КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року місто Київ

Справа 824/40/22

Апеляційне провадження № 22-вк/824/52/2023

Київський апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Желепи О.В.,

за участю секретаря судового засідання Ковальової В. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні заяву Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» про визнання та надання дозволу на виконання рішення Арбітражного суду, утвореного згідно з арбітражним регламентом ЮНІСТРАЛ 1976 року та угодою між Урядом Російської Федерації та Кабінетом Міністрів України про заохочення та взаємний захист інвестицій від 27 листопада 1998 року у справі ПАС № 2015-34 від 12 квітня 2019 року за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» до російської федерації про стягнення компенсації,-

ВСТАНОВИВ

У березні 2022 року Сєров Є.І. в інтересах ПАТ «УКРНАФТА» на електронну адресу Київського апеляційного суду направив заяву про визнання та надання дозволу на виконання рішення Арбітражного суду, утвореного згідно з арбітражним регламентом ЮНІСТРАЛ 1976 року та угодою між Урядом Російської Федерації та Кабінетом Міністрів України про заохочення та взаємний захист інвестицій від 27 листопада 1998 року у справі ПАС № 2015-34 від 12 квітня 2019 року. В якій просить визнати і надати дозвіл на примусове виконання рішення від 12.04.2019 арбітражного суду ah hoc відповідно до Арбітражного регламенту ЮНІСТРАЛ у справі Постійного арбітражного суду № 2015-34 між ПАТ «УКРНАФТА» і російською федерацією.

Видати виконавчий лист про стягнення з російської федерації на користь ПАТ «УКРНАФТА» компенсації у розмірі 44 455 012 доларів США плюс складні річні відсотки з 22 квітня 2014 року до повної оплати за ставкою LIBOR для тримісячних депозитів у доларах США плюс 1%;

Видати виконавчий лист про стягнення з російської федерації на користь ПАТ «УКРНАФТА» арбітражних витрат у розмірі 615 211,65 євро та 2 995 762,92 доларів США плюс складні річні відсотки з дати ухвалення цього рішення до повної оплати за ставкою LIBOR для тримісячних депозитів у доларах США плюс 1%.

У своїй заяві зазначив, що у зв`язку з введенням в Україні воєнного стану на підставі Указа Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022, повідомлення на офіційному сайті АТ «Укрпошта», згідно якого «не працюватимуть до стабілізації ситуації відділення у Київській … областях» та листа Торгово-промислової палати України №2024/02.0-7.1 - ПАТ «УКРНАФТА» вимушене подати заяву про визнання міжнародного арбітражного рішення (і додатків до неї) в електронній формі, засвідченій кваліфікованим електронним підписом представника ПАТ «УКРНАФТА».

В обґрунтування заяви вказує, що 26 червня 2017 року Арбітражний суд ухвалив рішення щодо юрисдикції по справі ПАС № 2015-34, відповідно до якого суд дійшов висновку, що він має юрисдикцію у цьому спорі.

12 квітня 2019 року Арбітражний суд, утворений згідно з арбітражним регламентом ЮНІСТРАЛ 1976 року та угодою між Урядом Російської Федерації та Кабінетом Міністрів України про заохочення та взаємний захист інвестицій від 27 листопада 1998 року ухвалив рішення по справі ПАС № 2015-34 за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» до російської федерації про стягнення компенсації, яким зобов`язав відповідача сплатити на користь позивача компенсацію у розмірі 44 455 012 доларів США плюс складні річні відсотки з 22 квітня 2014 року до повної оплати за ставкою LIBOR для тримісячних депозитів у доларах США плюс 1%; встановив арбітражні витрати у сумі 683 568, 50 євро; поклав на відповідача 90% арбітражних витрат, встановлених у попередньому параграфі, та витрат позивача на юридичне представництво та допомогу, а отже вирішив стягнути з відповідача на користь позивача 615 211,65 євро та 2 995 762,92 доларів США плюс складні річні відсотки з дати ухвалення цього рішення до повної оплати за ставкою LIBORдля тримісячних депозитів у доларах США плюс 1%.

Спір, який став предметом розгляду арбітражного суду, виник на підставі експропріації відповідачем інвестицій ПАТ «УКРНАФТА» в АР Крим, в результаті чого ПАТ «УКРНАФТА» була вимушена звернутись до Арбітражного суду, утвореного згідно з арбітражним регламентом ЮНІСТРАЛ 1976 року та угодою між Урядом Російської Федерації та Кабінетом Міністрів України про заохочення та взаємний захист інвестицій від 27 листопада 1998 року.

Пункт 2 статті 9 Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Російської Федерації про заохочення та взаємний захист інвестицій від 27 листопада 1998 року містить вимогу передачі спору на розгляд арбітражного суду, якщо цей спір неможливо розв`язати шляхом переговорів протягом шести місяців з дати письмового повідомлення.

Боржнику 04 травня 2022 року на електронну пошту, зазначену в заяві про надання дозволу на виконання було відправлено копію заяви з додатками та запропоновано надати у місячний строк можливі заперечення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 липня 2022 року заяву було призначено до розгляду.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 01 серпня 2022 року заяву повернуто заявнику, через ненадання суду оригіналів рішення МКАС та угоди.

Постановою Верховного Суду від 09 лютого 2023 року апеляційну скаргу ПАТ «УКРНАФТА» задоволено.

Ухвалу Київського апеляційного суду від 01 серпня 2022 року скасовано та направлено справу для продовження розгляду до суду першої інстанції - Київського апеляційного суду.

У судовому засіданні 15 березня 2023 рокупредставник заявника адвокат Олексієнко М. Г.підтримав заяву з підстав, наведених у ній, та просив задовольнити заяву у повному обсязі.

Представник боржника у судове засідання не з`явився про розгляд заяви повідомлявся на сайті Київського апеляційного суду.

Відповідно до ухвали Верховного Суду від 09 вересня 2022 року Верховний суд звернувся із судовим дорученням до компетентного органу Російської Федерації - Міністерства юстиції російської федерації-про вручення учаснику справи судових документів. Також Верховний суд звернувся і до Міністерства закордонних справ.

Відповідно до листа Міністерства закордонних справ України , спрямованого на запит Верховного Суду з приводу вручення документів російській федерації, через іншу країну, в якій працюють посольства боржника повідомлено, що у зв`язку з ескалацією широкомасштабної збройної агресії російської федерації проти суверенітету та територіальної цілісності України МЗСУ заявляє про розірвання дипломатичних відносин з російською федерацією, що встановлені відповідно до протоколу "про встановлення дипломатичних відносин між Україною і російською федерацією, підписаному 14 лютого 1992 року у м. Мінськ . З огляду на відсутність згоди росії, тимчасовий захист інтересів України та її громадян, у контексті положень статей 25 та 46 Віденської конвенції про дипломатичні зносини не здійснюється.

Також з матеріалів справи вбачається, що доручення Верховного суду про вручення судових документів представнику російської федерації було повернуто через розірвання дипломатичних відносин. Функціонування закордонних дипломатичних установ України на території рф та діяльності її дипломатичних установ на території України зупинено. У зв`язку з викладеним передача доручення дипломатичними каналами неможлива.

У зв`язку з розірванням дипломатичних відносин, повідомлення боржника про день і час розгляду справи , через дипломатичні канали є неможливим, що підтверджується наявними в справі відповідями Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ.

Направлення до вказаних установ документів про день і час розгляду заяви від імені Київського апеляційного суду є недоцільним, оскільки дипломатичні відносини з рф жодним чином не змінились і такі дії лише призведуть до безпідставного затягування розгляду справи.

За таких обставин, з метою недопущення порушення строків розгляду заяви про надання дозволу на виконання рішень МКАС, передбачених ЦПК України, та з метою не допущення порушення прав стягувача, суд ухвалив розглянути заяву за відсутності боржника.

Вислухавши пояснення представника заявника, вивчивши та дослідивши заяву разом з доданими до неї матеріалами, а також оригінал рішення та арбітражної угоди, суд приходить до висновку про задоволення заяви з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 475 ЦПК України питання визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу розглядається судом за заявою стягувача , якщо боржник має місце перебування або місце знаходження на території України.

За відсутності місця перебування боржника на території України, питання про надання дозволу вирішується, якщо н території України знаходиться майно боржника.

Відповідно до наданих суду витягів з реєстру права власності на території України є нерухоме майно, що на праві власності зареєстровано за російською федерацією.

Згідно з ч. 3 ст. 475 ЦПК України заява про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу подається до апеляційного суду, юрисдикція якого поширюється на місто Київ, протягом трьох років з дня прийняття рішення міжнародним комерційним арбітражем.

Згідно з ч. 4 ст. 476 ЦПК України до заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу додаються: 1) оригінал належним чином засвідченого арбітражного рішення або нотаріально завірена копія такого рішення; 2) оригінал арбітражної угоди або нотаріально завірена копія такої угоди; 3) документ, що підтверджує сплату судового збору; 4) копії заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу відповідно до кількості учасників судового розгляду; 5) довіреність або інший документ, що підтверджує повноваження особи на підписання заяви; 6) засвідчений відповідно до законодавства переклад перелічених у пунктах 1-3 та 5 цієї частини документів українською мовою або мовою, передбаченою міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, якщо вони викладені іншою мовою.

