ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 541/3452/21 Номер провадження 22-ц/814/2436/23Головуючий у 1-й інстанції Куцин В.М. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Одринської Т.В., Пікуля В.П.,

за участю секретаря судового засідання Філоненко О.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Педорича В.І.,

представника відповідача адвоката Грищенка Є.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 жовтня 2022 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, відповідно до якого вказувала, що з 26.11.2003 по 01.08.2021 працювала на посаді директора Миргородської дитячої музичної школи ім. А.П. Коломійця. Відповідач у своїх листах від 28.07.2021 та 08.04.2021 до Міністерства культури та інформаційної політики України, Департаменту культури та туризму Полтавської ОДА, Відділу культури Миргородської міської ради, поширив проти неї недостовірну інформацію, яка ганьбить її честь, гідність та ділову репутацію. Листи містять неправдиві висловлювання, які мають негативний характер, принижують її честь, гідність та ділову репутацію, оскільки в ній стверджується про порушення нею, зокрема, норм чинного законодавства, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетичну поведінку при виконанні трудових обов`язків, у зв`язку із чим вона зазнала втрат немайнового характеру, як громадянин, керівник, їй не продовжили контракт та з 01.08.2021 звільнено з посади у зв`язку із закінченням строку трудового договору (контракту).

Вказувала, що вказаними неправомірними діями відповідача їй була завдана моральна шкода, розмір якої оцінює в сумі 150 000 грн, з урахуванням того, що вона працювала в музичній школі 35 років, з них майже 18 років на посаді директора, має грамоти, нагородження, заохочення в загальній кількості 32 штук, приймала участь у багатьох заходах культурного значення, була переможцем в номінації «Митець року» загальноміського відкритого рейтингу популярності «Людина року 2005».

На підставі викладеного просила:

1. Визнати недостовірною та такою, що порочить гідність, честь та ділову репутацію інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 28 липня 2021 року в електронному листі на ім`я заступника Міністра культури та інформаційної політики України:

«На жаль ситуація з керівником закладу та колективом настільки стала складною, що ми вимушені були просити заввідділу культури більше не продовжувати з Кацарською контракт. Через моральний та психологічний тиск».

«... не допустити керувати закладом та людьми таку особу. Яка не має ані честі, ані совісті. У відносинах жорстока, надмірна, зухвала. Вживає (ненормативну) лексику у спілкуванні з колективом, принижуючи гідність та посаду викладачів. Неодноразова я зупиняв, але почався пресинг».

2. Визнати недостовірною та такою, що порочить гідність, честь та ділову репутацію інформацію, розповсюджену ОСОБА_2 08 квітня 2021 року в заявах, адресованих директору Департаменту культури та туризму Полтавської обласної державної адміністрації, а також начальнику відділу культури Миргородської міської ради:

«Вже декілька років поспіль директор закладу ОСОБА_1 неодноразово в усній формі принижувала та ображала персонал колективу різними словами».

«Підступницькими та оманливими словами та діями, директор ОСОБА_1 втягла наш заклад, у так звану реформу, на педагогічній Раді говоривши одне, а по факту все стало інакше. Через що вступала у сварку з багатьма незгідними з такими діями викладачами. Та навіть із обласним методкабінетом. Поносячи словами в присутності педагогічної ради таких видатних та поважних осіб як: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ін. Називаючи їх саботажниками та інше. Принижуючи їх безцінний вклад та сумлінну багаторічну працю на розвиток Української культури та мистецтва».

«Через ці дії колектив зазнав великого депресивного стану, що призвело навіть до фактичного руйнування одного з відділів».

«Директор закладу примушує (типу добровільно) виконувати ті види професійної діяльності, які ніякого відношення не мають до професії викладач. А саме: запис та монтування відеоматеріалів за участю дітей школи, та розміщенню матеріалів та створення сторінок та груп у соцмережах, таких ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Навіть коли викладачі у вільний від роботи час, змушені були це робити, під егідою... ви ж розвиваєте свій клас...!».

«Ми відчуваємо на собі буллінг зі сторони дирекції у тому як одягнені, та де і якої якості зроблено запис. Застосовувалися слова на кшталт: бездарі, скотобаза, понабирала з вулиці ...і т.п. Ця ситуація ускладнилася настільки, що за останні пару місяців по середині року, через надмірний моральний тиск залишили свої посади зав відділами, а деякі відділи навіть два рази».

«На неодноразове звернення до директора про закупівлю інструментів для розвитку класу духових інстр. Відповідь завжди ставала нібито місто не виділяє кошти. Або це вас не стосується. Але через деякий час було придбано акордеони...!».

«Також був звільнений з посади спеціаліст, із настроювання фортепіано, цю призвело до атонації інструментів, а їх більше як 20».

«Знущання та моральний тиск настільки зріс, що коли ввели карантин, та було заборонено прихід дітей до закладу, директор, знаючи та незважаючи про заборону, наражаючи на небезпеку викладачів та дитину, навмисне привела в школу одного учня із свого класу у суботній час, аби записати якесь відео для конкурсу. На що викладач по класу духових інструментів ОСОБА_2 побачивши ті дії, зробив зауваження та отримав непосильний опір».

