Справа № 466/6334/21 Головуючий у 1 інстанції: Ковальчук О.І
Провадження № 22-ц/811/734/22 Доповідач в 2-й інстанції: Бойко С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2023 року м.Львів

Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого судді Бойко С.М.,

суддів: Копняк С.М., Ніткевича А.В.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю: представника позивача Гордона І.М.,

представника відповідача Савіська В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Укркредитфінанс» про захист прав споживача та визнання недійсним договору про надання кредиту,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати недійсним в цілому договір про надання кредиту №0699-9729 від 15.05.2021 року, укладений між нею та товариством з обмеженою відповідальністю (далі ТОВ) «Укркредитфінанс», а також в частині нарахування комісії, із застосуванням наслідків недійсності правочину; здійснити зарахування грошових коштів, сплачених як плату за погашення кредитної заборгованості за цим кредитним договором, в рахунок погашення суми тіла кредиту.

В обґрунтування позовних вимог позивач покликалась на те, що відповідачем ТОВ «Укркредитфінанс» було надано фінансову послугу, шляхом обрання форми укладення договору за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи, однак, даний договір вона не підписувала. При цьому, звертає увагу, що факт надання інформації повинен бути підтверджений письмово або за допомогою електронного повідомлення.

Зазначає, що її не було повідомлено письмово про всю необхідну інформацію щодо умов договору, відповідач скористався тим, що їй, як позичальнику, об`єктивно бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору, і вона була введена в оману при отриманні кредитних послуг, а відповідач не надав відомості, які потрібні клієнту при укладенні кредитного договору, та не вказав їх у тексті договору.

Зазначає, що в оспорюваному договорі не вказана ціна та сукупна вартість кредиту, а відтак, працівниками відповідача було проігноровано вимоги законодавства та не надано позивачу розрахунку загальних витрат за споживчим кредитом, тобто витрат, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, у зв`язку з цим, реально нарахований відсоток за користування кредитними коштами став значно більшим, ніж зазначений працівниками фінансової установи у розрахунку платежів. У зв`язку з тим, що їй було повідомлено про значно меншу ціну кредиту (відсотків), тому вона погодилась на укладання цього договору.

Позивач вважає, що договір не був підписаний з дотриманням вимог закону, оскільки прийняття пропозиції відповідача укласти електронний договір (акцепт) здійснено шляхом зазначення у відповідному чек боксі галочки на сторінці сервісу з надання онлайн послуг та введення одноразового ідентифікатора без заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття пропозиції в електронній формі, що не відповідає положенням абзацу 3 частини шостої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», а тому, на думку позивача, договір про надання позики, укладений між сторонами, є таким, що не прирівнюється до договору, укладеного в письмовій формі.

Також вважає, що при укладенні договору було порушено принцип рівності сторін, оскільки запропоновано укласти договір на фактично відомих лише відповідачу умовах.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_1 , просить його скасувати з підстав порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Зазначає, що суд надав незаконних переваг доводам відповідача і не врахував у повній мірі її доводи, наведені в позовній заяві, окрім того, всупереч принципам цивільного процесу, в мотивувальній частині рішення вказав, що немає потреби у вивченні та аналізі її письмових доказів.

Вважає, що рішення суду не грунтується на засадах верховенства права і не відповідає вимогам цивільного судочинства.

03.05.2022 року від ТОВ «Укркредитфінанс» подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечує доводи та вимоги апелянта. Вважає, що судом встановлено та перевірено порядок укладення кредитного договору №0699-9729 від 15.05.2021 року в сфері електронної комерції, відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», погодження істотних умов між сторонами і обґрунтовано прийнято рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення сторони позивача в підтримання апеляційної скарги, заперечення сторони відповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення відповідно до вимог статті 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15.05.2021 року між ТОВ «Укркредитфінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття кредитної лінії №0699-9729, згідно з яким, кредитодавець відкриває для позичальника невідновлювану кредитну лінію (далі кредитна лінія) на наступних умовах, визначених цим договором (п.1.1).

Кредитодавець зобов`язується відкрити кредитну лінію для позичальника шляхом надання грошових коштів (далі кредит) позичальнику на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом. Тип кредиту кредитна лінія (п.1.2).

У пункті 1.3 договору вказано, що мета отримання кредиту, тобто мета відкриття кредитної лінії: для задоволення особистих потреб позичальника.

Розмір кредитного ліміту, тобто загальний розмір наданого кредиту: 4800 грн. (п.2.1).

У пункті 2.2 договору вказано, що кредит надається позичальнику шляхом перерахування грошової суми, вказаної у пункті 2.1 цього договору, позичальнику. Кредит надається позичальнику протягом 3 (трьох) днів з моменту укладання цього договору.

Тип процентної ставки за користуванням кредитом фіксована (п.2.3).

Згідно з пунктом 2.4 договору, розмір процентів за користування кредитом становить 2,5% від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом (далі стандартна ставка). Проценти за користування кредитом нараховуються з першого дня перерахування позичальнику кредиту до моменту повернення кредиту кредитодавцю шляхом перерахування кредиту на рахунок кредитодавця, вказаний у цьому договорі. У випадках, визначених цим договором позичальник може скористатися правом отримання зниженої процентної ставки у розмірі 2% (далі знижена ставка) від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом.

