Провадження № 2/679/29/2023
Справа № 679/294/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 лютого 2023 року м.Нетішин

Нетішинський міський суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді Стасюка Р.М.,

за участю секретаря судового засідання Плазій Н.В.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача Максимчук В.О.,

розглянувши в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Нетішин цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Хмельницької обласної прокуратури, ОСОБА_4 , Державної казначейської служби про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органів досудового розслідування, прокуратури,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Хмельницької обласної прокуратури, ОСОБА_4 , Державної казначейської служби про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органів досудового розслідування, прокуратури. В обґрунтування заявленого позову зазначив, що: 19.07.2017 року слідчий слідчого відділу Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Коваль В.А. звернувся до слідчого судді Нетішинського міського суду Хмельницької області із клопотанням про проведення обшуку квартири АДРЕСА_1 , у якій зареєстрований та проживає позивач - ОСОБА_3 . Також, у клопотанні слідчий просив надати дозвіл на проведення особистого обшуку ОСОБА_3 . Вказане клопотання було в межах кримінального провадження №0000264 від 12.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України.

Позивач, зазначив, що в подальшому 20.07.2017 року слідчий суддя Нетішинського міського суду Базарник Б.І. виніс незаконну ухвалу про дозвіл на проведення обшуку, якою був наданий дозвіл на проведення обшуку квартири АДРЕСА_1 , у якій він зареєстрований та проживає, а також дозвіл на проведення особистого обшуку позивача ОСОБА_3 . У результаті, 17.08.2017 року був проведений обшук у квартирі.

Під час обшуку квартири, було виявлено та вилучено речовину рослинного походження, загальною масою - 9,599 г, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом та розмір якого становить величину між верхнею межею невеликих розмірів і нижньою межею великих розмірів, зазначених у Таблиці І невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу, затвердженої Наказом МОЗ України №188 від 01 серпня 2000 року.

Крім того, під час досудового розслідування кримінального провадження №0000264 від 12.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України, 18.08.2017 року слідчий СВ Нетішинського ВП ГУНП в Хмельницькій області Коваль В.Р. виніс постанову про призначення експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів.

02.09.2017 року старшим слідчим СВ Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Волощиною Т.В. були внесені відомості до ЄРДР та розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000331 за повідомленням про незаконне зберігання наркотичних засобів, які було виявлено та вилучено під час обшуку в квартирі АДРЕСА_1 у якій зареєстрований та проживає позивач ОСОБА_3

05.09.2017 року старший слідчий СВ Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Волошина Т.В. за письмовим погодженням прокурора Літвіна В.І. винесла ОСОБА_3 повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України. Цього ж дня позивач був допитаний як підозрюваний.

Внаслідок вище наведеного 13.09.2017 року прокурор Нетішинського відділу Шепетівської місцевої прокуратури Літвін В.І. затвердив обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000331 від 02.09.2017, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України.

Вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10.10.2018 року, позивача - ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначено йому покарання, у виді 3 (три) роки позбавлення волі. До вступу вироку у законну силу обрано засудженому ОСОБА_3 запобіжний захід у вигляді особистого зобов`язання. Покладено на засудженого ОСОБА_3 такі обов`язки: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися із населеного пункту, де він зареєстрований без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання. Позивач з вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10.10.2018 року не погодився та подав апеляційну скаргу.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22.01.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області скасовано, та призначено новий розгляд в суді першої інстанції. Залишено попередній запобіжний захід у виді особистого зобов`язання. Покладено на ОСОБА_3 строком до 22.03.2019 року включно такі обов`язки: 1) прибувати до суду за першою вимогою; 2) не відлучатися із населеного пункту, де він зареєстрований без дозволу суду; 3) повідомляти суд про зміну свого місця проживання.

Після чого, 05.11.2019 року перший заступник керівника Шепетівської місцевої прокуратури Базан О.В. погодив обвинувальний акт про зміну обвинувачення у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000331 від 02.09.2017 року відносно позивача ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України.

Вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.02.2020 pоку позивача ОСОБА_3 визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та виправдано на підставі п.2 ч.1 ст.373 КПК України за недоведеністю, що кримінальне правопорушення вчинене останнім.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28.09.2021 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.02.2020 року відносно виправдання позивача ОСОБА_3 - залишено без змін.

Таким чином, позивач незаконно та безпідставно перебував під слідством та судом 48 місяців 26 днів, внаслідок чого йому було завдано моральної шкоди.

Позивач вказав, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного перебування під слідством та судом, порушення недоторканості житла (при незаконному обшуку), необхідності явки на допити, судові засідання, звернення за правовою допомогою - він зазнав моральних страждань. Незаконні дії органів досудового слідства негативно вплинули на його життя тривалий час він був позбавлений можливості відновлення особистих немайнових прав, тривалий час не мав можливості влаштуватись на роботу та був вимушений їхати на заробітки до Польщі. Таке право як, повага до гідності та честі, в повній мірі не відновлено до сих пір, що поглиблює його душевні страждання та спричиняє йому періодичні фізичні болі.

Також позивач зазначив, що моральна шкода завдана незаконними діями органів досудового слідства полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких останній зазнав у зв`язку з тривалим безпідставним кримінальним переслідуванням; у душевних стражданнях, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього. Неодноразові допити, пред`явлення обвинувачення, оголошення підозри тощо викликали у позивача сильні душевні хвилювання. Кожне судове засідання та допити викликали в нього страх та душевні переживання. Вказав, що більше 4 (чотирьох) років жив в стані постійного стресу. Безпідставне кримінальне переслідування спричинило втрату авторитету серед його оточення та спричинило надзвичайний вплив, що призвів до глобальної зміни життєвого укладу.

Посилаючись на обставини в позовній заяві, а також уточнену заяву представника позивача та приписи ст.1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», позивач просив стягнути на його користь з Державного бюджету України через Державну казначейську службу України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на його користь на відшкодування моральної шкоди, внаслідок незаконних дій органів досудового слідства, прокуратури у розмірі 317633,00 грн., виходячи із розрахунку один мінімальний розмір заробітної плати (6500,00 грн.) за кожний місяць перебування під слідством та судом. Крім того, позивач просив відшкодувати витрати на правову допомогу в даній цивільній справі орієнтовно в розмірі 25000 грн. Крім того, зазначив, що документальне підтвердження надасть не пізніше п`яти днів з дня винесення рішення.

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 03.03.2022 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

08.04.2022 року від представника Хмельницької обласної прокуратури надійшов відзив на позовну заяву. На переконання відповідача, позивачем не обгрунтований та не містить розрахунку розмір грошової компенсації, яку хоче стягнути позивач, а саме, 317633,00 грн. Крім того, представник відповідача вважає, що позивач перебував під слідством та судом не 48 місяців 26 днів, а 29 місяців і 1 день. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу відповідач зазначив, що розрахунок витрат позивача, є орієнтовний та нічим не обгрунтований. Таким чином, відповідач вважає позовні вимоги необґрунтованими та просить позовну заяву залишити без задоволення.

09.05.2022 року від представника відповідача ГУНП у Хмельницькій області Бєлової В.А. надійшов відзив на позовну заяву. За наведених у відзиві мотивів, сторона відповідача вказує, що позивач, заявляючи про спричинену йому моральну шкоду, жодним чином її не доводиить та не надає належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів заподіяння такої шкоди, а лише вказує про наявність такої шкоди. Також, позивачем не доведено в чому безпосередньо полягає завдана позивачу моральна шкода. Представник відповідача звертає увагу суду, що позивач наводить не вірний обрахунок часу його перебування під слідством і судом (48 місяців і 26 днів з 02 вересня 2017 року по 28 вересня 2021 року), адже позивачеві було оголошено підозру в скоєнні злочину, передбаченого ст.246 КК України, 05.09.2017, а тому саме з цієї дати він набув статусу підозрюваного у вчиненні злочину та лише з цієї дати вважається таким, що пепребував під слідством. Крім того, виправдовувальний вирок відносно позивача Нетішинський міський суд виніс 06.02.2020 року, а тому під слідством і судом позивач перебуває з 05.09.2017 року по 06.02.2020 року, тобто 29 місяців і 1 день, а не 48 місяців і 26 днів, як помилково вказує позивач. Щодо відшкодування витрат на правову допомогу представник відповідача ОСОБА_2 зазначила, що згідно ч.2-4 ст 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Крім того, ні позивачем, ні його представником до суду не надано ні договору про надання правничої допомоги, а ні опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом.

Представник відповідача вважає, що зі змісту предмету та підстав позову вбачається, що дана справа не є складною, а обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт в межах цієї справи очевидно є незначним, що випливає в тому числі й з того, що адвокатом не зібрано та не подано до суду жодних доказів на підтвердження заподіяння позивачеві заявленого розміру моральної шкоди, а також не наведено належного розрахунку такого розміру моральної шкоди. На підставі наведеного представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_3 .

Ухвалою судді Нетішинського міського суду Хмельницької області від 24.05.2022 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду.

11.10.2022 року від представника Державної казначейської служби Сіргун О. надійшов відзив на позовну заяву. У наведеному відзиві представник відповідача вказує, що Казначейство України, яке у даній справі є відповідачем, не перебувало із позивачем у цивільно-правових відносинах, а тому не завдавало тане могло завдати останньому шкоди. На органи Державної казначейської служби України, лише покладено функції з виконання судових рішень у справах про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури. Щодо розміру відшкодування моральної шкоди, відповідач вважає, що позивач не надав достатніх та допустимих доказів на підтвердження доводів про заподіяння йому моральної шкоди. Стверджує, що позивач повинен обґрунтувати, чим підтверджується факт заподіяння йому моральних страждань. Вказані вимоги, на переконання сторони відповідача, не виконанні. Відтак, Державна казначейська служба України у задоволенні позову просить відмовити у повному обсязі.

У судове засідання позивач не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

21.02.2023 року у судовому засіданні в режимі відеоконференції представник позивача адвокат Загребельний В.В. з урахуванням уточнених позовних вимог, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Також, просив при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, виходити з розміру мінімальної заробітної плати, що був установлений на момент розгляду справи.

21.02.2023 року у судовому засіданні в режимі відеоконференції представник ГУНП у Хмельницькій області Бєлової В.А. щодо позовних вимог позивача заперечила з мотивів необґрунтованості. Зокрема, вказала, що позивачем належним чином не обґрунтовано наявності та спричиненої йому моральної шкоди. Крім того, зазначила, що позивачем невірно обраховано темін перебування під слідством. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Представник Хмельницької обласної прокуратури Максимчук В.О. у судовому засіданні, заперечувала щодо задоволення позовних вимог з наведених у поданому відзиві підстав. Просила суд позовні вимоги залишити без задоволення.

Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання не з`явився, однак надіслав на адресу суду заяву в якій просив розгляд справи проводити без його участі. Крім того, зазначив, що позивач неправомірно визначив його у даній справі відповідачем, оскільки він будь-яких процесуальних та конституційних прав ОСОБА_3 не порушував, так як процесуальні рішення у кримінальному провадженні №0000331 не приймав.

Представник Державної казначейської служби України у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі.

Суд, заслухавши сторін, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, що викладені ними у заявах по суті справи та підтверджені доданими до них доказами, які були досліджені судом, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків.

Згідно з ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Вимогами ст.10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вибір громадянами способу захисту своїх прав і свобод від порушень та протиправних посягань гарантовано ч.4 ст.55, ст.124 Конституції України, відповідно до якої кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань та закріплено ст.ст. 7, 12 Загальної декларації про права людини, ст.13 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, що згідно зі ст. 9 Конституції України є складовою національного законодавства.

Судом встановлено, що згідно копії протоколу обшуку від 17.08.2017 року за місцем реєстрації та проживання ОСОБА_3 , за адресою: АДРЕСА_2 було проведено обшук. Під час обшуку було виявлено та вилучено речовину рослинного походження загальною масою - 9,599 г, яка є особливо небезпечним наркотичним засобом канабісом та розмір якого становить величину між верхнею межею невеликих розмірів і нижньою межею великих розмірів, зазначених у Таблиці І невеликих, великих та особливо великих розмірів наркотичних засобів, що знаходяться у незаконному обігу, затвердженої Наказом МОЗ України №188 від 01 серпня 2000 року.

18.08.2017 року слідчим Нетішинського ВП ГУНП в Хмельницькій області Ковалем В.Р. винесено постанову про призначення експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів та прекурсорів винесеної в рамках кримінального провадження №0000264 від 12.07.2017 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.185 КК України

02.09.2017 року старшим слідчим СВ Нетішинського ВП Славутського ВП ГУНП в Хмельницькій області Волошиною Т.В. були внесені відомості до ЄРДР та розпочате досудове розслідування у кримінальному провадженні за №0000331 за повідомленням про незаконне зберігання наркотичних засобів.

05.09.2017 року ОСОБА_3 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України. Цього ж дня ОСОБА_3 було допитано у якості підозрюваного.

13.09.2017 року прокурором було затверджено обвинувальний акт у кримінальному провадженні №0000331 від 02.09.2017 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України, відносно ОСОБА_3 та спрямовано до суду для розгляду по суті висунутого обвинувачення.

Вироком Нетішинського міського суду від 10.10.2018 року у справі №679/1129/17 ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.309 КК України та призначено йому покарання, у виді 3 (три) роки позбавлення волі.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 22.01.2019 року вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 10.10.2018 року скасовано, та призначено новий розгляд в суді першої інстанції.

05.11.2019 року перший заступник керівника Шепетівської місцевої прокуратури Базан О.В. погодив обвинувальний акт про зміну обвинувачення у кримінальному провадженні, відомості про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000331 від 02.09.2017 року відносно ОСОБА_3 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.309 КК України.

Вироком Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.02.2020 року у справі №679/1129/17 ОСОБА_3 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.309 КК України, та виправдано на підставі п.2 ч.373 КПК України за недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28.09.2021 року вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.02.2020 року залишено без змін.

На підставі встановлених фактів, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ст.3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено у ст.ст. 56, 62 Конституції України, ст.ст. 1167, 1176 ЦК України.

Згідно зі ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами ст.1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органом досудового розслідування, прокуратури або суду, визначені ст.1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до ч.1 ст.1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Порядок відшкодування шкоди, передбаченої ст.1176 ЦК України, регулюється Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі - Закон).

Відповідно до ст.1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок, зокрема, незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

За відсутності підстав для застосування ч.1 ст.1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами.

Зазначена шкода відшкодовується у повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Пунктом 1 частини першої статті 2 зазначеного Закону передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, зокрема у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Відповідно до п.5 ст.3 Закону у наведених в ст.1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених п. 1, 3, 4 і 5 ст.3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ч.1, 5, 6 ст.4 Закону).

Оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (рішення Європейського суду з прав людини від 12 липня 2007 року «STANKOV v. BULGARIA», § 62, заява № 68490/01).

Психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави прав людини, можуть свідчить про заподіяння моральної шкоди. Таким чином, психологічне напруження, розчарування та незручності, що виникли внаслідок порушення органом держави чи місцевого самоврядування прав людини, навіть якщо вони не потягли вагомих наслідків у вигляді погіршення здоров`я, можуть свідчить про заподіяння їй моральної шкоди. Такий висновок зробив Верховний Суд в постанові від 24 березня 2020 року №818/607/17.

Відповідно до ч.2, 3 ст.13 Закону розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Зазначена норма Закону не зобов`язує суд визначати розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Визначення розміру моральної шкоди не в мінімальному розмірі є правом суду.

У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 28 листопада 2018 року у справі № 214/6982/13-ц.

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено. Відшкодування моральної шкоди у цих випадках провадиться за рахунок коштів державного бюджету, незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду.

У постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок, що законодавець визначив мінімальний розмір відшкодування моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом, тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Проте, визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, потрібних для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі.

Тож суд повинен з`ясувати усі доводи позивача, наведені ним на обґрунтування як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір відшкодування моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19), Верховним Судом у постановах від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 03 березня 2021 року у справі № 638/509/19 (провадження № 61-7643св20).