«Викладач був змушений через острах за своє життя та сім`ї, а також пресинг зі сторони дирекції; звернутися із заявою до поліції».

«... батько, теж попав під негативний вплив, саме директора...».

3. Зобов`язати ОСОБА_2 спростувати протягом семи днів з дня набрання рішення законної сили поширену щодо неї недостовірну інформацію, шляхом направлення із спростуванням електронного листа на ім`я заступника Міністра культури та інформаційної політики України та заяв, адресованих Департаменту культури та туризму Полтавської обласної державної адміністрації, начальнику відділу культури Миргородської міської ради.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 жовтня 2022 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 листопада 2022 року відмовлено в стягненні з позивача на користь відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08 листопада 2022 року заяву представника відповідача ОСОБА_2 , адвоката Грищенка Є.С. про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 15 134 грн 10 коп. у справі - залишено без розгляду.

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

Із рішенням суду першої інстанції не погодилась позивач ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку.

Додаткове рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08.11.2022 та ухвала Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 08.11.2022 не оскаржуються та не переглядаються апеляційним судом.

В апеляційній скарзі прохала рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 жовтня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

Вказувала, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, винесене з неправильним встановленням обставин, внаслідок неправильної оцінки доказів та ґрунтується на припущеннях.

Не погоджувалась із висновком суду першої інстанції, що Міністерство культури та інформаційної політики України та Департамент культури та туризму Полтавської обласної державної адміністрації є належними контролюючими органами, до повноважень яких відноситься перевірка інформації, викладеної у зверненнях ОСОБА_2 .

Згідно із статутом Миргородська дитяча музична школа ім. А.П. Коломійця є комунальним закладом, створеним Миргородською міською радою і до органів її управління не відноситься Міністерство культури та інформаційної політики України, яке відповідно до свого Положення здійснює функції з управління об`єктами державної власності. Міністерство культури та інформаційної політики України та Департамент культури та туризму Полтавської обласної державної адміністрації не уповноважені вирішувати питання щодо продовження контракту з директором Миргородської дитячої музичної школи ім. А.П. Коломійця. Таким повноважним органом є тільки Відділ культури Миргородської міської ради. Відділ культури Миргородської міської ради у своїй діяльності підконтрольний Департаменту культури та туризму Полтавської обласної державної тільки щодо питань здійснення делегованих повноважень.

Також, в апеляційній сказі ОСОБА_1 вказувала, що суд першої інстанції дійшов суперечливих висновків, що інформація, викладена у заявах ОСОБА_2 є правдивою та достовірною, оскільки знайшла своє підтвердження, разом із тим суд, встановив, що інформація стосовно ОСОБА_1 є оціночним судженням, оскільки не містить фактичних даних, а є критикою, оцінкою дій позивача.

Вважає, що суд надав неналежну оцінку доказам, а саме: листу директора обласного методичного кабінету навчальних закладів мистецтва та культури Департаменту культури і туризму Полтавської ОДА Богодистої Л.В. за вих. №01-22/73 від 19.04.2021; листу начальника Департаменту культури і туризму Полтавської ОДА №01-20/896 від 20,04.2021; протоколу загальних зборів педагогічного колективу Миргородської мистецької школи ім. А.П. Коломійця від 03.06.2021, від імені якого і звертався ОСОБА_2 . Ці докази та сам факт не продовження із нею контракту у зв`язку із закінченням його строку не свідчать про правдивість викладеної у зверненнях ОСОБА_2 інформації.

Вказувала, що з протоколу загальних зборів від 03.06.2021 по другому питанню порядку денного («залагодження конфліктної ситуації») виступаючих не було, анонімне письмове опитування членів колективу проводилось з метою оцінки діяльності керівника, шляхом позитивної або негативної оцінки. Таким чином, вважає, що ніяких фактичних даних даний протокол не містить, а лише загальну оцінку її роботи.

Зі змісту листа директора обласного методичного кабінету навчальних заклад мистецтва та культури Департаменту культури і туризму Полтавської ОДА Богодистої Л.В. за вих. № 01-22/73 г 19.04.2021 слідує, що інформація автором листа отримана тільки в телефонному режимі, і виключає ідентифікацію тих осіб, які надавали цю інформацію, перевірка була проведена деяких фактів, а не всіх. Вважає, що перевірка проводилась ОСОБА_7 , яка є явно упередженою проти неї особою.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат відповідача прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Стягнути з позивача витрати, понесені відповідачем на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, у сумі 5 368 грн.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Місцевим судом установлено, що з 26 листопада 2003 року по 01 серпня 2021 року ОСОБА_1 працювала на посаді директора Миргородської дитячої музичної школи ім. А.П. Коломійця (із 10.09.2021 заклад перейменований в Миргородську мистецьку школу імені А.П. Коломійця), що підтверджується даними трудової книжки НОМЕР_1 (а.с. 22-24 т. 1).

