ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/689/21 Номер провадження 22-ц/814/903/23Головуючий у 1-й інстанції Ольховськмй Є.Б. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

розглянув у м.Полтаві в порядку спрощеного провадження без виклику учасників цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Федосенко Наталії Анатоліївни, представника ОСОБА_1 , на рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 30 червня 2021 року (час ухвалення судового рішення з 14:58:17 до 15:36:35; дата виготовлення повного текста судового рішення 02 липня 2021 року) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат від суми боргу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційній суд

у с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, просив стягнути з ОСОБА_1 на його користь на підставі ч.2 ст.625 ЦК України інфляційні втрати за період з квітня 2017р. по грудень 2019р. у сумі 161 234.78 грн і 3% річних в сумі 53 356.87 грн, а всього 214 591,65 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилався на те, що 06.12.2010p. він передав ОСОБА_1 у позику грошові кошти у сумі 25 тис. доларів США строком на один рік.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 20 березня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі 656 750 грн та судові витрати в сумі 6 633,17 грн.

Постановою Харківського апеляційного суду від 22 серпня 2019 року, залишеною без змін постановою ВС від 02.11.2020 року, заочне рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 20 березня 2017 року змінено - зменшено суму стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 до 646 750,00 гривень.

Оскільки відповідач виконав грошове зобов`язання лише у грудні 2019 року, то позивач має право на отримання компенсації, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 30 червня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 втрати від інфляції та 3% річних в загальній сумі 214 591 грн 65 коп. та судові витрати у розмірі 2 146 грн.

Адвокат Федосенко Н.А., представник ОСОБА_1 , в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги, по суті, повторно наведені доводи заперечень (відзиву) на позов.

Зокрема, стверджується, що суд першої інстанції не дав належної оцінки поведінці позивача як кредитора та не застосував до спірних правовідносин приписи ст.613, ст.616 ЦК України.

Суд першої інстанції всупереч фактам, встановленим рішеннями судів у справі №642/8193/16, не застосував наслідків пропуску строку позовної давності, тобто суд мав обрахувати суми інфляційних втрат і трьох відсотків річних за три роки із 05 лютого 2018 року по 05 лютого 2021 року.

Всупереч правовій позиції ВС, викладеній у постанові від 22 червня 2020 року (справа № 752/10525/16), суд першої інстанції безпідставно стягнув інфляційні втрати із суми боргу, яка виражена в еквіваленті боргу у доларах США.

У відзиві ОСОБА_2 , посилаючись на необґрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Стверджується, що відповідач усіляко ухилявся від сплати боргу, що вимусило позивача звертатися до суду, і, навіть, після ухвалення судового рішення на користь позивача відповідач зволікав із поверненням коштів. Ці факти виключають можливість стверджувати про обставини, передбачені ст.613, ст.616 ЦК України.

Відповідач не подавав суду заяви про застосування строків давності у розумінні вимог цивільного процесуального закону, тому у суду першої інстанції не було підстав для застосування наслідків пропуску строків давності.

Посилання в апеляційній скарзі на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 22 червня 2020 року (справа № 752/10525/16), є безпідставним, оскільки у зазначеній справі судами були встановлені відмінні фактичні обставини.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.07.2021 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.09.2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 01.09.2021 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду та призначено справу до розгляду в апеляційній інстанції у судовому засіданні в приміщенні Харківського апеляційного суду.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 03.08.2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Відповідно до ч.1, ч.2 та ч.3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України).

Як вбачається з матеріалів справи, 06.12.2010p. між сторонами спору укладений договір позики, згідно умов якого ОСОБА_2 передав у борг ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 25 тис. доларів США строком на один рік.

Відповідач зобов`язання із своєчасного повернення боргу не виконав.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Харкова (справа №642/8193/16) від 20 березня 2017 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму заборгованості в розмірі 656 750 грн та судові витрати в сумі 6 633,17 грн.

