Справа № 136/349/22
провадження № 2/136/108/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" січня 2023 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

у складі головуючого судді Кривенка Д.Т.,

за участю секретаря судового засідання Марчук Н.А.,

учасника справи:

прокурора Шимонюк М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу

за позовом керівника Немирівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватне сільськогосподарське підприємство "Агрофірма Нападівська" про визнання незаконним наказу та витребування земельної ділянки,

ВСТАНОВИВ:

Керівник Немирівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Липовецької міської ради (далі позивач) звернувся до суду з позовом до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 (далі відповідачі), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ПСП "Агрофірма Нападівська", у якому просив:

- визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області №2-2932/15-20-СГ від 04.02.2020, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 , земельну ділянку, площею 2,00 га, з кадастровим номером :03:000:2714, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами с. Нападівка Липовецької територіальної громади Вінницького р-ну Вінницької обл.;

- витребувати у ОСОБА_2 на користь Липовецької територіальної громади в особі Липовецької міської ради земельну ділянку, площею 2,00 га, з кадастровим номером :03:000:2714, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами с. Нападівка Липовецької територіальної громади Вінницького р-ну Вінницької обл.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

За результатами вивчення стану законності при розпорядженні земельними ділянками державної форми власності на території Липовецької територіальної громади Немирівською окружною прокуратурою було виявлено порушення вимог ЗК України при наданні ГУ Держгеокадастром у Вінницькій обл. земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства у приватну власність громадянам України. Так, наказом ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. №2-2932/15-20-СГ від 04.02.2020 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності сільськогосподарського призначення на території Нападівської сільської ради та надано йому у власність земельну ділянку площею 2,0000 га з кадастровим номером :03:000:2714. Надалі 07.02.2020 державним реєстратором виконавчого комітету Вінницької міської ради Бірюк М.А., на підставі вищевказаного наказу зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 . 16.04.2020 приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Мельник М.В. посвідчено договір купівлі-продажу №281 земельної ділянки, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , про що внесено відомості про вчинений правочин в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Реєстр прав власності на нерухоме майно та зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 . Однак, законодавством встановлені обмеження у праві набуття власності на земельні ділянки, оскільки передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян проводиться лише один раз по кожному виду цільового використання. Водночас ОСОБА_1 раніше на підставі іншого наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області №2-23804/15-19-СГ від 06.12.2019 вже отримував у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :10:002:0393 безоплатно, тим самим на час видачі оскаржуваного наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. №2-2932/15-20-СГ від 04.02.2020 використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, а ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл., при видачі такого наказу, не перевірило факт реалізації ОСОБА_1 вищевказаного права раніше. Таким чином, наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. №2-2932/15-20-СГ від 04.02.2020 є незаконним, а ОСОБА_2 купуючи у ОСОБА_1 земельну ділянку придбав її в особи, яка не мала права її отримувати та відчужувати. Спірна земельна ділянка вибула із державної власності внаслідок незаконного використання ОСОБА_1 права на повторну безоплатну приватизацію земельних ділянок одного виду використання, тобто поза волею власника цих земельних ділянок - держави. З огляду на подальше відчуження ОСОБА_1 незаконно переданого йому у приватну власність земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:2714, інтереси власника - держави в особі Липовецької територіальної громади - порушені. Враховуючи те, що Липовецька міська рада належним чином не здійснює захист інтересів територіальної громади, оскільки з часу її повідомлення про виявлення факту порушення інтересів держави в її особі щодо вибуття з власності земельної ділянки :03:000:2714 пройшов значний проміжок часу та на час звернення прокурора до суду органом місцевого самоврядування позов до суду з аналогічних підстав не подано, у зв`язку з чим Немирівська окружна прокуратура уповноважена вжити заходи представницького характеру відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру». Насамкінець, так як наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл., який став підставою для вилучення вищевказаної земельної ділянки із державної власності, прийнятий незаконно, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у ОСОБА_2 .

Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду.

Разом з позовною заявою позивачем подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку та заборони органам, які проводять реєстрацію речових прав на нерухоме майно, здійснювати будь-які реєстраційні дії щодо земельної ділянки, заборони відповідачу вчиняти дії, спрямовані на поділ чи об`єднання земельної ділянки, заборони державним кадастровим реєстраторам вчиняти дії, спрямовані на внесення відомостей до Державного земельного кадастру щодо поділу чи об`єднання земельної ділянки.

Ухвалою суду від 21.03.2022 заяву про забезпечення позову задоволено.

Ухвалою суду від 06.04.2022 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду відзив, який обґрунтовує наступними обставинами.

16.04.2020 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:2714, що розташована на території Нападівської сільської ради, а на час укладення такого договору будь-яких обтяжень на земельну ділянку накладено не було. Спірна земельна ділянка вибула з володіння держави на підставі наказу ГУ Держгеокадстру у Вінницькій обл. №2-2932/15-20-СГ від 04.02.2020, тобто органу уповноваженого на розпорядження землями. Держава в особі ГУ Держгеокдастру у Вінницькій обл. виявила волю на передачу земельної ділянки на користь ОСОБА_3 , який за відплатним договором відчужив її ОСОБА_2 . На час укладення договору купівлі-продажу було запроваджено Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, відомості з якого презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тож добросовісний набувач не повинен перевіряти історію придбання нерухомості та робити висновки щодо правомірності попередніх переходів майна, а може діяти, покладаючись на такі відомості, за відсутності обставин, які з точки зору розумного спостерігача можуть викликати сумнів у достовірності цих відомостей. Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на нього, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що містяться у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, а за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не могла знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. ОСОБА_2 вважає себе добросовісним набувачем, який не може відповідати у зв`язку із допущеними порушеннями інших осіб і коли він як добросовісний набувач втрачає такий статус то тоді він втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, що є неприйнятним та покладає на нього індивідуальний та надмірний тягар.

Викладені обставини слугували підставою для заперечення проти позову.

Позивач подав до суду відповідь на відзив ОСОБА_2 , у якому зазначено, що ОСОБА_1 при зверненні до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. із клопотанням у 2020 році та зазначаючи при цьому, що не скористався правом безоплатної приватизації земельної ділянки по даному виду використання, надав недостовірну інформацію, оскільки раніше використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства. Спірна земельна ділянка вибула із державної власності внаслідок незаконного використання ОСОБА_1 права на повторну безоплатну приватизацію земельних ділянок одного і того ж виду використання, тобто поза волею власника цих земельних ділянок - держави. З огляду на те, що земельна ділянка вибула з державної власності поза волею власника - Українського народу, який делегував свої права державі в особі відповідних органів, так як наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, який став підставою для вилучення зазначеної земельної ділянки із державної власності, прийнятий незаконно, спірна земельна ділянка підлягає витребуванню у ОСОБА_4 на підставі положень ст. 388 ЦК України.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду заперечення щодо відповіді на відзив, у яких зазначено, що аргументи прокурора, наведені у відповіді на відзив зводяться до оцінки протиправних дій ОСОБА_1 щодо набуття права власності на спірну земельну ділянку в незаконний спосіб, проте ігнорується «конструкція» можливості її витребування в добросовісного набувача. Так, можливість власника реалізувати його право витребувати майно від добросовісного набувача згідно зі ст. 388 ЦК України залежить від того, на якій підставі добросовісний набувач набув це майно у власність, а у разі набуття його за оплатним договором - також від того як саме майно вибуло з володіння власника чи особи, якій власник це майно передав у володіння. Спірна земельна ділянка вибула з володіння держави на підставі наказу ГУ Держгеокадстру у Вінницькій обл., тобто органу уповноваженого законом від імені Українського народу на розпорядження землями. Наявність у діях власника волі на передачу майна іншій особі унеможливлює витребування майна від добросовісного набувача. Добросовісним набувачем є особа, яка не знала і не могла знати про те, що майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати. Обставини, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, у цьому випадку є неприйнятними та покладають на добросовісного набувача індивідуальний і надмірний тягар.

Відповідач представник ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. подав до суду відзив, який обґрунтовує наступними обставинами.

На адресу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. надійшло клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 2,0 та, яка розташована на території Нападівської сільської ради, а до клопотання ОСОБА_1 було додано усі документи та графічні матеріали і зазначено, що правом безоплатної приватизації за даним видом цільового призначення він не скористався. Так, за результатами розгляду клопотання ОСОБА_1 , у зв`язку з відсутністю підстав для відмови у наданні відповідного дозволу, ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. було прийнято наказ №2-20043/15-19-СГ «Про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою» від 01.11.2019. Далі, на адресу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. надійшло клопотання ОСОБА_1 про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність площею 2.0000 та, яка розташована на території Нападівеької сільської ради. Щодо скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. №2-2932/15-20-СГ від 04.02.2020 зазначено, що такий наказ є індивідуальним актом, а його дія вичерпується виконанням або має визначений строк. 07.02.2020 державним реєстратором Вінницької міської ради, на підставі оскаржуваного наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. №2-2932/15-20-СГ від 04.02.2020 зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 . Таким чином, відсутні підстави для скасування оскаржуваного наказу, оскільки останній вичерпав свою силу фактом його виконання шляхом здійснення реєстрації речового права (права власності) у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно. Разом з тим, позивач зазначає про те, що ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. приймаючи оспорюваний наказ, не перевірило факт реалізації ОСОБА_1 права на безоплатне отримання земельної ділянки для ведення для ведення особистого селянського господарства, порушив вимоги земельного законодавства, що призвело до безпідставного вибуття землі із державної власності. Однак, дані доводи позивача не відповідають дійсності, оскільки позивач не здійснює посилання на відповідні норми законодавства, які б свідчили про те, що Держгеокадастр при розпорядженні земельними ділянками сільськогосподарського призначення повинне було здійснювати перевірку фактів реалізації громадянами права на безоплатну приватизацію земельних ділянок, а також не вказує які саме вимоги законодавства були порушені. Тому, ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. вважає, що дана позовна заява є не обґрунтованою і такою, що не підлягає задоволенню.

Викладені обставини слугували підставою для заперечення проти позову

Позивач подав до суду відповідь на відзив ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл., у якому як контраргумент у відповідь на зауваження відповідача, зазначено посилання на ст. 15-2 ЗК України, у редакції станом на 16.01.2020, де серед іншого раніше, до виключення норми, передбачалося, що до повноважень центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері здійснення державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі, у сфері земельних відносин, належить організація та здійснення державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі за: дотриманням вимог земельного законодавства органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування з питань передачі земель у власність та надання у користування, у тому числі в оренду, зміни цільового призначення, вилучення, викупу, продажу земельних ділянок або прав на них на конкурентних засадах. Однак ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл., приймаючи оскаржуваний наказ не перевірило факт реалізації ОСОБА_1 права на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства, що призвело до безпідставного вибуття землі з державної власності.

Відповідач ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області заперечення щодо відповіді на відзив не подавав.

Відповідач ОСОБА_5 у визначений судом строк відзиву на позов не подав.

Третя особа ПСП "Агрофірма Нападівська" заяв по суті не подавала.

Сторонами не врегульовано спір до судового розгляду.

Ухвалою суду від 16.12.2022 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні позивач - прокурор позов підтримала та просила його задовольнити посилаючись на обставини, що аналогічні викладу у позовній заяві.

У судове засідання відповідачі, третя особа та їх представники не з`явилися.

Суд зауважує, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови повідомлення його належним чином про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд проводить розгляд справи у даному судовому засіданні.

Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

Згідно з наявною у матеріалах справи копією клопотання від 29.10.2019 до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. Свічар В.Р. просив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу (а.с.145). Згідно наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. №2-23804/15-19-СГ від 06.12.2019 було затверджено розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для ведення особистого селянського господарства із земель державної власності, а ОСОБА_1 отримував у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :10:002:0393 безоплатно (а.с.40). Згідно договору купівлі продажу від 17.01.2020 ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_6 вищевказану земельну ділянку (а.с.44). Надалі внесено відомості про вчинений правочин в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Реєстр прав власності на нерухоме майно та зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_6 (а.с.42). Разом з тим, згідно з копією клопотання від 23.01.2020 до ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. Свічар В.Р., вже вдруге, просив затвердити розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства із земель запасу, при цьому повідомивши, що правом безоплатної приватизації земельної ділянки відповідного цільового призначення він не скористався (а.с.146). Згідно наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. №2-2932/15-20-СГ від 04.02.2020 було затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 , земельну ділянку, площею 2,00 га, з кадастровим номером :03:000:2714, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами с. Нападівка Липовецької територіальної громади Вінницького р-ну Вінницької обл. (а.с.33). Надалі 07.02.2020 державним реєстратором виконавчого комітету Вінницької міської ради Бірюк М.А., на підставі вищевказаного наказу зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 (а.с.38). Згідно договору купівлі продажу від 16.04.2020 ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_2 вищевказану земельну ділянку (а.с.34-36). 16.04.2020 приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Мельник М.В. посвідчено договір купівлі-продажу №281 земельної ділянки, що укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про що внесено відомості про вчинений правочин в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно, Реєстр прав власності на нерухоме майно та зареєстровано право власності на вказану земельну ділянку за ОСОБА_2 (а.с.38).

Суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Позивач, посилаючись на те, що Липовецька міська рада належним чином не здійснює захист інтересів територіальної громади і позов до суду з даного приводу не було подано через відсутність у бюджеті коштів на сплату судового збору Немирівська окружна прокуратура відповідно до ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» подала до суду позов в інтересах територіальної громади де просили визнати незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. №2-2932/15-20-СГ від 04.02.2020, яким вдруге затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 ще одну земельну ділянку, площею 2,00 га, з кадастровим номером :03:000:2714 та витребувати її у теперішнього власника ОСОБА_2 на користь Липовецької територіальної громади. При цьому ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. посилається на відсутність встановленого нормами чинного законодавства обов`язку щодо перевірки повторності подання клопотань про бажання однією і тією ж особою отримати вдруге безоплатно у власність земельної ділянки аналогічного цільового призначення, а ОСОБА_2 , посилається на те, що у разі задоволенням позову він як добросовісний набувач тієї земельної ділянки, що була раніше передана ОСОБА_1 нестиме індивідуальний і надмірний тягар, що при її витребуванні не може вважатися справедливим, оскільки порушуватиме принцип пропорційності втручання у право власності.

Щодо дій спрямованих на набуття права власності на земельну ділянку відповідачем ОСОБА_1 , які були передумовою видачі оскаржуваного наказу відповідача ГУ Держгеокадастру №2-2932/15-20-СГ від 04.02.2020.

Як визначено в ч. 1 ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають право власності та право користування земельними ділянками із земель державної та комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Згідно з ч. 3 ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян проводиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 4 ст. 116 ЗК України передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, проводиться один раз по кожному виду використання.

В силу припису п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства - не більше 2 гектар.

Разом з тим, ч. 6 ст. 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених ст. 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.

Всупереч вимогам ст.ст. 116, 118, 121 ЗК України відповідач ОСОБА_1 при отриманні у власність спірної земельної ділянки з кадастровим номером :03:000:2714, для ведення особистого селянського господарства, не повідомив той факт, що раніше використав право на безоплатну приватизацію земельної ділянки з кадастровим номером :10:002:0393, для ведення особистого селянського господарства та отримав земельну ділянку вказаного виду. При цьому, у своєму клопотанні від 23.01.2020 ОСОБА_1 повідомив, що своє право на отримання земельної ділянки в порядку безоплатної приватизації в межах норм, визначених ст. 121 ЗК України - не використав.

Отже, з урахуванням встановлених судом обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що цілком очевидним є той факт, що ОСОБА_1 , на підставі наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області №2-23804/15-19-СГ від 06.12.2019 вже отримував у приватну власність земельну ділянку з кадастровим номером :10:002:0393 безоплатно, тим самим на час видачі оскаржуваного наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. №2-2932/15-20-СГ від 04.02.2020 використав своє право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства.

Щодо дій/бездіяльності відповідача ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл., які передували видачі ним оскаржуваного наказу №2-2932/15-20-СГ від 04.02.2020.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.01.2015 №15 затверджено Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, відповідно до пункту 1 якого Державна служба України з питань геодезії, картографії та кадастру (Держгеокадастр) є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра розвитку економіки, торгівлі та сільського господарства і який реалізує державну політику у сфері топографо-геодезичної і картографічної діяльності, земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі в частині дотримання земельного законодавства, використання та охорони земель усіх категорій і форм власності, родючості грунтів.

Держгеокадастр відповідно до покладених на нього завдань, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в межах, визначених ЗК України, безпосередньо або через визначені в установленому порядку його територіальні органи.

Головне управління Держгеокадастру в області є територіальним органом Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру та їй підпорядковане (п. 1 Положення про Головне управління Держгеокадастру в області, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 №333).

Відповідно до п. 2 Положення «Про Головне управління Держгеокадастру в області» Головне управління у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, указами Президента України та постановами Верховної Ради України, прийнятими відповідно до Конституції та законів України, актами Кабінету Міністрів України, іншими актами законодавства, дорученнями Прем`єр-міністра України, наказами Міністерства аграрної політики та продовольства України, дорученнями Міністра аграрної політики та продовольства України, наказами Держгеокадастру, дорученнями Голови Держгеокадастру, актами місцевої державної адміністрації та органів місцевого самоврядування та цим Положенням.

Основними завданнями Держгеокадастру є, зокрема, реалізація державної політики у сфері земельних відносин, землеустрою, у сфері Державного земельного кадастру, державного нагляду (контролю) використання та охорони земель усіх категорій і форм власності (п.п. 1 п. 3 Положення «Про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру»).

Відповідно до покладених на нього завдань Головне управління, зокрема, розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством, вносить у встановленому порядку пропозиції щодо розпорядження землями державної та комунальної власності, встановлення меж області, району, міста, району в місті, села і селища, регулювання земельних відносин (пп. 13, 14 п. 4 Положення «Про Головне управління Держгеокадастру в області»).

У свою чергу, згідно з приписами Положення №333, Головне управління Держгеокадастру в області відповідно до покладених на нього завдань, крім іншого, здійснює ведення Державного земельного кадастру, інформаційну взаємодію Державного земельного кадастру з іншими інформаційними системами в установленому порядку; здійснює державну реєстрацію земельних ділянок, обмежень у їх використанні, скасування такої реєстрації; розпоряджається землями державної власності сільськогосподарського призначення в порядку, визначеному чинним законодавством.

Викладеними вище нормами спростовується твердження відповідача ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області про те, що він не наділений функціями, повноваженнями та обов`язком перевіряти достовірність інформації про реалізоване право безоплатної приватизації земельних ділянок.

Отже, з урахуванням встановлених судом обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що реалізація повноважень Головного управління має здійснюватися з дотриманням вимог законодавства, яке забороняє повторне отримання безоплатно у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства. В даному випадку, на стадії затвердження розробленого проекту землеустрою, яке здійснювалось ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області, останнє повинно було перевірити розроблений проект на відповідність вимогам законів, в тому числі ч. 4 ст. 116, п. «б» ч. 1 ст. 121 ЗК України і в разі встановлення відповідності його затверджувати.

Щодо обґрунтованості звернення до суду з позовом керівника Немирівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Липовецької міської ради.

27.05.2021 набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляцїї у сфері земельних відносин», яким, зокрема, розділ X «Перехідні положення» ЗК України доповнено п.24, відповідно до якого, з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад.

Земельна ділянка, площею 2,00 га, з кадастровим номером :03:000:2714, для ведення особистого селянського господарства, що розташована за межами с. Нападівка Липовецької територіальної громади Вінницького р-ну Вінницької обл.

Таким чином Липовецька міська рада є органом, уповноваженим здійснювати відповідні функції у спірних відносинах і є належним позивачем.

Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу.

На виконання вимог ст. 3 Закону України «Про прокуратуру» Немирівською окружною прокуратурою на адресу Липовецької міської ради скеровано листи з викладом виявлених порушень вимог земельного законодавства та запропоновано протягом розумного строку самостійно вжити відповідних заходів, у тому числі у судовому порядку.

Звертаючись до компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому ст. 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.

Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу.

Однак, як з`ясувалося в ході розгляду справи, що раніше у відповідь на листи прокурора Липовецька міська рада повідомила, що заходи, спрямовані на поновлення порушених інтересів територіальної громади не вживались. Іншим листом Липовецька міська рада повідомила прокурора про те, що для поновлення порушених інтересів територіальної громади не зверталась до суду з відповідним позовом і для поновлення порушених інтересів територіальної громади не має змоги звернутись до суду у зв`язку з відсутністю коштів у місцевому бюджеті на сплату судового збору.

Отже, з урахуванням встановлених судом обставин та норм для їх правового регулювання, суд зазначає, що навіть якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, з причин відсутності коштів у місцевому бюджеті на сплату судового збору, то це не є достатнім аргументом для підтвердження судом обґрунтованих підстав для представництва прокурора держави в особі Липовецької міської ради.

Щодо позовної вимоги про визнання незаконним та скасувати наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області №2-2932/15-20-СГ від 04.02.2020, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 , земельну ділянку, площею 2,00 га, з кадастровим номером :03:000:2714.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України та ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист має відповідати принципу процесуальної економії, забезпечувати відсутність необхідності звернення для вжиття додаткових заходів.

З огляду на обставини справи, суд вбачає за належне наголосити на тому, що положеннями ст.ст. 125, 126 ЗК України передбачено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно ст.16 Закону України Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень реєстрація прав на нерухоме майно відбувається шляхом прийняття реєстратором рішення про державну реєстрацію прав.

Відповідно до ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2018 у справі №338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11.09.2018 у справі №905/1926/16 (провадження №12-187гс18), від 30.01.2019 у справі №569/17272/15-ц (провадження №14-338цс18), від 01.10.2019 у справі №910/3907/18 (провадження № 12-46гс19).

Враховуючи наведене, позовні вимоги, предметом яких є рішення органу виконавчої влади щодо передачі у власність земельної ділянки, тобто ненормативний акт, що застосовується одноразово і з прийняттям якого виникають правовідносини, пов`язані з реалізацією певних суб`єктивних прав та охоронюваних законом інтересів, не може бути задоволений, оскільки таке рішення органу виконавчої влади вичерпало свою дію шляхом виконання. Його скасування не породжує наслідків для власника чи орендаря земельної ділянки, оскільки у таких осіб виникло право власності або володіння земельною ділянкою і це право ґрунтується на правовстановлюючих документах, така позиція викладена у Постанові ВГСУ по справі № 912/627/15-г від 24.05.2016.

Таким чином, наказ, як акт індивідуальної дії, який втратив чинність шляхом його реалізації, може бути предметом оцінки за умови наявності в позові вимоги відносно визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно.

Отже, з урахуванням встановлених судом обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що у даній справі, заявлення керівником Немирівської окружної прокуратури вимоги про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. без вказівки на скасування рішення про державну реєстрацію прав не призведе до відновлення стану до порушення права і тому такий спосіб захисту є неефективним, а відтак не підлягає задоволенню судом, а наказ ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. як акт індивідуальної дії, який втратив чинність шляхом його реалізації, може бути предметом оцінки за умови наявності в позові вимоги відносно визнання недійсним рішення про державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові. Такий висновок сформульований, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі №916/1415/19 (провадження № 12-80гс20, пункт 6.21), від 02.01.2021 у справі №925/642/19 (провадження № 12-52гс20, пункт 52).

Щодо позовної вимоги витребування у ОСОБА_2 на користь Липовецької територіальної громади в особі Липовецької міської ради земельну ділянку, площею 2,00 га, з кадастровим номером :03:000:2714.

Як визначено ст. 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Згідно зі ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Тлумачення ст. 330 ЦК України свідчить, що виникнення права власності у добросовісного набувача відбувається за таких умов: факт відчуження майна; майно відчужене особою, яка не мала на це права; відчужене майно придбав добросовісний набувач; відповідно до ст. 388 ЦК, майно, відчужене особою, яка не мала на це право, не може бути витребуване у добросовісного набувача.

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: 1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; 2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; 3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, №15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06.12.2007).

Одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (BRUMARESCU v. ROMANIA, №28342/95, § 61, ЄСПЛ, від 28.10.1999).

В силу ст. 1 Першого протоколу до Конвенції визначено три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, ЄСПЛ, від 23.01.2014).

Отже, з урахуванням встановлених судом обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_2 є добросовісним набувачем, який на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна придбав спірну земельну ділянку у відповідача ОСОБА_1 , а тому витребування її на користь Липовецької територіальної громади покладе на ОСОБА_2 надмірний індивідуальний тягар, спричинений втратою грошових коштів. Конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат, є неприйнятною. Тому задоволення віндикаційного позову і витребування спірної нерухомості у відповідача ОСОБА_2 як добросовісного набувача на користь Липовецької міської ради призведе до порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод, за таких обставин оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову. Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №199/7375/16-ц.

У контексті виправлення помилок, допущених органами влади, можливість подання позову про відшкодування шкоди проти третьої особи - посередника, у якого заявник придбав майно, Європейський суд з прав людини неодноразово розглядав у трьох аспектах:

а) вичерпання національних засобів юридичного захисту;

б) пропорційність втручання;

в) матеріальна шкода (справедлива сатисфакція) відповідно до ст. 41 Конвенції.

У справі Гладишева проти Росії (Gladysheva v. Russia), заява №7097/10, від 06.12.2011 року, Суд зазначив, що

- позови до третіх осіб не можуть призвести до відновлення права власності, а тому не здатні позбавити заявника статусу жертви для цілей Конвенції (пп. 60-62);

- оцінюючи пропорційність втручання, Суд визнав, що зобов`язання подати позов до іншої добросовісної особи може становити непропорційний тягар, і держава не може уникнути своєї відповідальності, зобов`язавши заявника вимагати відшкодування збитків від добросовісного власника-посередника (п. 81);

- будь-яке присудження, яке заявник отримав би за результатами такого позову, може бути враховано для цілей обчислення матеріальної шкоди за статтею 41 (п. 104).

Інших належних та допустимих доказів на противагу вищезазначених висновків суду позивачем не надано та в ході судового розгляду не встановлено.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимоги про визнання незаконним та скасування наказу ГУ Держгеокадастру у Вінницькій обл. №2-2932/15-20-СГ від 04.02.2020, яким затверджено проект землеустрою та надано у власність ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 2,00 га, з кадастровим номером :03:000:2714 та про витребування її у ОСОБА_2 на користь Липовецької територіальної громади, не обґрунтовані та задоволенню не підлягають.

Суд, вирішуючи питання про судові витрати зі сплати судового збору керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України, згідно з якою судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже, з огляду на те, що у задоволенні позову відмовлено, суд відносить судові витрати понесені позивачем зі сплати судового збору на його рахунок.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову керівника Немирівської окружної прокуратури (місцезнаходження: вул. Шевченка 23, м. Немирів, Вінницький р-н, Вінницька обл., ЄДРПОУ - 02909909) в інтересах держави в особі Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (місцезнаходження: вул. Героїв Майдану, буд. 4, м. Липовець, Вінницький р-н, Вінницька обл., ЄДРПОУ - 04325957) до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області (місцезнаходження: вул. Келецька 63, м. Вінниця, Вінницький р-н, Вінницька обл., ЄДРПОУ - 39767547), ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Приватне сільськогосподарське підприємство "Агрофірма Нападівська" (місцезнаходження: вул. Центральна, буд. 7, с. Нападівка, Вінницький р-н, Вінницька обл., ЄДРПОУ - 32292489) про визнання незаконним наказу та витребування земельної ділянки - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 03.02.2023.

Суддя Дмитро КРИВЕНКО