01.08.2021 звільнена із займаної посади у зв`язку із закінченням строку трудового договору згідно з п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Відповідач ОСОБА_2 працює в Миргородській мистецькій школі імені А.П. Коломійця з 01.09.2009 (з 01.09.2009 на посаді викладача по класу духовних та ударних інструментів, а з 25.08.2021 завідувач відділу оркестрових інструментів). (а.с. 173 т. 1)

28 липня 2021 року ОСОБА_2 направив електронний лист на ім`я заступника Міністра культури та інформаційної політики України (а.с. 13-14 т. 1), у якому містилась, серед іншого, наступна інформація:

«На жаль ситуація з керівником закладу та колективом настільки стала складною, що ми вимушені були просити заввідділу культури більше не продовжувати з Кацарською контракт. Через моральний та психологічний тиск».

«... не допустити керувати закладом та людьми таку особу. Яка не має ані честі, ані совісті. У відносинах жорстока, надмірна, зухвала. Вживає (ненормативну) лексику у спілкуванні з колективом, принижуючи гідність та посаду викладачів. Неодноразова я зупиняв, але почався пресинг».

Також, 08 квітня 2021 року ОСОБА_2 направив заяву на ім`я директора Департаменту культури та туризму Полтавської обласної державної адміністрації Удовіченко І.А. (а.с. 16 -17 т. 1), а також аналогічного змісту заяву на ім`я начальника Відділу культури Миргородської міської ради (а.с. 18-19 т. 1), у яких містилась, серед іншого, наступна інформація:

«Вже декілька років поспіль директор закладу ОСОБА_1 неодноразово в усній формі принижувала та ображала персонал колективу різними словами».

«Підступницькими та оманливими словами та діями, директор ОСОБА_1 втягла наш заклад, у так звану реформу, на педагогічній Раді говоривши одне, а по факту все стало інакше. Через що вступала у сварку з багатьма незгідними з такими діями викладачами. Та навіть із обласним методкабінетом. Поносячи словами в присутності педагогічної ради таких видатних та поважних осіб як: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ін. Називаючи їх саботажниками та інше. Принижуючи їх безцінний вклад та сумлінну багаторічну працю на розвиток Української культури та мистецтва».

«Через ці дії колектив зазнав великого депресивного стану, що призвело навіть до фактичного руйнування одного з відділів».

«Директор закладу примушує (типу добровільно) виконувати ті види професійної діяльності, які ніякого відношення не мають до професії викладач. А саме: запис та монтування відеоматеріалів за участю дітей школи, та розміщенню матеріалів та створення сторінок та груп у соцмережах, таких як ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Навіть коли викладачі у вільний від роботи час, змушені були це робити, під егідою... ви ж розвиваєте свій клас...!».

«Ми відчуваємо на собі буллінг зі сторони дирекції у тому як одягнені, та де і якої якості зроблено запис. Застосовувалися слова на кшталт: бездарі, скотобаза, понабирала з вулиці ...і т.п. Ця ситуація ускладнилася настільки, що за останні пару місяців по середині року, через надмірний моральний тиск залишили свої посади зав відділами, а деякі відділи навіть два рази».

«На неодноразове звернення до директора про закупівлю інструментів для розвитку класу духових інстр. Відповідь завжди ставала нібито місто не виділяє кошти. Або це вас не стосується. Але через деякий час було придбано акордеони...!».

«Також був звільнений з посади спеціаліст, із настроювання фортепіано, цю призвело до атонації інструментів, а їх більше як 20».

«Знущання та моральний тиск настільки зріс, що коли ввели карантин, та було заборонено прихід дітей до закладу, директор, знаючи та незважаючи про заборону, наражаючи на небезпеку викладачів та дитину, навмисне привела в школу одного учня із свого класу у суботній час, аби записати якесь відео для конкурсу. На що викладач по класу духових інструментів ОСОБА_2 побачивши ті дії, зробив зауваження та отримав непосильний опір».

«Викладач був змушений через острах за своє життя та сім`ї, а також пресинг зі сторони дирекції; звернутися із заявою до поліції».

«... батько, теж попав під негативний вплив, саме директора...».

Судом установлено, що Миргородська мистецька школа імені А.П. Коломійця діє на підставі Статуту, затвердженого рішенням десятої сесії міської ради восьмого скликання від 10 вересня 2021 року № 328 (а.с. 164-171 т. 1).

Згідно із Статутом Миргородська мистецька школа імені А.П. Коломійця є закладом позашкільної освіти сфери культури, комунальною власністю Миргородської територіальної громади в особі Миргородської міської ради.

Пунктом 1.3-1.4 Розділу 1 «Загальні положення» Статуту передбачено, що засновником Закладу є Миргородська міська рада, яка забезпечує доступ до початкової мистецької освіти громадян за місцем проживання шляхом відкриття, утримання, матеріально-технічного забезпечення та фінансування мистецької школи, її філій та класів відповідно до освітніх, культурних, духовних потреб та запитів населення.

Мистецька школа безпосередньо підпорядкована Відділу культури Миргородської міської ради (Орган управління).

Пунктом 3.1 Розділу 3 «Управління мистецькою школою» Статуту закріплено, що управління Мистецькою школою в межах повноважень, визначених законодавством, здійснюють органи управління: вищий - засновник; уповноважений орган управління - Відділ культури Миргородської міської ради; виконавчий - директор; колегіальний орган управління - педагогічна рада; вищий колегіальний орган громадського самоврядування - загальні збори (конференція); рада школи; піклувальна рада (у разі створення); інші органи, передбачені Законом України «Про позашкільну освіту».

Пунктом 3.3 Розділу «Управління мистецькою школою» Статуту передбачено, що Орган управління, зокрема, укладає строковий трудовий договір (контракт) з керівником мистецької школи, призначеним у порядку, встановленому законодавством та статутом мистецької школи, та розриває його з підстав та у порядку, що визначені законодавством та статутом мистецької школи. Директор призначається з числа претендентів, які вільно володіють державною мовою, мають вищу профільну освіту та стаж педагогічної роботи не менше ніж 3 роки. Додаткові кваліфікаційні вимоги до директора та порядок його призначення визначаються Законом України «Про позашкільну освіту».

Діяльність Відділу культури Миргородської міської ради регулюється Положенням про відділ культури Миргородської міської ради, затвердженим рішенням 8 сесії Миргородської міської ради восьмого скликання від 02.06.2021 № 232.

До повноважень Відділу культури Миргородської міської ради входить, зокрема: забезпечення розгляду звернень громадян у межах своєї компетенції, вжиття заходів по усуненню недоліків у роботі, залучення спеціалістів інших структурних підрозділів міської ради, підприємств, установ, організацій та об`єднань громадян для розгляду питань, що належать до компетенції відділу (п. 2.2 Розділу 2, п. 4.1 Розділу 4 Положення).

Пунктом 3.2 Розділу 3 Положення передбачено, що начальник Відділу культури, зокрема, призначає і звільняє з посади відповідно до Закону України № 955-Х11І від 28.01.2016 «Про внесення змін до діяльності законодавчих актів України щодо запровадження контрактної форми роботи у сфері культури та конкурсної процедури призначення керівних державних та комунальних закладів культури», заохочує та накладає дисциплінарні стягнення на працівників структурних підрозділів, керівників закладів, що знаходяться у його підпорядкуванні. (а.с. 114-116 т. 1)

Відповідно до п. 4 Положення про Міністерство культури України затвердженого постановою КМУ від 03 вересня 2014 року № 495 передбачено, що Мінкультури відповідно до покладених на нього завдань, зокрема: 12) сприяє діяльності творчих спілок, молодіжних, дитячих та інших громадських об`єднань, що функціонують у сферах культури, мистецтв; 105-1) затверджує: положення про заклади спеціалізованої мистецької освіти; положення про атестацію педагогічних працівників закладів спеціалізованої мистецької освіти; стандарти спеціалізованої мистецької освіти (крім стандартів вищої освіти), типові освітні програми та зразки службової і навчальної документації для мистецьких шкіл.

Згідно пункту 5 вищевказаного Положення Мінкультури з метою організації своєї діяльності, зокрема здійснює добір кадрів в апарат Мінкультури та на керівні посади підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації державних службовців та працівників апарату Мінкультури.

Відповідно до п. 1.2, 1.3 Положення про відділ культури Миргородської міської ради відділ з питань делегованих йому повноважень підзвітний профільному департаменту (культури та туризму) Полтавської обласної адміністрації та у своїй діяльності керується наказами цього департаменту.

Відповідно до п. 5 Положення про Міністерство культури України затвердженого постановою КМУ від 03 вересня 2014 року № 495 передбачено, що Мінкультури серед іншого, здійснює добір кадрів в апарат Мінкультури та на керівні посади підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління.

Проаналізувавши повноваження та компетенцію органів, до яких були скеровані звернення відповідача, місцевий суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 скористався своїми конституційними правами, визначеними ст. ст. 40, 55 Конституції України, звернувшись до начальника Відділу культури Миргородської міської ради із відповідним листом та інформацією, розгляд та перевірка якої належить безпосередньо до його повноважень та компетенції, як органу управління Миргородської мистецької школи імені А.П. Коломійця.

ОСОБА_2 звернувся із листами, в яких зазначена інформація по суті спору, саме до контролюючих органів, таких як: Відділ культури Миргородської міської ради, Департаменту культури і туризму Полтавської ОДА, Міністерства культури та інформаційної політики України, які уповноважені - здійснювати місцевий/регіональний/державний контроль над діяльністю Миргородської мистецької школи імені А.П. Коломійця, здійснювати розгляд та реагування на повідомлення громадян у межах своєї компетенції, що стосуються мистецької школи, а також вживати певні заходи реагування у межах чинного законодавства.

