13.03.2023 Справа № 756/2907/23
Справа № 756/2907/23
Провадження № 2/756/2539/23
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Тиха О.О., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про зняття арешту з майна,

УСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Оболонського районного суду м. Києва з позовом до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про зняття арешту з майна, в якому просив скасувати арешт належного йому нерухомого майна, номер запису про обтяження: 10277461, зареєстрований 22.09.2010 року Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві № 297/16 від 22.09.2010.

Ознайомившись з позовною заявою та доданими до неї документами суддя приходить до наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право саме в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно доч.1ст.19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

В порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюєтьсяу позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Як вбачається з матеріалів, долучених до позовної заяви, 25.06.2008 Оболонським районним судом м. Києва було видано судовий наказ №2-н-208 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором.

На підставі вказаного судового наказу старшим державним виконавцем відділу ДВС Оболонського РУЮ у м. Києві 31.03.2009 було відкрито виконавче провадження № 12199652, в рамках якого на підставі постанови ВДВС Оболонського РУЮ в м. Києві № 297/16 від 22.09.2010 накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 .

Отже, ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні № 12199652.

Згідно із статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржника) заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на майно боржника, інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до абзацу шостого частини третьої статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржника) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Статтею 55 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржника) передбачено, зокрема, що винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лишез дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавціву порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем або приватним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняттяз нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Оскільки арешт накладено на майно ОСОБА_1 , який є боржником у виконавчому провадженні, з метою забезпечення виконання рішення суду, тому він не може виступати позивачем у справі про зняття арешту з майна й така справа не підлягає розгляду в позовному провадженні.

Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом у постанові від 19.01.2022 у справі № 577/4541/20.

Окрім того, у постанові від 01.02.2023 року у справі № 206/2832/21, провадження № 61-10757св22, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що в разі відсутності матеріалів відкритого виконавчого провадження орган державної виконавчої служби у разі звернення особи зі скаргою має обґрунтувати правомірність тривалого перебування майна особи під арештом та забороною відчуження, а тому звернення з вимогою щодо оскарження рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, буде ефективним способом захисту.

Таким чином, питання про зняття арешту з майна підлягає розгляду саме в порядку судового контролю за виконанням судових рішень, шляхом подання скарги на рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи, що ОСОБА_1 є стороною виконавчого провадження № 12199652, відкритого на підставі судового наказу №2-н-208, виданого Оболонським районним судом м. Києва від 25.06.2008 про стягнення зі ОСОБА_1 на користь ЗАТ КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором, та в рамках якого державним виконавцем накладено арешт на майно останнього, то після ухвалення рішення по суті спору судовий контроль за виконанням судових рішень здійснюється виключно за правилами Розділу VІІ ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судовий рішень» ЦПК України, який визначає порядок оскарження рішень, дій, бездіяльності державного виконавця в ході виконання рішень, у формі звернення до суду зі скаргою, тоді як ОСОБА_1 пред`явлено позов.

За наведених обставин суд приходить до висновку, що позовна заява на предмет судового контролю за діями/бездіяльністю державного виконавця при виконанні судового рішення в іншій цивільній справі, не підлягає розгляду в порядку позовного провадження, оскільки у даному випадку передбачено іншу форму звернення та порядок вирішення, що є підставою для відмови у відкритті провадження у даній справі.

Таким чином, підстави для розгляду позовної заяви ОСОБА_1 до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про зняття арешту з майна відсутні, а у відкритті провадженні слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 19, 186, 260, 261, 353-355 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Оболонського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), третя особа - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про зняття арешту з майна.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з моменту її підписання суддею.

Учасник справи, якому ухвалу суду не було вручені у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя О.О.Тиха