Відповідно до ч.6 ст.476 ЦПК України у випадку подання заяви про визнання і надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу в електронній формі документи, зазначені в пунктах 1, 2 частини четвертої цієї статті, можуть подаватися в копіях, проте заявник повинен надати такі документи до суду до початку судового розгляду вказаної заяви. У разі неподання вказаних документів заява повертається без розгляду, про що судом постановляється відповідна ухвала.

Заявником 03 березня 2023 року подано до Київського апеляційного суду:

- копію рішення щодо юрисдикції від 26.06.2017 року арбітражного суду adhoc відповідно до Арбітражного регламенту ЮНСІТРАЛ у справі Постійного арбітражного суду № 2015-34 між ПАТ «УКРНАФТА» (позивач) і Російською Федерацією (відповідач), засвідчена належним чином, з нотаріально засвідченим перекладом українською мовою;

- оригінал належним чином засвідченого остаточного рішення від 12.04.2019 року арбітражного суду adhoc відповідно до Арбітражного регламенту ЮНСІТРАЛ у справі Постійного арбітражного суду № 2015-34 між ПАТ «УКРНАФТА» (позивач) і Російською Федерацією (відповідач), з нотаріально засвідченим перекладом українською мовою;

-інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо Російської Федерації, сформована приватним нотаріусом;

- копію супровідного листа Міністерства закордонних справ України від 04.07.2019 р. №214/18-091-212 «Щодо надання копії міжурядової угоди» до ПАТ «УКРНАФТА»;

- копію Угоди між Кабінетом Міністрів України і Урядом Російської Федерації про заохочення та взаємний захист інвестицій від 27.11.1998, засвідчена належним чином (Міністерством закордонних справ України);

- копію Арбітражного регламенту Комісії ООН з права міжнародної торгівлі 1976 року, з нотаріально засвідченим перекладом українською мовою;

Таким чином, вимоги ЦПК України виконано, суду надано передбачені у ч. 4 ст. 476 ЦПК України документи.

З матеріалів справи вбачається, що Рішення прийнято у складі арбітра - голови професора Габріеля Кауфман - Колера, арбітрів професор Бріджит Штерн та Даніель М. Прайс.

Статтею 81 Закону України «Про міжнародне приватне право» передбачено, що в Україні можуть бути визнані та виконані рішення іноземних судів у справах, що виникають з цивільних, трудових, сімейних та господарських правовідносин, вироки іноземних судів у кримінальних провадженнях, у частині, що стосується відшкодування шкоди та заподіяних збитків, а також рішення іноземних арбітражів та інших - органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних і господарських справ, що набрали законної сили.

Частиною 1 статті 82 Закону України «Про міжнародне приватне право» встановлено, що визнання та виконання рішень, визначених у статті 81 цього Закону, здійснюється у порядку, встановленому законом України.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» Арбітражне рішення, незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається обов`язковим і при поданні до компетентного суду письмового клопотання виконується з урахуванням положень цієї статті та статті 36.

Визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу - це поширення законної сили такого рішення на територію України і застосування засобів примусового виконання в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.

Порядок розгляду і вирішення заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу визначені в Главі 3 Розділу IX ЦПК України «Визнання та виконання рішень іноземних судів, міжнародних комерційних арбітражі в Україні надання дозволу на примусове виконання рішень третейських судів».

У відповідності до ст. 474 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу (якщо його місце знаходиться за межами України), незалежно від того, в якій країні воно було винесено, визнається та виконується в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором; згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. У разі якщо визнання та виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу залежить від принципу взаємності, вважається, що він існує, оскільки не доведено інше.

Вирішуючи питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд не може оцінювати чи законним є прийняте рішення, обговорювати його правильність по суті чи вносити будь-які зміни до його змісту, а перевіряє лише дотримання строків звернення з клопотанням, дотримання вимог процесуального закону щодо його форми і змісту та наявність обставин, які можуть бути підставою для відмови в задоволенні заяви.

При вирішенні питання про визнання та надання дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, суд також не може встановлювати наявність чи відсутність між сторонами інших зобов`язань за контрактом.

Визнання та виконання арбітражних рішень регулюється також Конвенцією про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10.06.1958 (Нью-Йорк) (далі-Конвенція); яка набрала чинності для України з 08.01.1961, та членами якої є Швейцарія та Сполучене Королівство Велика Британія.

Нью-Йоркська Конвенція встановлює, що кожна Договірна Держава визнає арбітражні рішення як обов`язкові і приводить їх до виконання згідно з процесуальними нормами тієї території, де запитується визнання і приведення у виконання цих рішень, на умовах, викладених у нижченаведених статтях Конвенції.

Відповідно до статті 4 Конвенції для визнання і приведення у виконання рішення іноземного арбітражного суду сторона, яка просить про таке визнання і виконання, при подачі відповідного прохання надає: а) належним чином засвідчений оригінал арбітражного рішення або належним чином завірену копію такого; b) оригінал арбітражної угоди або її належним чином засвідчену копію. Якщо арбітражне рішення або угода викладені не офіційною мовою тієї країни, де порушене клопотання про визнання і приведення у виконання рішення, також надається переклад цих документів на офіційну мову. Переклад засвідчується офіційним чи присяжним перекладачем чи дипломатичною або консульською установою.

Заявник звернувся із заявою про визнання та надання дозволу на виконання рішення Арбітражного суду, утвореного згідно з арбітражним регламентом ЮНІСТРАЛ 1976 року та угодою між Урядом Російської Федерації та Кабінетом Міністрів України про заохочення та взаємний захист інвестицій від 27 листопада 1998 року у справі ПАС № 2015-34 від 12 квітня 2019 року, у межах встановленого законом строку.

Заявником долучено документи у відповідності до переліку, визначеного статтею 4 Конвенції, що узгоджуються з положеннями ст. 476 ЦПК України та ст. 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», а саме: копію рішення щодо юрисдикції від 26.06.2017 року арбітражного суду ad hoc відповідно до Арбітражного регламенту ЮНСІТРАЛ у справі Постійного арбітражного суду № 2015-34 між ПАТ «УКРНАФТА» (позивач) і Російською Федерацією (відповідач), засвідчена належним чином, з нотаріально засвідченим перекладом українською мовою; оригінал належним чином засвідченого остаточного рішення від 12.04.2019 року арбітражного суду ad hocвідповідно до Арбітражного регламенту ЮНСІТРАЛ у справі Постійного арбітражного суду № 2015-34 між ПАТ «УКРНАФТА» (позивач) і Російською Федерацією (відповідач), з нотаріально засвідченим перекладом українською мовою.

Конвенція про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10.06.1958, презюмуючи обов`язковість арбітражного рішення, передбачає вичерпний, що не підлягає розширеному тлумаченню, перелік підстав, за яких компетентний суд може відмовити у визнанні та виконанні арбітражного рішення.

Перелік підстав для відмови у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу визначено у ст. 478 ЦПК України, у ст. 5 Конвенції та у ст. 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Згідно зі ст. 478 ЦПК України суд відмовляє у визнанні і наданні дозволу на виконання рішення міжнародного комерційного арбітражу, якщо: 1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть суду доказ того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або б) сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або в) рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; ґ) або рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або 2) якщо суд визнає, що: а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або б) визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

Згідно зі ст. 5 Конвенції про визнання та виконання іноземних арбітражних рішень від 10 червня 1958 року, у визнанні і приведенні у виконання арбітражного рішення може бути відмовлено на прохання тієї сторони, проти якої воно спрямовано, лише у разі, якщо ця сторона надасть компетентній владі за місцем порушеного клопотання про визнання і приведення рішення у виконання докази того, що: а) сторони в арбітражній угоді, за принципами застосовуваного до них закону, в будь-якій мірі були недієздатними або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а за відсутності вказівки про таке підпорядкування, згідно із законом країни, де рішення було винесено, або b) сторона, проти якої винесено рішення, не була належним чином повідомлена про призначення арбітра або про арбітражний розгляд або з інших причин не могла подати свої пояснення, або с) вказане рішення винесено у спорі, не передбаченому або не підпадаючому під дію положень арбітражної угоди або арбітражного застереження в договорі, або містить висновки з питань, що виходять за межі арбітражної угоди або арбітражного застереження в договорі, з тим, однак, що у разі, якщо висновки з питань, охоплених арбітражною угодою або застереженням, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою або застереженням, то та частина арбітражного рішення, яка містить висновки з питань, охоплених арбітражною угодою або арбітражним застереженням в договорі, може бути визнана і виконана, або d) склад арбітражного органу або арбітражний процес не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї країни, де мав місце арбітраж, або е) рішення ще не стало остаточним для сторін або було скасовано або призупинено його виконання компетентною владою країни, де воно було винесено, або країни, закон якої застосовувався. У визнанні та приведенні у виконання арбітражного рішення може бути також відмовлено, якщо компетентна влада країни, в якій порушується клопотання про визнання і приведення у виконання рішення, дійде висновку, що: а) об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законами цієї країни, або b) визнання і приведення у виконання цього рішення суперечать публічному порядку цієї країни.