Також, місцевим судом зазначено, що інформація, яка була викладена ОСОБА_2 у листі від 08.04.2021 на адресу начальника Відділу культури Миргородської міської ради, є правдивою та достовірною, оскільки вона знайшла своє підтвердження та відображення у: результатах загальних зборів педагогічного колективу Миргородської мистецької школи ім. А.П. Коломійця від 03.06.2021 від імені якого і звертався відповідач, а також - в не укладенні органом управління - відділом культури нового контракту із ОСОБА_1 .

Інформація, яка була викладена ОСОБА_2 у листі від 08.04.2021 на адресу начальника департаменту культури і туризму Полтавської ОДА, та 28 липня 2021 року в електронному листі на ім`я заступника Міністра культури та інформаційної політики України є правдивою та достовірною, оскільки вона знайшла своє підтвердження та відображення у: листі директора обласного методичного кабінету навчальних закладів мистецтва та культури Департаменту культури і туризму Полтавської ОДА Л. Богодистої за вих. № 01-22/73 від 19.04.2021, листі начальника Департаменту культури і туризму Полтавської ОДА №01-20/896 від 20.04.2021, та в подальшому, у результатах загальних зборів педагогічного колективу Миргородської мистецької школи ім. А.П. Коломійця від 03.06.2021 від імені якого і звертався Відповідач, а також - в не укладенні органом управління - відділом культури нового контракту із ОСОБА_1 (а.с. 132-135, 121-122 т.1).

Під час розгляду справи місцевим судом були допитані в якості свідків працівники мистецької школи: гр. ОСОБА_8 , гр. ОСОБА_9 , гр. ОСОБА_10 , гр. ОСОБА_11 .

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що вона працювала заступником директора школи, так як ОСОБА_1 постійно на неї здійснювався психологічний тиск була змушена за власним бажанням залишити цю посаду. Характеризувала позивача як керівника негативно. Вказувала, що всі члени трудового колективу позивачку боялися і виконували всі бажання останньої, так як від її волі залежало успішне проходження атестації, розмір заробітної плати залежно від наданої кількості годин навантаження. Не заперечувала що перебуває з позивачем у неприязних відносинах.

Свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , викладачі мистецької школи суду, пояснили, що їм було відомо про направлення відповідачем листів до контролюючих органів щодо методів керівництва школою директором Кацарською І.В., однак їх зміст невідомий. Зазначали, що в період керівництва позивачем в колективі школи була напружена обстановка, керівник допускала у висловлюваннях образи на адресу викладачів та здійснювала тиск шляхом зменшення навантаження тим педагогам з якими у директора складалися неприязні відносини. Після призначення іншого керівника школи в колективі доброзичлива, спокійна, робоча атмосфера.

Місцевим судом критично оцінено та не взято до уваги свідчення свідка ОСОБА_8 , оскільки позивач та свідок підтвердили факт тривалих неприязних відносин між ними.

З`ясувавши фактичні обставини справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов висновку, що поширена відповідачем у листі-зверненні від 28 липня 2021 року, адресованому заступнику Міністра культури та інформаційної політики України, та у листах від 08 квітня 2021 року, адресованих директору Департаменту культури та туризму Полтавської обласної державної адміністрації та Начальнику відділу культури Миргородської міської ради, інформація стосовно ОСОБА_1 є оціночним судженням, оскільки не містить фактичних даних, а є критикою, оцінкою дій позивача, спірні висловлювання не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, тому вимоги позову про її спростування та відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають, як похідні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 28, ч. 4 ст. 32 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності. Кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.

Відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.

Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань кореспондує обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 302 ЦК України фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію. Фізична особа, яка поширює інформацію, зобов`язана переконатися в її достовірності.

Тягар доведеності достовірності інформації, поширеної про іншу особу, лежить на тому, хто поширив таку інформацію, позивач лише доводить сам факт її поширення.

Чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту.

Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов`язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Згідно зі ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з приниженням честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно зі ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно зі статтею 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Як роз`яснено в п. 15 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009, юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Під поширенням інформації необхідно розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, чи критикою та чи є вона такою, що виходить за межі допустимої критики за встановлених судами фактичних обставин справи. Повинно бути зроблене чітке розмежування між констатацією фактів та оціночними судженнями. У той час як наявність фактів може бути продемонстровано, достовірність оціночних суджень не піддається доведенню. Вимогу доводити достовірність оціночних суджень неможливо виконати, вона порушує свободу думки як таку.

Саме сказані відповідачем висловлювання, тобто дослівне твердження, досліджуються на предмет оціночності суджень із урахуванням вживаних особою слів та виразів із використанням мовно-стилістичних засобів.

Відповідно до частини другої статті 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та їх правдивість не доводиться.

Межа допустимої критики щодо публічної особи, визначається з урахуванням конкретних обставин справи і є ширшою, ніж щодо приватної особи.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно зі статтею 10 Конвенції кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 займала публічну посаду на підставі трудового контракту, а саме у період з 26.11.2003 по 01.08.2021 працювала директором Миргородської дитячої музичної школи ім. А.П. Коломійця (наразі заклад перейменовано в Миргородську мистецьку школу імені А.П. Коломійця).