Заявлений строк користування кредитом складає 14 календарних днів з дня отримання кредиту. Заявлений строк це обраний позичальником в момент укладання цього договору строк користування кредитом, протягом якого може бути використано право користування кредитом за пільговою та/або зниженою процентною ставкою (далі заявлений строк) (п.2.5).

Реальна річна процентна ставка становить 296 873% (п.2.7).

У пункті 2.8 договору вказано, що орієнтовна загальна вартість кредиту на дату укладення договору складає: не більше 300% від загального розміру наданого кредиту (у відсотковому вираженні) або 14400 грн. та включає в себе: суму кредиту, проценти за користування кредитом не більше 200% від загального розміру наданого кредиту (у відсотковому вираженні) або 9600 грн (у грошовому вираженні).

Обчислення орієнтовної реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту є репрезентативними та базуються на обраних споживачем умовах кредитування, зазначених в договорі, і на припущенні, що договір залишатиметься дійсним протягом погодженого строку, а кредитодавець і позичальник виконають свої обов`язки на умовах та у строки, визначені в договорі. Орієнтовна реальна річна процентна ставка обчислена на основі припущення, що процентна ставка та інші платежі за договором залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору (п.2.9).

Цей договір та Правила разом складають єдиний договір та визначають усі істотні умови договору та надання кредиту. Укладаючи цей договір, позичальник підтверджує, що попередньо уважно ознайомився з Правилами на веб-сайті кредитодавця (https://creditkasa.ua), повністю розуміє всі їх умови, зобов`язується та погоджується неухильно дотримуватись договору, а тому добровільно та свідомо укладає договір та бажає настання правових наслідків, обумовлених ним (п.6.1).

У пункті 6.2.1 договору зазначено, що позичальник підтверджує, що до укладення договору уважно ознайомився з текстом цього договору та Правилами, а також отримав від кредитодавця інформацію, надання якої передбачено чинним законодавством України, зокрема частиною другою статті 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та статтями 9, 25 Закону України «Про споживче кредитування» на сайті https://creditkasa.ua, що забезпечує вірне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання.

Строк кредитування 99 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. (п.6.6.)

Невід`ємними додатками до договору є : (1) Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), (2) Паспорт споживчого кредиту, (3) Таблиця обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором відповідно до Методики НБУ.

У розділі 7 «Реквізити сторін» вказано, що договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем), номер пароля А301.

До загальних засад цивільного законодавства належать справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК України). Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, є договори та інші правочини.

Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України).

Відповідно до статті 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частинами першою, третьою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини (стаття 217 ЦК України).

Правові наслідки недійсності договору передбачені статтею 216 ЦК України. Положення цієї статті застосовуються також при вирішенні вимог про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину.

Згідно з частиною першою статті 216 ЦК України, в разі недійсності правочину кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що відповідно до статті 15 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Важливо розуміти, в якому конкретному випадку потрібно створювати електронний договір у вигляді окремого електронного документа, а коли досить висловити свою волю за допомогою засобів електронної комунікації.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

При цьому, за змістом наведеного Закону, електронним підписом, тобто одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.

Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.

Аналогічні за змістом висновки, викладені у численних постановах Верховного Суду, зокрема, постанові від 12 січня 2021 (справа №524/5556/19), постанові від 09 вересня 2020 року (справа №732/670/19), постанові від 23 березня 2020 року (справа №404/502/18), постанові від 07 жовтня 2020 року (справа №127/33824/19) та інш.

Колегія суддів зауважує, що з метою підписання кредитного договору, позивачу на її мобільний номер телефону було відправлено відповідний смс-код, який остання надала кредитодавцю в підтвердження своєї особи.

З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

Покликання позивачки ОСОБА_1 на те, що вона не підписувала кредитного договору в письмовій формі, спростовується вищенаведеними нормами. Підписавши електронним підписом договір про відкриття кредитної лінії №0699-9729 від 15.05.2021 року, позивачка мала б розуміти, що такий договір має силу договору, який укладений в письмовій формі та підписаний сторонами.

З наданого відповідачем алгоритму укладення кредитного договору вбачається, що без ознайомлення з публічною інформацією, яка розміщена на сайті кредитодавця, та паспортом споживчого кредиту, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим.

При цьому, колегія суддів наголошує, що сам факт отримання кредитних коштів позивачкою не заперечується, як і сам факт її звернення до відповідача із проханням надати кредит та ознайомлення з умовами кредитування, позивачка лише вказує, що їй, як позичальнику, бракувало знань, необхідних для здійснення правильного вибору при підписанні оспорюваного договору, а тому вважає, що її було введено в оману при отримання кредитних послуг, оскільки їй було повідомлено значно меншу ціну кредиту (відсотків), через що вона погодилась на укладання зазначеного договору, що, на думку позивачки, є підставою для визнання недійсним кредитного договору в цілому.