Стаття 36 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» також передбачає, що у визнанні або у виконанні арбітражного рішення, незалежно від того, в якій державі воно було винесено, може бути відмовлено лише: 1) на прохання сторони, проти якої воно спрямоване, якщо ця сторона подасть компетентному суду, у якого просить визнання або виконання, доказ того, що: - одна із сторін в арбітражній угоді, зазначеній у статті 7, була якоюсь мірою недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки, - за законом держави, де рішення було винесено; або - сторону, проти якої винесено рішення, не було належним чином сповіщено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або - рішення винесено щодо спору, не передбаченого арбітражною угодою, або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди; проте, якщо постанови з питань, охоплених арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, які не охоплюються такою угодою, то та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що охоплені арбітражною угодою, може бути визнана і виконана; або - склад третейського суду або арбітражна процедура не відповідали угоді між сторонами або, за відсутності такої, не відповідали закону тієї держави, де мав місце арбітраж; або - рішення ще не стало обов`язковим для сторін, або було скасовано, або його виконання зупинено судом держави, в якій або згідно із законом якої воно було прийнято; або 2) якщо суд визнає, що: - об`єкт спору не може бути предметом арбітражного розгляду за законодавством України; або - визнання та виконання цього арбітражного рішення суперечить публічному порядку України.

За змістом даних норм тягар доведення наявності підстав для відмови у визнанні і виконанні арбітражного рішення покладається на сторону, яка заперечує проти заяви стягувача.

Оскільки російська федерація не надаладоказів а судом не встановлено наявність підстав для відмови у визнанні і виконанні арбітражного рішення, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про визнання та надання дозволу на виконання рішення Арбітражного суду, утвореного згідно з арбітражним регламентом ЮНІСТРАЛ 1976 року та угодою між Урядом Російської Федерації та Кабінетом Міністрів України про заохочення та взаємний захист інвестицій від 27 листопада 1998 року у справі ПАС № 2015-34 від 12 квітня 2019 року.

Оскільки за результатами розгляду заяву задоволено, судових збір за подачу заяви підлягає стягненню з боржника на користь заявника.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 474-479 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Заяву Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» про визнання та надання дозволу на виконання рішення Арбітражного суду, утвореного згідно з арбітражним регламентом ЮНІСТРАЛ 1976 року та угодою між Урядом Російської Федерації та Кабінетом Міністрів України про заохочення та взаємний захист інвестицій від 27 листопада 1998 року у справі ПАС № 2015-34 від 12 квітня 2019 року за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» до російської федерації про стягнення компенсації - задовольнити.

Визнати і надати дозвіл на виконання рішення Арбітражного суду, утвореного згідно з арбітражним регламентом ЮНІСТРАЛ 1976 року та угодою між Урядом Російської Федерації та Кабінетом Міністрів України про заохочення та взаємний захист інвестицій від 27 листопада 1998 року у справі ПАС № 2015-34 від 12 квітня 2019 року за позовом Публічного акціонерного товариства «УКРНАФТА» до російської федерації про стягнення компенсації.

Видати виконавчий лист про стягнення з російської федерації (місцезнаходження: вул. Житня,14, будівля 1, м. Москва, 119991, Російська Федерація, державний реєстраційний номер 834) на користь ПАТ «УКРНАФТА» (місцезнаходження: провулок Несторівський, 3-5, м. Київ, 04053, Україна, ) компенсації у розмірі 44 455 012 доларів США плюс складні річні відсотки з 22 квітня 2014 року до повної оплати за ставкою LIBOR для тримісячних депозитів у доларах США плюс 1%;

Видати виконавчий лист про стягнення з російської федерації (місцезнаходження: вул. Житня,14, будівля 1, м. Москва, 119991, Російська Федерація, державний реєстраційний номер 834) на користь ПАТ «УКРНАФТА» (місцезнаходження: провулок Несторівський, 3-5, м. Київ, 04053, Україна, ) арбітражних витрат у розмірі 615 211,65 євро та 2 995 762,92 доларів США плюс складні річні відсотки з дати ухвалення цього рішення до повної оплати за ставкою LIBORдля тримісячних депозитів у доларах США плюс 1%.

Ухвала суду може бути оскаржена сторонами в апеляційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до цього суду.

Ухвала суду, якщо вона не була оскаржена в апеляційному порядку, набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду набирає законної сили після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя: О.В. Желепа