Відповідач ОСОБА_2 також є працівником (викладачем) Миргородської мистецької школи ім. А.П. Коломійця.

У своїх зверненнях від 28.07.2021 та 08.04.2021 ОСОБА_2 повідомляв про конфліктну ситуацію у колективі школи, що сталася під керуванням директорки ОСОБА_1 .

Інформація про нездорову робочу атмосферу у правовідносинах між працівниками школи та директоркою знайшла своє підтвердження зібраними у справі доказами, зокрема, підтверджується протоколом загальних зборів трудового колективу від 03.06.2021, які були ініційовані директором Департаменту культури і Туризму Полтавської ОДА І. Удовіченко після надходження до департаменту звернення ОСОБА_2 . З протоколу вбачається, що на зборах серед інших питань вирішувалось питання залагодження конфліктної ситуації, яка склалася між директором школи з педагогічним колективом. За результатом зборів було вирішено провести анонімне письмове опитування присутніх членів колективу школи (а.с. 119-122 т. 1). Участь в опитуванні взяли 35 членів колективу; за результатом опитування проведено підрахунок голосів, відповідно до якого роботу директорки оцінили позитивно 10 осіб, негативно 24 особи, не визначився 1 член колективу, не взяв участь в опитуванні 1 член колективу. Тобто, більшістю голосів підтверджено роботу директорки ОСОБА_1 , як негативну, що включає не тільки виконання нею своїх безпосередніх посадових обов`язків, а також і управлення школою та колективом, оскільки на порядку денному стояло і питання залагодження конфліктної ситуації в колективі.

Апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги, що сам факт не продовження органом управління (Відділом культури Миргородської міської ради) з ОСОБА_1 контракту щодо займаної посади директорки Миргородської мистецької школи ім. А.П. Коломійця не може свідчити про достовірність викладеної у зверненнях ОСОБА_2 інформації, оскільки контракт припинено за закінченням строку дії, а не достроково з інших підстав. Однак, це не спростовує того факту, що інформація про конфлікт колективу школи з директоркою ОСОБА_1 є правдивою.

Також, як вбачається з матеріалів справи, здійснення перевірки інформації, викладеної ОСОБА_2 у зверненні до Департаменту культури і Туризму Полтавської обласної державної адміністрації директором департаменту І. Удовіченко було доручено директору Обласного методичного кабінету навчальних закладів мистецтва та культури ОСОБА_7 (а.с. 132 т. 1).

З листа директора обласного методичного кабінету навчальних закладів мистецтва та культури Л. Богодистої за вих № 01-22/73 від 19.04.2021, адресованого директору Департаменту культури та туризму Полтавської ОДА ОСОБА_13 (а.с. 133-135 т. 1), вбачається, що в колективі школи дійсно має місце нездорова робоча атмосфера.

Наявність напруженої обстановки в колективі Миргородської мистецької школи ім. А.П. Коломійця, допущення директоркою ОСОБА_1 образливих висловлювань на адресу викладачів підтвердили допитані у суді першої інстанції свідки: ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 .

Таким чином, місцевий суд, надаючи загальну оцінку викладеної ОСОБА_2 у зверненнях від 28.07.2021 та від 08.04.2021 інформації щодо конфліктної ситуації у колективі школи, що склалася між керівництвом школи та викладацьким складом, дійшов вірного висновку, що вона є правдивою, і такі висновки не спростовуються чисельними грамотами, отриманими директоркою ОСОБА_1 під роботи в Миргородській мистецькій школі ім. А.П. Коломійця, долученими до позову.

Доводи скаржника про те, що даний доказ не може бути прийнятий до уваги, оскільки директор обласного методичного кабінету навчальних закладів мистецтва та культури Л. Богодиста є упередженою відносно неї особою, суд відхиляє, оскільки такі доводи мають характер припущень, а результати проведеної перевірки нічим не спростовані.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас, цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою ту обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс.

Разом із тим, суд першої інстанції дійшов висновку, що поширена ОСОБА_2 в електронному зверненні від 28.07.2021 та у зверненнях від 08.04.2021 інформація стосовно особи ОСОБА_1 є оціночним судженням, оскільки не містить фактичних даних, а є критикою, оцінкою дій позивача, не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком місцевого суду і не вважає висновки суду суперечливими, адже висловлювання стосовно особи ОСОБА_1 , як директорки школи, викладені у зверненнях ОСОБА_2 , дійсно є оціночними судженнями автора щодо особливостей її поведінки у колективі, морального стану членів трудового колективу у взаємовідносинах з директоркою, щодо особистісних якостей директорки та вплив останньої на мікроклімат у колективі школи, а тому не можуть бути предметом судового захисту відповідно до статті 277 ЦК України.

Статутом Миргородської мистецької школи імені А.П. Коломійця у п.п. 4.5, 4.7 Розділу 4 «Учасники навчально-виховного процесу» визначено, що педагогічним працівником (яким також є директор школи) повинна бути особа з високими моральними якостями, яка має вищу педагогічну або іншу фахову освіту, належний рівень професійної підготовки, здійснює педагогічну діяльність, забезпечує результативність та якість своєї роботи, фізичний та психічний стан здоров`я якої дозволяє виконувати професійні обов`язки в Мистецькій школі. Педагогічні працівники зобов`язані дотримуватися педагогічної етики, поважати гідність, права, свободи і законні інтереси всіх учасників освітнього процесу; настановлення й особистим прикладом утверджувати повагу до суспільної моралі, суспільних цінностей, зокрема правди, справедливості, патріотизму, гуманізму, толерантності, працелюбства.

Позивач, займаючи адміністративну посаду, здійснюючи управлінські функції, будучи виконавчим органом управління Миргородської мистецької школи імені А.П. Коломійця, керівником закладу комунальної форми власності, отже, публічною особою, потенційно може зазнати гострої та сильної критики не тільки зі сторони суспільства, а й безпосередньо членів колективу, та межа допустимої критики, у даному випадку, є значно ширшою, ніж до особи пересічного громадянина.

Застосування у тексті звернень стосовно ОСОБА_1 , як директорки Миргородської мистецької школи імені А.П. Коломійця, таких оборотів та слів як: «підступницькими та оманливими словами», «поносячи», «примушує (типу добровільно)» є вираженням автором своїх переконань щодо особистісних якостей ОСОБА_1 , як керівника, є власною думкою автора на методи управління та не носять характер образи, приниження її честі і гідності, не є брутальними чи непристойними.

Мовні обороти, такі як: «відчуваємо на собі буллінг зі сторони дирекції у тому як одягнені, та де і якої якості зроблено запис. Застосовувалися слова на кшталт: бездарі, скотобаза, понабирала з вулиці ... і т.п.», «надмірний моральний тиск», «Знущання та моральний тиск настільки зріс», «отримав непосильний опір», «викладач був змушений через острах за своє життя та сім`ї, а також пресинг зі сторони дирекції», «... батько, теж попав під негативний вплив, саме директора...», мають характер суб`єктивних поглядів автора, оцінка автором як власних відчуттів (стану), так, і на його погляд, відчуттів (стану) інших членів колективу школи, батьків учнів у правовідносинах з директоркою під час здійснення нею управління школою. У загальному розумінні, ОСОБА_2 , як одним із членів викладацького складу школи, у зверненнях надана суб`єктивна оцінка «робочого клімату» у колективі під управлінням директорки ОСОБА_1 .

Дані висловлювання стосовно ОСОБА_1 не перевищують межу допустимої критики і не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, що виключає можливість визнання їх недостовірними.

Щодо доводів скаржника, про те, що звернення адресовані до неуповноважених органів.

Згідно зі статтею 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Тлумачення статті 40 Конституції України свідчить, що у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, органів місцевого самоврядування із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення (частина перша статті 1 Закону України Законом України «Про звернення громадян»).

У постанові Верховного Суду від 09 листопада 2020 року у справі № 752/5766/16-ц (провадження № 61-9541св19) зазначено, що у разі, якщо особа звертається до юридичної особи із зверненням про проведення перевірки певних обставин і в якому міститься та чи інша інформація, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою права, передбаченого Законом України «Про звернення громадян», а не поширення недостовірної інформації.

Так, в апеляційній скарзі скаржник вказувала, що Міністерство культури та інформаційної політики України та Департамент культури та туризму Полтавської обласної державної адміністрації не є належними контролюючими органами, до повноважень яких відноситься перевірка інформації, викладеної у зверненнях ОСОБА_2 .

Таке твердження апеляційний суд вважає безпідставним з огляду на наступне.

Як встановлено вище, ОСОБА_2 у зверненнях викладена інформація про конфліктну ситуацію в колективі школи під керуванням директорки ОСОБА_1 , що, на його погляд, мала місце в Миргородській мистецькій школі імені А.П. Коломійця. Разом із тим, у зверненнях дійсно містилось прохання не продовжувати у подальшому із директоркою контракту, навіть пропонувалась його власна кандидатура на цю посаду.

Апеляційний суд погоджується із доводами скаржника, що безпосередні повноваження щодо визначення кадрового складу Миргородської мистецької школи імені А.П. Коломійця (у тому числі укладення трудового контракту із директором школи) належать саме Відділу культури Миргородської міської ради.

Однак, це не свідчить про те, що Міністерство культури та інформаційної політики України та Департамент культури та туризму Полтавської обласної державної адміністрації не є уповноваженими органами і не мають права вживати заходів відповідного реагування на звернення громадян у сфері культури та дошкільної освіти, оскільки здійснюють за законом відповідний державний нагляд у даній сфері.