Мотивуючи заподіяну шкоду позивач ОСОБА_3 зазначив, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного перебування під слідством та судом, на його моральний стан впливали наступні обставини, що вказують на рівень його душевних страждань, зокрема, фізичний біль та страждання, яких він зазнав у зв`язку з тривалим безпідставним кримінальним переслідуванням. Душевні страждання, яких позивач зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою органів досудового розслідування. Неодноразові допити, пред`явлення обвинувачення, оголошення підозри тощо викликали у позивача сильні душевні хвилювання. Більше 4 (чотири) років він жив в стані постійного стресу. Безпідставне кримінальне переслідування спричинило втрату авторитету серед його оточення та спричинило надзвичайний вплив, що призвів до глобальної зміни його життєвого укладу. Також, були грубо порушенні його особисті немайнові права, такі як право на недоторканість особистого і сімейного життя, право на повагу до гідності та честі, право на недоторканість житла, право на вільний вибір місця проживання та на свободу пересування. Зазначив, що відчував певну зневажливість зі сторони сусідів після безпідставно проведеного обшуку. Незаконні дії органів досудового слідства негативно вплинули на його стосунки з оточуючими людьми, він змушений докладати значних зусиль для їх відновлення та поновлення свої порушених прав.

Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Для правильного встановлення найнижчої межі відшкодування шкоди, завданої позивачу ОСОБА_3 , необхідно встановити строк перебування позивача під судом і слідством.

У пунктах 1.1, 1.2 Рішення Конституційного Суду України від 27 жовтня 1999 року №9-рп/99 у справі №1-15/99 зазначено, що кримінальна відповідальність настає з моменту набрання законної сили обвинувальним вироком суду. Притягнення до кримінальної відповідальності як стадія кримінального переслідування починається з моменту пред`явлення особі обвинувачення у вчиненні злочину.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання законної сили виправдувальним вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження.

Згідно з п.14 ч.1 ст.3 КПК України притягнення до кримінальної відповідальності - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Відповідно до ч.1 ст.43 КПК України виправданим у кримінальному провадженні є обвинувачений, виправдувальний вирок суду щодо якого набрав законної сили.

Згідно з ч.1-4, ст.532 КПК України вирок або ухвала суду першої інстанції, ухвала слідчого судді, якщо інше не передбачено цим Кодексом, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок чи ухвала суду, ухвала слідчого судді не набрала законної сили. Судові рішення суду апеляційної та касаційної інстанцій набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Враховуючи наведене, особа перебуває під слідством чи судом до набрання законної сили виправдувальним вироком або судовим рішенням, яким закрито провадження, а не до завершення його перегляду судом касаційної інстанції.

Враховуючи вищенаведені положення ст.ст. 43, 532 КПК України, а також те, що вирок Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.02.2020 року, яким позивача визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.309 КК України, та виправдано в зв`язку із недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення, ухвалою Хмельницького апеляційного суду від 28.09.2021 року залишений без змін, то саме із вказаної дати (з дня набрання вироком законної сили) позивач вважається таким, що реабілітований та позбавлений будь-яких обмежень у правах, а кримінальне переслідування відносно нього - завершеним.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, висловленою Верховним Судом в постанові від 13 серпня 2020 року у справі № 607/10144/18.

Відтак період, за який позивачу підлягає відшкодуванню моральна шкода становить з 05 вересня 2017 року (дата пред`явлення позивачу обвинувачення у вчиненні злочину) по 28 вересня 2021 року (дата залишення апеляційним судом без змін вироку Нетішинського міського суду Хмельницької області від 06.02.2020 року) та вказаний період складає повних 48 місяців.

Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», мінімальна заробітна плата у місячному розмірі з 1 січня складає 6700,00 грн., тобто на час розгляду справи, мінімальний розмір заробітної плати становив 6700,00 грн.

Отже, мінімальний розмір моральної шкоди на час розгляду справи в суді становить (6700*48 місяців перебування під судом і слідством) = 321600,00 грн.

Таким чином, суд, враховуючи те, що мінімальний розмір відшкодування, визначений законом на час розгляду справи становить 321600,00 грн., врахувавши ступінь душевних страждань, їх тривалість, порушення звичайного режиму життя позивача та виникненням певних обмежень та незручностей в зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, дійшов висновку про стягнення моральної шкоди у розмірі 321600,00 грн.

Встановлення правильного періоду перебування особи під слідством і судом впливає на правильність визначення мінімального розміру моральної шкоди, який не може бути зменшено, однак суд може його збільшити з урахуванням конкретних обставин справи.

Таким чином законодавством встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, але не граничний.

Водночас Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц дійшла висновку, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Проаналізувавши надані суду докази у їх сукупності, враховуючи обставини, викладені у вироку суду про визнання позивача невинним в інкримінованому йому злочині, який набрав законної сили, суд приходить до висновку про доведеність факту понесення позивачем моральних страждань та переживань з приводу порушеного кримінального провадження та розгляду кримінального провадження, що призвели до зміни звичного укладу життя та порушення нормальних життєвих зв`язків.

Суд вважає безпідставними доводи сторони відповідачів щодо недоведеності позивачем завданої йому моральної шкоди, у чому безпосередньо вона полягає, оскільки факт завдання особі моральної шкоди через незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності презюмується законодавством.

Згідно з ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями чи дією органу державної влади відшкодовується державою незалежно від вини цього органу.

Щодо заяви відповідача ОСОБА_4 , який наголошував на тому, що він є неналежними відповідачами у даній справі. Суд зазначає наступне: ОСОБА_4 є посадовою особою органів Прокуратури, а тому не може нести особисту відповідальність у вказаній справі.

Прокуратура України самостійний централізований орган державної влади, що діє в системі правоохоронних органів держави та забезпечує захист від неправомірних посягань на суспільний і державний лад, права й свободи людини, а також основи демократичного устрою засобами та методами, які передбачено законом.

Відповідно до ст.2 ЦК України учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави на підставі ст.1176 ЦК України є держава Україна, а тому вона має бути відповідачем.

Відповідно до пункту 4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (ч.2 ст.2 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Такими органами у цій справі є Головне управління Національної поліції в Хмельницькій області, Хмельницька обласна прокуратура (посадові особи, дій яких призвели до безспірного стягнення коштів) та Державна казначейська служба України (яка відповідно до законодавства є органом, який здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивні частини судових рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19 червня 2018 року в справі 910/23967/16).

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (у редакції від 30 січня 2013 року) (далі - Порядок).

Відповідно до п. 35, 38 цього Порядку, Казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд також враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04 від 10 лютого 2010 року).

Щодо відшкодування судових витрат.

Як вбачається із поданої позивачем ОСОБА_3 позовної заяви, попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які поніс і які очікував понести у зв`язку із розглядом справи ОСОБА_3 складається із витратами на правову допомогу у розмірі 25000,00 грн.

Окрім того, згідно вимог ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Крім того, позивач в прохальній частині позовної заяви просив стягнути з відповідачів на його користь понесені ним судові витрати, а саме витрати на правову допомогу. Документальне підтвердження яких буде надано не пізніше п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Приписами ч.ч. 1, 2 ст. 246 ЦПК України передбачено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу на момент винесення рішення позивачем надано не було, тому суд дану вимогу не розглядає.

Відповідно до положень ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до п.13 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір», судовий збір не справляється за подання позовної заяви про відшкодування шкоди, заподіяної особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади, або органу місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою, а так само незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури або суду. Таким чином, судовий збір за розгляд справи необхідно віднести за рахунок держави.

Відповідно до ч.ч.1, 5-6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності та незаконного обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, є обґрунтованими і підлягають задоволенню та стягненню на користь ОСОБА_3 з Держави Україна за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 10, 12, 13, 17-19, 76-82, 89, 110, 141, 246, 258, 259, 263-266, 268, ЦПК України; ст.ст. 3, 19, 56, 59 Конституції України, ст.ст. 15, 16, 1167, 1173, 1174, 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» №266/94-ВР від 01.12.1994 року, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_3 до Головного управління Національної поліції в Хмельницькій області, Хмельницької обласної прокуратури, ОСОБА_4 , Державної казначейської служби про стягнення моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями органів досудового розслідування, прокуратури задовольнити.

Стягнути з Держави Україна за рахунок Державного бюджету України на користь ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відшкодування моральної шкоди у розмірі 321600 (триста двадцять одна тисяча шістсот гривень) 00 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Хмельницького апеляційного суду через протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст рішення суду складено 24.02.2023 року.

Суддя Р.М. Стасюк