Як вбачається з матеріалів справи, позичальник звернулась до фінансової установи, яка спеціалізується по наданню короткострокових кредитів, з метою отримання кредитних коштів. Відповідачем було надано позивачці договір про відкриття кредитної лінії №0699-9729, паспорт споживчого кредиту та Правила відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів), вказані документи підписані позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором, факт ознайомлення із вказаними документами не заперечується позивачем.

Так, із вищевказаних документів вбачається, що позичальника було повідомлено, що у разі надання позичальнику кредиту, останній за договором споживчого кредитування зобов`язаний буде сплачувати відсотки, розмір та порядок нарахування яких визначено в договорі та паспорті споживчого кредиту, з яким позивачка ознайомилась та без будь-яких заперечень підписала. Крім того, позивачку було повідомлено, що орієнтована загальна вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом складатиме 14400 грн. та включає в себе суму кредиту (4800 грн) та проценти за користування кредитом (9600 грн.).

При цьому, вказаним договором встановлено, що заявлений строк кредитування складає 14 календарних днів з дня отримання кредиту, заявлений строк це обраний позичальником в момент укладення цього договору строк користування правом отримання зниженої процентної ставки у розмірі 2% від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредиту. При цьому, стандартна ставка відсотків складає 2,5% від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредитом.

Таким чином, позивачку було повідомлено про загальні витрати, які будуть понесені нею у разі отримання кредиту у відповідній фінансовій установі, зокрема, повідомлено про реальну переплату за кредитом, тобто розмір відсотків, які повинні бути повернуті разом із грошовими коштами, наданими фінансовою установою у кредит.

Отже, позивач ОСОБА_1 , підписуючи кредитний договір, усвідомлювала, що сума отриманого кредиту складає 4800 грн., вказані кошти вона отримує строком на 14 календарних днів, під час вказаного строку діє знижена процентна ставка в розмірі 2% від непогашеної суми кредиту за кожен день користування кредиту, тобто у разі внесення коштів з метою погашення заборгованості за тілом кредиту, розмір коштів, які підлягатимуть сплаті як відсотки, порівняно зменшуватиметься. При цьому, повідомлено, що у разі непогашення заборгованості у строк, встановлений в договорі, тобто протягом 14 днів, розмір відсотків перераховуватиметься з процентної ставки в 2,5% від суми заборгованості. Разом з тим, умови договору та правила надання кредиту не позбавляють позивачку права на дострокове повернення кредиту зі сплатою процентів за фактичний час користування кредитом.

Колегія суддів зауважує, що паспорт споживчого кредиту надається позичальнику до укладення кредитного договору, його метою є повідомлення позичальника про умови надання кредиту у відповідній установі, у разі непогодження позичальника із викладеними у ньому умовами, він має право відмовитися від отримання відповідної фінансової послуги.

Позивач ОСОБА_1 була належним чином ознайомлена та погодилась з умовами надання кредиту, на підставі чого 15.05.2021 року між сторонами укладено кредитний договір №0699-9729, в якому відображені умови надання кредиту, визначені у паспорті споживчого кредиту, остання з відповідним договором погодилася, про що свідчить її електронний підпис.

На момент укладення кредитного договору ОСОБА_1 не зверталась до відповідача із заявою про надання роз`яснень незрозумілих їй умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодилась зі всіма умовами такого договору.

Більше того, не дивлячись на своє гарантоване право (п.4.1) на розірвання договору протягом чотирнадцяти днів з дня його підписання, користувалася коштами відповідача, до суду звернулась через 2 місяці після укладення спірного договору.

За змістом статей 6, 626, 627, 628 ЦК України, сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства. Сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Враховуючи положення чинного законодавства України про принцип свободи договору, позивачка мала можливість не вступати у кредитні відносини з відповідачем, якщо дійсно вважала встановлений розмір відсотків за користування коштами несправедливим, натомість, позивачка погодила зі своєї сторони такі умови договору, підписавши його зміст без будь-яких застережень. Підписавши кредитний договір, ОСОБА_1 засвідчила, що погодилася на отримання кредитних коштів саме на умовах, що визначені договором.

Колегія суддів не вбачає підстав вважати текст кредитного договору незрозумілим та/або таким, що вводить в оману споживача, зокрема, в частині визначення розміру та порядку сплати відсотків за користування кредитом.

Покликання позивачки на те, що в порушення вимог закону відповідачем у договорі встановлено комісію та плату за обслуговування кредиту, внаслідок чого вартість кредиту завищена, є голослівними, оскільки, згідно умов оспорюваного договору, такі умови в ньому взагалі відсутні. Відтак, підстав для висновку про те, що позивачка вносила кошти на погашення комісії та плати за обслуговування кредиту, немає. Доказів протилежного суду не надано.

Зазначене в сукупності свідчить про безпідставність позовних вимог позивачки про визнання недійсним кредитного договору, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні вказаного позову.

Таким чином, суд правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, застосував норми матеріального права, які підлягали застосуванню до спірних правовідносин, не допустив порушень норм процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду по суті вирішення спору, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 09 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. Повний текст постанови складений 17 лютого 2023 року.

Головуючий С.М. Бойко

Судді: С.М. Копняк

А.В. Ніткевич