У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №338/1404/18
21 березня 2023 року Богородчанський районний суд

Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Решетова В. В.,

з участю секретаря Остапишин І. Р.,

скаржника ОСОБА_1

представника стягувача ОСОБА_2

представників ДВС ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани скаргу ОСОБА_1 про скасування постанови ВП №58298016 від 20.01.2023 року про арешт майна боржника та постанови ВП №58298016 від 20.01.2023 року про арешт коштів боржника, особа дії якої оскаржуються: в.о. старший державний виконавець відділу ДВС в м. Івано-Франківську Західного МРУЮ Гвоздецька Руслана Володимирівна,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд із скаргою про скасування постанови ВП №58298016 від 20.01.2023 року про арешт майна боржника та постанови ВП №58298016 від 20.01.2023 року про арешт коштів боржника, особа дії якої оскаржуються: в.о. старший державний виконавець відділу ДВС в м. Івано-Франівську Західного МРУЮ Гвоздецька Руслана Володимирівна.

Скарга мотивована тим, що рішенням Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 27.12.2018р. у справі №338/1404/18 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 щодо стягнення аліментів на утримання дітей позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_5 на утримання синів ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 , але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття.

На виконання рішення суду було видано виконавчий лист №388/1404/18 від 29.01.2019 року. По даному виконавчому листу Івано-Франківським відділом ДВС ГТУЮ в Івано- Франківській області було відкрито виконавче провадження №58298016 від 07.02.2019 року.

На даний час постановою державного виконавця про звернення стягнення на пенсію, та інші доходи боржника від 11.02.2019 року у виконавчому провадженні №58298016 передбачено стягувати з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 на утримання синів ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину що місячно до досягнення старшою дитиною повноліття.

З того часу у нього заборгованості по сплаті аліментів жодного разу не виникало, натомість ним стягувачу на утримання двох дітей надається додаткова матеріальна допомога, в тому числі додаткові витрати на утримання дітей, передбачені ст.185 СК України, про що є відповідні відомості у судових рішеннях у цивільних справах №338/1404/18, №338/299/22.

Однак, 21.01.2023 року на офіційному сайті Міністерства юстиції у АСВП він дізнався про винесення старшим державним виконавцем Гвоздецькою Р.В. декількох постанов у виконавчому провадженні №58298016, зокрема:?постанови від 20.01.2023 року про арешт коштів боржника та постанови від 20.01.2023 року про арешт майна боржника.

Зі змісту вищевказаних постанов він дізнався, що державним виконавцем накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику: ОСОБА_1 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору/основної винагороди приватного виконавця, витрат виконавчого провадження, штрафів 38617,35 грн.

Також накладено арешт на все майно, яке належить боржнику ОСОБА_1 .. Дані постанови державного виконавця вважає неправомірними, такими, що винесені передчасно, всупереч вимогам ч. 2 ст. 71 Закону України "Про виконавче провадження", оскільки державний виконавець не поінформував його про розмір заборгованості зі сплати аліментів, не надав довідку-рахунок з обчислення суми боргу, не повідомив про можливість добровільного погашення заборгованості, не вивчив всі обставини, наявність оскаржуваних постанов про арешт майна і коштів порушує його права та свободи, зокрема, щодо можливості розпоряджатись належним мені майном та грошовими коштами. Просить постанови скасувати.

Ухвалою Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 01 лютого 2023 року скаргу ОСОБА_1 прийнято до розгляду.

06.02.2023р. до суду надійшов відзив на скаргу, який мотивований тим, що з листопада 2022 року боржник жодного разу не звернувся у відділ ДВС, з метою надання достовірних відомостей про місцезнаходження своєї служби та продовжував отримувати дохід до грудня 2022.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Водночас вказана стаття містить припис у вигляді імперативного обов`язку виконавця винести постанови, перелік яких визначено у цій статті, адже застосування заходів, прямо передбачених частиною другою статті 71 Закону № 1404-У1ІІ, слугують належному захисту прав дітей та сприяють встановленню механізму притягнення до відповідальності осіб за несплату аліментів та ухилення боржників у подальшому від виконання призначеного обов`язку із стягнення за несплату аліментів, зменшенню заборгованості зі сплати аліментів.

11.01.2023р. стягувач ОСОБА_5 подала довідку про нарахований дохід ОСОБА_1 з військової частини НОМЕР_1 . При здійсненні розрахунку, встановлено наявну заборгованість зі сплати аліментів за період з 26.02.2022 р. по 31.08.2022 р., а саме в сумі 38617 гри. (з врахуванням переплати 8 688 грн.), шо перевищує суму відповідних платежів за три місяці у зв`язку з чим 20.01.20202 року державним виконавцем винесено постанови про накладення арешту на майно та кошти боржника. 21.01.2023р. (не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення) дані постанови направлено боржнику, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих №3241 (трекер відправлень з Укрпошти №410). Отже, державний виконавць вважає,що боржника повідомлено про вчинені заходи примусового характеру щодо нього у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження». Скаржник вимагає скасувати постанови про накладення арешту від 20.01.2023 р. безпідставно, оскільки на момент винесення таких постанов, існувала заборгованість, що перевищувала заборгованість за три місяці. У задоволенні скарги просить відмовити.

Скаржник ОСОБА_1 в судовому засіданні скаргу підтримав та просив її задовольнити.

Представники державної виконавчої служби в судовому засіданні проти скарги заперечили та просили відмовити у її задоволенні з підстав зазначених у відзиві.

Представник стягувача в судовому засіданні також просив відмовити у задоволенні скарги.

Вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що на виконанні у відділу ДВС в м. Івано-Франківську Західного МРУЮ перебуває виконавче провадження № 58298016 відкрите 07.02.2019 року, з примусового виконання виконавчого листа № 338/1404/18, що виданий 29.01.2019 Богородчанським районним судом, відповідно до якого з ОСОБА_1 стягуються на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання синів ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, до досягнення старшою дитиною повноліття.

11.02.2019р. державним виконавцем винесено постанову №58298016 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено до виконання у ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.

13.04.2022р. державним виконавцем подано запит до ІНФОРМАЦІЯ_4 , з метою підтвердження мобілізації та/або укладення контракту на проходження військової служби боржником.

Згідно відповіді ІНФОРМАЦІЯ_5 від 25.04.2022 року - ОСОБА_1 26.02.2022р. призваний відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 року №69-2022 до військової частини НОМЕР_1 , дані по місцезнаходженню військової частини, а саме бухгалтерії надати неможливо.

14.04.2022р. державним виконавцем сформовано та направлено боржнику виклик державного виконавця, яким зобов`язано ОСОБА_1 з`явитись до державного виконавця 25.04.2022, 09:00 за адресою: АДРЕСА_1 та зобов`язано надати достовірні відомості про доходи та місце роботи, на підтвердження чого надати довідку з місця роботи. Згідно трекеру відправлень Укрпошти №483 виклик ОСОБА_1 18.04.2022 року отримано особисто.

Однак, на виклик державного виконавця боржник не з`явився, не повідомив про причини неявки та не надав підтверджуючих документів про місце отримання доходу, окрім ГУ ПФУ в Івано-Франківської області.

20.04.2022р. ОСОБА_1 подано заяву з проханням надати розрахунок зі сплати аліментів за період з 15.11.2018 року по 31.03.2022 року.

Згідно відповіді державного виконавця, боржника повідомлено, що здійснити розрахунок правильно та в повному обсязі унеможливлює його неявка 25.04.2022 року до державного виконавця за викликом. А тому, ОСОБА_1 надано інформацію, та що наявна у державного виконавця, а саме розрахунок зі сплати аліментів з ГУ ПФУ в Івано-Франківській області.

22.04.2022р. державним виконавцем подано запит до Державної податкової служби України про джерела отримання доходів боржника - фізичної особи, згідно якого ОСОБА_1 отримує доходи в ТОВ "МРІЯ ФАРМІНГ КАРПАТИ" з ознакою доходу 195 та в АТ «Ідея Банк» з ознакою доходу 126.

22.04.2022р. державним виконавцем винесено постанову №58298016 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено до виконання у ТОВ "МРІЯ ФАРМІНГ КАРПАТИ. Станом на дату розгляду справи, аліментні платежі від нарахованого доходу вищезазначеним підприємством - не надходили.

26.05.2022р. державним виконавцем винесено постанову №58298016 про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника та направлено до виконання військовій частині НОМЕР_1 , за ймовірною адресою: АДРЕСА_2 , оскільки встановити відомості про точне місцезнаходження військової частини державному виконавцю не вдалося. Державним виконавцем надсилалось звернення за адресою вищезазначеної військової частини щодо сум нарахованих коштів та надання пояснення, у зв`язку з чим не проводилось стягнення - лист повернувся через відсутність адресата за вказаною адресою.

При здійсненні розрахунку, встановлено наявну заборгованість зі сплати аліментів за період з 26.02.2022 року по 31.08.2022 року, а саме в сумі 38617 гри. (з врахуванням переплати 8 688 грн.), шо перевищує суму відповідних платежів за три місяці у зв`язку з чим 20.01.2022 року державним виконавцем винесено постанови про накладення арешту на майно та кошти боржника.

21.01.2023р. (не пізніше наступного робочого дня з дня їх винесення) дані постанови направлено боржнику, що підтверджується списком згрупованих поштових відправлень листів рекомендованих №3241 (трекер відправлень з Укрпошти №410).

Отже, державним виконавцем повідомлено боржника про вчинені заходи примусового характеру щодо нього у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Як встановлено в судовому засіданні, починаючи з 26.02.2022 року по 31.08.2022 року включно відрахувань із заробітної плати боржника, аліменти не утримувалися.

Відповідно до ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст.13 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч.2 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" за наявності заборгованості із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці, стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.

Згідно з положеннями ч.ч. 1, 2 ст.56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

За приписами п.7 ч.4 ст.59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є, зокрема, погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

Як встановлено судом, скаржником ОСОБА_1 не надано до суду належних та допустимих доказів відсутності заборгованості зі сплати аліментів. На підтвердження часткового виконання зазначеного обов`язку, божником надані квитанції про часткове погашення боргу, але сума боргу залишилася не погашеною повністю.

Відповідно до ч.8 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження" спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 9 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції Законів України від 07.12.2017 №2234-VIII та 03.07.2018 № 2475-VIII (чинної на дату винесення оскаржуваних постанов), за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за чотири місяці, державний виконавець виносить вмотивовані постанови: 1) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 2) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортними засобами - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 3) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві користування вогнепальною мисливською, пневматичною та охолощеною зброєю, пристроями вітчизняного виробництва для відстрілу патронів, споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі; 4) про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві полювання - до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі.

Законом України від 07.12.2017 №2234-VIII, який набрав чинності з 06.02.2018 статтю 11 Закону України «Про виконавче провадження» доповнено частиною четвертою такого змісту: «Строк обчислення заборгованості зі сплати аліментів для застосування заходів, передбачених пунктами 1-4 частин дев`ятої, дванадцятої статті 71 цього Закону, обчислюється з наступного робочого дня після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження».

Статтею 129-1 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим до виконання.

Отже, суд приходить до висновку, що застосовані державним виконавцем заходи відповідають вимогам вищезазначених норм, узгоджуються із завданнями виконавчого провадження.

Із аналізу наведених норми Закон № 1404-VIII слідує, що підставою для зняття державним виконавцем раніше накладеного арешту на майно боржника є, зокрема, погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника.

За змістом цієї норми таке забезпечення виконання рішення, яким передбачено стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів, має бути реальним, а не декларативним.

Всупереч вимогам п.7 ч.4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» та необхідності погашення заборгованості по аліментам, внаслідок чого зняття арешту виконавцем, скаржником обрано інший спосіб захисту , а саме скасування постанов про накладення арешту.

Враховуючи те, що на сьогоднішній день існує заборгованість, яка повністю боржником не погашена та вона перевищує суму боргу за три місця, тому, прийняті державним виконавцем постанови є законними, підстави для їх скасування відсутні.

Доводи скаржника, що державний виконавець зобов`язаний був поінформувати його про розмір заборгованості зі сплати аліментів, надати довідки-розрахунки з обчислення суми боргу, повідомити про можливість добровільного погашення заборгованості, що не було зроблено державним виконавцем, судом не приймається до уваги, оскільки по-перше, відповідно до чинного законодавства, це не є обов`язком, а лише правом державного виконавця. По-друге, державний виконавець неодноразово здійснював виклики боржника, які останній ігнорував та не з`являвся, хоча зобов`язаний був з`являтися та подавати декларації про доходи та майно державному виконавцю. Крім того, не подання боржником відомостей про доходи та майно, об`єктивно перешкоджало державному виконавцю зробити точні розрахунки заборгованості, тому в діях державного виконавця суд не вбачає порушень, які призвели до виникнення заборгованості у боржника ОСОБА_1 .

Відповідно до вимог ст. 56, 71 Закону України «Про виконавче провадження», у виконавця при накладенні арешту (звернення стягнення на майно), відсутній обов`язок повідомляти боржника про розрахунок заборгованості по аліментам. Такий арешт (звернення стягнення на майно) виконавець в паві застосовувати при наявності непогашеної заборгованості сукупним розміром платежів більш ніж з а три місяці.

Відповідно до п.4 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» у виконавця в даному випадку відсутні обов`язок повідомляти божника про розрахунок заборгованості.

При цьому суд враховує, що скаржник будучи обізнаним, по наявність виконавчого провадження і стягнення аліментів в частині 1/3 від його доходу, фактично унеможливив проведення точного розрахунку заборгованості, не повідомивши виконавця про дохід, отриманий з ВЧ НОМЕР_1 та не подавши декларацію, всупереч своїм обов`язкам, визначеним ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження».

Порушення вимог закону, при винесенні виконавцем оскаржуваних постанов про арешт майна та коштів боржника, які могли би бути підставою для задоволення скарги судом не встановлено.

Згідно до ч. 1 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

А як визначено ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Як передбачено ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що скарга ОСОБА_1 про скасування постанови ВП №58298016 від 20.01.2023 року про арешт майна боржника та постанови ВП №58298016 від 20.01.2023 року про арешт коштів боржника, особа дії якої оскаржуються: в.о. старший державний виконавець відділу ДВС в м. Івано-Франівську Західного МРУЮ Гвоздецька Руслана Володимирівна, не є обґрунтованою та задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст.260, 447-451 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про скасування постанови ВП №58298016 від 20.01.2023 року про арешт майна боржника та постанови ВП №58298016 від 20.01.2023 року про арешт коштів боржника, особа дії якої оскаржуються: в.о. старший державний виконавець відділу ДВС в м. Івано-Франківську Західного МРУЮ Гвоздецька Руслана Володимирівна відмовити.
Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду протягом 15-ти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В. В. Решетов