Відповідно статті 10 Закону України «Про позашкільну освіту» Центральні та місцеві органи виконавчої влади, у сфері управління яких перебувають заклади позашкільної освіти та які проводять діяльність у сфері позашкільної освіти, здійснюють управління діяльністю зазначених закладів освіти незалежно від підпорядкування, типів і форм власності. Державне управління позашкільною освітою здійснюють: центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти; центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері освіти; інші центральні органи виконавчої влади, у сфері управління яких перебувають заклади позашкільної освіти; Рада міністрів Автономної Республіки Крим; обласні, Київська та Севастопольська міські, районні державні адміністрації та підпорядковані їм органи управління, у сфері управління яких перебувають заклади позашкільної освіти; органи місцевого самоврядування.

Державний нагляд (контроль) у сфері позашкільної освіти здійснюється відповідно до Закону України «Про освіту».

Відповідно до статті 69 Закону України «Про освіту» державний нагляд (контроль) у сфері освіти здійснюється з метою реалізації єдиної державної політики в цій сфері та спрямований на забезпечення інтересів суспільства щодо належної якості освіти та освітньої діяльності. Державний нагляд (контроль) у сфері освіти здійснюється центральним органом виконавчої влади із забезпечення якості освіти та його територіальними органами.

Міністерство культури та інформаційної політики України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику, серед іншого, у сфері культури.

Департамент культури і туризму Полтавської обласної державної адміністрації забезпечує реалізацію державної політики в галузі культури і туризму та у сфері релігії і національностей на відповідній території; вільний розвиток культурно-мистецьких процесів; доступність усіх видів культурних послуг і культурної діяльності для кожного громадянина України; функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя; захист прав творчих працівників та їх спілок, соціальний захист працівників підприємств, установ та організацій у сфері культури і мистецтв та туризму.

Миргородська міська рада у своїй відповіді за вих № 687/771/01-22 від 21.02.2022 на адвокатський запит адвоката Грищенка Є.С. повідомила, зокрема, що державний контроль за діяльністю Миргородської мистецької школи імені А.П. Коломійця здійснюють Міністерство культури України, органи виконавчої влади та місцевого самоврядування, у сфері управління яких перебуває школа.

Сам факт реагування Департаменту культури і туризму Полтавської обласної державної адміністрації на звернення ОСОБА_2 , що зумовило перевірку інформації, викладеній у ньому та подальше проведення зборів колективу Миргородської мистецької школи імені А.П. Коломійця, свідчить про повноважність цього органу у даному випадку.

Отже, зазначене вище вкотре вказує на те, що ОСОБА_2 звернувся із листами, в яких зазначена інформація по суті позову, саме до контролюючих органів, таких як: Відділ культури Миргородської міської ради, Департамент культури і туризму Полтавської ОДА, Міністерство культури та інформаційної політики України, які уповноважені здійснювати місцевий/регіональний/державний контроль над діяльністю Миргородської мистецької школи імені А.П. Коломійця, здійснювати розгляд та реагування на повідомлення громадян у межах своєї компетенції, що стосуються мистецької школи, як закладу позашкільної освіти, та вживати певні заходи реагування у межах чинного законодавства.

Відомостей щодо вжиття заходів реагування на електронне звернення ОСОБА_2 . Міністерством культури та інформаційної політики України матеріали справи не містять, на адвокатський запит адвоката Грищенка Є.С. такі відомості не надані, що само по собі не надає підстав для задоволення позовних вимог та скасування судового рішення.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків місцевого суду не спростували.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що місцевий суд повно та всебічно встановив всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, надав належну оцінку зібраним у справі доказам в їх сукупності та правильно визначив характер спірної інформації, і підстав для переоцінки доказів апеляційним судом не вбачається, а отже місцевий суд ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Оскільки в задоволенні апеляційної скарги необхідно відмовити, підстави для відшкодування судових витрат, понесених скаржником під час апеляційного перегляду справи, - відсутні.

Щодо розподілу витрат відповідача на професійну правову допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Клопотання позивачем щодо співмірності понесених витрат не подавалось, отже питання співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу не вирішується апеляційним судом, оскільки обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, інтереси відповідача у справі представляв адвокат Грищенко Є.С., що підтверджується ордером та свідоцтвом на право зайняття адвокатською діяльністю та договором № 04/2022 на надання правової допомоги від 14.02.2022 (а.с. 19 т. 2).

У відзиві на апеляційну скаргу заявлено про стягнення витрат на правову допомогу, понесених в апеляційній інстанції, у загальній сумі 5 368 грн, з якої: 2 684 грн за складання відзиву на апеляційну скаргу та 2 684 грн за безпосередню учать адвоката у судовому засіданні з урахуванням часу, необхідного для проїзду до суду з міста Миргород. На підтвердження понесених витрат надано детальний опис виконаних робіт та довідку від 17.02.2023 про отримання адвокатом від відповідача грошових коштів у сумі 5 368,00 грн.

Заявлена до стягнення сума витрат, понесених відповідачем на професійну правничу допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції, є доведеною, обґрунтованою та пропорційною до предмета спору, а отже, з урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог, підлягає відшкодуванню за рахунок позивача.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 28 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 5 368,00 грн витрат на професійну правничу допомогу адвоката у суді апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, строк на касаційне оскарження обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 березня 2023 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді Т.В. Одринська

В.П. Пікуль