Постановою Апеляційного суду Харківської області (справа №642/8193/16) від 07.02.2018 р. заочне рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 20 березня 2017 року скасовано, і ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Постановою Верховного Суду (справа №642/8193/16) від 13.03.2019р. скасовано постанову Апеляційного суду Харківської області від 07.02.2018р., справу повернуто на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Харківського апеляційного суду від 22 серпня 2019 року заочне рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 20 березня 2017 року змінено, а саме зменшено суму стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 до 646 750,00 гривень.

Постановою Верховного Суду від 02.11.2020 року постанову Харківського апеляційного суду від 22 серпня 2019 року залишено без змін.

05.02.21р. старшим державним виконавцем Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Холодногірському та Новобаварському районах у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) на підставі виконавчого листа №642/8193/16-ц, виданого 17.11.2020р. Ленінським районним судом міста Харкова, відкрито виконавче провадження №64349422 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 653 383,17 грн, яке закінчено на підставі поданої стягувачем заяви від 04.02.2021 року про повне погашення ОСОБА_1 суми боргу.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності обставин, на які посилався позивач в обґрунтування заявлених вимог.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд виходить з таких міркувань.

Правовий аналіз положень ст.526, ст.599, ст.611, ст.625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором (договором позики), яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18), від 08 листопада 2019 року у справі №127/15672/16-ц.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст.81 ЦПК України обов`язок доведення обставин, на які зроблено посилання як на підставу заявлених вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, покладається на учасників справи, у тому числі і на позивача. Обставини мають бути підтверджені належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.77-ст.80 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях і суд не вправі збирати докази, що стосуються предмета спору, за своєю ініціативою, крім конкретних випадків, встановлених цим Кодексом.

Як убачається із позову, предметом спору є матеріально-правова вимога про стягнення із відповідача на користь позивача компенсації, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України, за період із квітня 2017 року по грудень 2019 року; початок перебігу прострочення виконання грошового зобов`язання позивач пов`язує з ухваленням заочного рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 20 березня 2017 рокуу справі №642/8193/16, яким із відповідача на користь позивача стягнута заборгованість за договором позики.

Тобто, позивач обґрунтовує порушення свого права на своєчасне отримання коштів саме невиконанням рішення суду і, відповідно, обраховує суму компенсації саме з дня ухвалення рішення суду, а не з дня, коли відповідач повинен був повернути борг, а саме із 16 січня 2017 року, як це встановлено судовими рішеннями у справі №642/8193/16 (а.с.15).

Як слідує з матеріалів справи, постановою Харківського апеляційного суду від 22 серпня 2019 року заочне рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 20 березня 2017 року змінено: зменшено суму стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 до 646 750,00 гривень.

За змістом статті 376 ЦПК України за наявності підстав, передбачених частиною першою цієї статті, суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції, ухвалює нове рішення по суті спору, яке набирає законної сили із дня його прийняття (ст.384 ЦПК України).

Отже, у межах вирішення цього спору з урахуванням заявлених підстав і предмета спору, позивач має право вимагати стягнення із відповідача компенсації, передбаченої ч.2 ст.625 ЦК України за період з 22 серпня 2019 року по грудень 2019 року, тобто із дня ухвалення судом апеляційної інстанції рішення про стягнення заборгованості із відповідача на користь позивача.

Сума трьох процентів річних розраховується за формулою: (сума боргу х 3 % х кількість прострочених днів) / 365 (кількість днів у році).

3% річних за період з 22 серпня 2019 року по грудень 2019 року складає:

Дата початкуКінцева датаКількість днівСума боргуРозмір річних відсотківСума 3%
22.08.201901.12. 7503,00%5 315,75
Всього 5 315,75

Таким чином, 3% річних за період з 22 серпня 2019 року по грудень 2019 року складає 5 315 грн 75 коп.

Згідно з Рекомендаціями щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладених у листі Верховного Суду України від 03 квітня 1997 року № 362-97р, вважається, що сума, внесена за період з 01 по 15 число відповідного місяця, наприклад, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо з 16 по 31 число, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 01 по 15 число відповідного місяця, інфляційна зміна розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 число місяця - інфляційна зміна розраховується з урахуванням цього місяця.

Оскільки прострочення виконання зобов`язання виникло 22 серпня 2019 року по грудень 2019 року, то при розрахунку інфляційних втрат враховуються індекси інфляції за період з 01 вересня 2019 року по листопад 2019 року включно.

Загальний відсоток інфляції розраховується шляхом множення усіх показників інфляції за відповідний період.

Сума інфляції розраховується за формулою: сума боргу х процент інфляції - сума боргу.

Інфляційні втрати за період з 22 серпня 2019 року по грудень 2019 року складає:

Дата початкуКінцева датаКількість днівСума боргуІндекс інфляціїзагальний відсоток інфляційних втратІнфляційні втрати
22.08.2019 01.12.2019 100 646 750Вересень 2019- 100,7 Жовтень 2019 100,7 Листопад 2019-100,1 1,02 12 935
Всього 12 935

Таким чином, інфляційні втрати за період з 22 серпня 2019 року по грудень 2019 року складають 12 935 грн.

З огляду на наведене позивачем не пропущений строк давності: звернення до суду із позовом лютий 2021 року, початок перебігу строку давності із 22 серпня 2019 року.

Не є релевантним посилання в апеляційній скарзі на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 22 червня 2020 року (справа № 752/10525/16), оскільки у зазначеній справі боржник отримав від кредитора грошові кошти у гривнях, і для суми позики сторони визначили еквівалент у євро.

У справі, що переглядається предметом договору позики є долари США, проте судовими рішеннями з боржника на користь кредитора стягнута сума боргу, визначена у гривнях, позивачем заявлена вимога про стягнення компенсації за прострочення виконання рішення суду.

Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про необхідність застосування до спірних правовідносин положень ст.613 і ст.616 ЦК України, так як збитки і неустойка, про які йдеться у зазначених нормах, мають іншу правову природу, ніж виплати, передбачені ч.2 ст.625 ЦК України.

Частиною 13 ст.141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частиною 1 та п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

При подачі позову до суду ОСОБА_2 сплачено 2 146 грн судового збору (а.с.1)

Позовні вимоги задоволено на 8,50 %.

Таким чином, ОСОБА_2 має право на стягнення з ОСОБА_3 витрат зі сплати судового збору у розмірі 2146 / 100 х 8,50 = 182,41 грн.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_3 сплатив судовий збір у розмірі 3 219 грн.

Апеляційну скаргу задоволено на 100% - 8,50% = 91,5 %.

Таким чином, ОСОБА_3 має право на стягнення з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3219 / 100 х 91,5 = 2 945,39 грн.

Відповідно до ч.10 ст.141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Оскільки з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 945,39 грн, а з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір у розмірі 182,41 грн, то, враховуючи ч.10 ст.141 ЦПК України, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 необхідно стягнути різницю судових витрат, покладених на обидві сторони, в розмірі 2 945,39 - 182,41 = 2 762,98 грн, а також звільнити ОСОБА_2 від обов`язку сплачувати ОСОБА_3 частину судового збору.

Керуючись ст.367, ст.374 ч.1 п.2, ст.376 ч.1 п.4, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу адвоката Федосенко Наталії Анатоліївни, представника ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Харкова від 30 червня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3 (ІНПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 (ІНПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) 12 935 грнінфляційних втрат і 5 315 грн 75 коп.- три відсотки річних, а всього 18 250, 75 грн.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІНПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_3 (ІНПП НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ) судові витрати у розмірі 2 762,98 грн.

Звільнити ОСОБА_2 від обов`язку сплачувати ОСОБА_3 частину судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку з урахуванням вимог ст.389 ЦПК України.

Повний текст постанови виготовлено 11 січня 2023 року.

Головуючий суддя О.А. Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов