ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1414/23 Справа № 185/3246/16-ц Суддя у 1-й інстанції - Головін В.О Суддя у 2-й інстанції - Космачевська Т. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді-доповідача Космачевської Т.В.,

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.,

розглянувши в письмовому провадженні в приміщенні Дніпровського апеляційного суду в місті Дніпро апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2022 року у цивільній справі номер 185/3246/16-ц за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2016 року до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області звернулось Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03.10.2014 року між ПАТ АТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №019/10/2014/0180, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 81120,00 грн строком до 02.10.2019 року. Кредит надано банком позичальнику шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок ПАТ «Дніпропетровськ-Авто» № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ «Промінвестбанк», МФО 300012, , з призначенням платежу: оплата за автомобіль. Свої зобов`язання за кредитним договором позивач виконав в повному обсязі.

В порушення умов договору, відповідач належним чином не виконав зобов`язання, передбачені ним.

Відповідно до розрахунку заборгованості по договору, станом на 29.02.2016 року сума заборгованості становила 70875,93 грн, з яких заборгованість по кредиту строкова 66964,24грн, заборгованість по кредиту прострочена 2787,76 грн, заборгованість по процентах поточна 1123,92 грн.

В якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором, 03.10.2014 року між позивачем та ОСОБА_2 укладений договір поруки №019/10/2014/0180Р, згідно з яким ОСОБА_2 зобов`язалась перед позивачем відповідати в повному обсязі за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором, нести солідарну відповідальність.

Позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість за кредитним договором №019/10/2014/0180 від 03.10.2014 року станом на 29.02.2016 року в сумі 70875,92 грн. та судові витрати по справі.

Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2016 року позов Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості задоволено повністю.

Ухвалою Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 березня 2022 року скасовано заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 07 червня 2016 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2022 року позов Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №019/10/2014/0180 від 03.10.2014 року станом на 29.02.2016 року в сумі 70875,92 грн, з яких заборгованість по кредиту строкова 66964,24 грн, заборгованість по кредиту прострочена 2787,76 грн, заборгованість по процентах поточна 1123,92 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» витрати по сплаті судового збору у розмірі 1378,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» - відмовлено.

Із вказаним рішенням суду не погодився позивач ПАТ АБ «Укргазбанк», подав апеляційну скаргу, просив скасувати рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2022 року в частині відмови в задоволенні позову до ОСОБА_2 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Доводами апеляційної скарги наведено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи,неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Заборгованість за кредитом та процентами за кредитним договором була пред`явлена не пізніше шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Апелянт не погоджується з висновком суду першої інстанції про припинення договору поруки з ОСОБА_2 та про відмову у задоволенні позовних вимог до неї.

Наголошує, що договір поруки є похідним від кредитного договору, оскільки порукою забезпечується виконання зобов`язань відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором. Кредитним договором встановлені строки сплати основного зобов`язання, позов до поручителя пред`явлено своєчасно - з дотриманням умов та строків передбачених статтею 559 ЦК України та пункту 5.2 договору поруки. Тому порука ОСОБА_2 не є припиненою на дату пред`явлення позову до відповідачів, тобто ОСОБА_2 зобов`язана сплатити заборгованість за кредитним договором солідарно з ОСОБА_1 у повному обсязі.

Звертає увагу, що правова позиція з приводу припинення поруки викладена у постанові Верховного суду від 26.02.2020 року по справі №367/8904/15-ц, яка не була врахована судом першої інстанції при ухваленні оспорюваного рішення.

Від представника відповідачки ОСОБА_2 адвоката Меркулової Т.П. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому відповідачка просить апеляційну скаргу ПАТ АБ «Укргазбанк» залишити без задоволення, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2022 року залишити без змін.

Вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

суд першої інстанції при ухваленні рішення застосував норми матеріального права, які регулюють спірні відносини між кредитором та поручителем за кредитним договором.

Враховуючи положення п. 5.2 договору поруки та положення частини 4 статті 559 ЦК України (в редакції чинній на момент укладення кредитного договору), суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що договір поруки укладений 03.10.2014 року з ОСОБА_2 . До 03.10.2015 року кредитор не пред`явив позову до поручителя, тому договір поруки вважається припиненим. Позивач подав позов до суду 05.04.2016 року, тобто після спливу строку для пред`явлення позову до поручителя, тму у кредитора відсутні підстави для стягнення заборгованості по кредиту з поручителя у солідарному порядку з позичальником, а наявні підстави для стягнення заборгованості за кредитом тільки з позичальника ОСОБА_1 .

Від відповідача ОСОБА_1 відзив в письмовій формі на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надійшов.

Відповідно до частини 3 статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 ст. 7 ЦПК України, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статей 13 і 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до вимог частин 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено і це вбачається з матеріалів цивільної справи, що 03.10.2014 року між ПАТ АТ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір №019/10/2014/0180, відповідно до якого позивач надав відповідачу кредит у сумі 81120,00 грн строком до 02.10.2019 року. Кредит надається банком позичальнику шляхом безготівкового перерахування на поточний рахунок ПАТ «Дніпропетровськ-Авто» № НОМЕР_1 , відкритий в ПАТ «Промінвестбанк», МФО 300012, , з призначенням платежу: оплата за автомобіль (а.с. 4-8).

Відповідно до меморіального ордеру №44 від 03 жовтня 2014 року АБ «Укргазбанк» надало ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 81120,00 грн (а.с. 13).

03.10.2014 року між позивачем та ОСОБА_2 укладений договір поруки №019/10/2014/0180Р, згідно з яким ОСОБА_2 зобов`язалась перед позивачем відповідати в повному обсязі за повне та своєчасне виконання ОСОБА_1 зобов`язань за вищезазначеним кредитним договором нести солідарну відповідальність (а.с. 10-11).

Відповідно до розрахунку заборгованості по договору, станом на 29.02.2016 року сума заборгованості становить 70875,93 гривень, з яких заборгованість по кредиту строкова 66964,24 грн, заборгованість по кредиту прострочена 2787,76 грн, заборгованість по процентах поточна 1123,92 грн (а.с. 12-12 зв.).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з відсутності підстав для стягнення заборгованості кредиту з поручителя у солідарному порядку з позивальником.

З вказаними висновками суду першої інстанції апеляційний суд погоджується, виходячи з наступного.

Згідно із частиною 4 статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Згідно п. 5.2 договору поруки від 03.10.2014 року договір поруки припиняється, якщо кредитор протягом одного року не пред`явить позову до поручителя від дня укладення договору поруки. У випадку пропуску кредитором строку заявлених вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. При цьому суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін.

Враховуючи, що договір поруки укладено з ОСОБА_2 03.10.2014 року, кредитор своєчасно не пред`явив позову до поручителя, договір поруки вважається припиненим.

Оскільки, позивач подав позов до суду 05.04.2016 року, тобто після спливу строку для пред`явлення позову до поручителя, тому у кредитора відсутні підстави для стягнення заборгованості по кредиту з поручителя у солідарному порядку з позивальником.

Відповідно до висновку, зазначеному в постановах Верховного Суду від 20 квітня 2016 року у справі №6-2662цс15 та від 26 лютого 2020 року у справі №367/8904/15-ц строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Наведені в апеляційній скарзі доводи, були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Закон України «Про судоустрій і статус суддів» встановлює, що правосуддя в Україні функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Суд, у цій справі, враховує положення Висновку №11(2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32 - 41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява №65518/01; від 06 вересня 2005 року; пункт 89), «Проніна проти України» (заява №63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява №4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) (Рішення): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Враховуючи наведене, апеляційний суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції в повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку та ухвалив судове рішення, яке відповідає вимогам закону.

Підстав для його скасування не вбачається.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з частиною 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, витрати Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» по сплаті судового збору, пов`язані з поданням апеляційної скарги, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» залишити без задоволення, рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 жовтня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, як така, що ухвалена у малозначній справі, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Судді: