заяву про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню з 09.11.2022 року, тим, що саме з 09.11.2022 року він проживає разом зі стягувачкою та дітьми в одному житловому будинку, займається вихованням дітей.

Божник обрав спосіб захисту, передбачений ст.173 ЦПК України, а саме визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

Судом при видачі судового наказу встановлено наявність обов`язку боржника, і оскільки судовий наказ не переглядався за нововиявленими обставинами в порядку, встановленому ст. 170, 423 ЦПК України, зазначені обставини боржником не спростовано.

Посилання боржника на ту обставину, що він з 09.11.2022 року проживає разом зі стягувачкою та дітьми, не є підставою для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню.

У даному випадку боржником не доведено обставин для визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню в розумінні ст.423 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні заяви про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 260, 261, 432ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви боржника ОСОБА_1 про визнання судового наказу таким, що не підлягає виконанню, - відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її оголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст ухвали складено 06 лютого 2023 року.

Суддя: Л.П. Бабічева