Справа № 588/1399/22
Провадження № 2/588/56/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2023 року м. Тростянець

Тростянецький районний суд Сумської області у складі: головуючого судді Огієнка О.О., за участю секретаря судових засідань Лободи Т.С., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, державний виконавець Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Глушко Віта Володимирівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих коштів,

У С Т А Н О В И В:

Представник позивачки адвокат Сумцов Є.С. у грудні 2022 року звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 , який мотивував тим, що у жовтні 2020 року позивач дізнався про те, що за виконавчим написом від 23.10.2020 № 22771, вчиненим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, з нього, як з боржника, стягується на користь Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» заборгованість у розмірі 27740,19 грн.

З метою ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження було надіслано адвокатський запит до державного виконавця Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Глушко Віти Володимирівни. На виконання вказаного запиту державним виконавцем Глушко В.В. було надано: копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 26.01.2021 про стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» заборгованості у розмірі 27740,19 грн; копію виконавчого напису від 23.10.2020 № 22771, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем, про стягнення з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» заборгованості у розмірі 27740,19 грн. Крім того, державним виконавцем Глушко В.В. було повідомлено, що за виконавчим провадженням № 64292752 станом на 07.12.2022 з боржника ОСОБА_2 на користь стягувача перераховано 7250,05 грн.

Також представник позивача зазначив, що 24.10.2019 між позивачем та відповідачем було укладено договір кредиту та страхування № P51.13078.005856055, однак підстави стягнення заборгованості саме у сумі 27740,19 грн позивачу не відомі. Відповідачем на адресу позивача жодних повідомлень з розрахунками заборгованості, у тому числі з урахуванням сум коштів, спрямованих на погашення кредитної заборгованості не надходило. Позивачу не відомі підстави примусового стягнення заборгованості саме у сумі 27740,19 грн та із чого складається сума вказаної заборгованості.

Сторона позивача вважає, що відповідачем було безпідставно здійснено нарахування заборгованості у розмірі 27740,19 грн. Така заборгованість є оспорюваною, оскільки позивач її не визнає, жодних письмових вимог про сам факт існування боргу саме в сумі 27740,19 грн та його сплату від відповідача позивачу не надходило, про вчинення виконавчого напису нотаріусом позивача попередньо не повідомляли, вимог про погашення боргу, актуальні рахунки та розрахунок заборгованості до позивача не надходило, вказаний кредитний договір не був нотаріально посвідчений, а тому у приватного нотаріуса не було підстав для вчинення оспорюваного виконавчого напису.

Посилаючись на указані обставини, представник позивача просить суд: 1) визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, вчинений 23.10.2020 та зареєстрований у реєстрі за № 22771, про стягнення із ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» заборгованості у розмірі 27740,19 грн таким, що не підлягає виконанню; 2) стягнути із Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» на користь ОСОБА_2 у порядку повернення стягнутого за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Миколайовича, вчиненого 23.10.2020 та зареєстрованого у реєстрі за № 22771, грошові кошти у сумі 7250,05 грн; 3) стягнути із Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 14.12.2022 відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження та призначено справу до судового розгляду. Також ухвалою суду від 14.12.2022 за заявою представника позивача судом вжито заходи забезпечення позову у виді зупинення стягнення по виконавчому провадженню на підставі оспорюваного виконавчого напису нотаріуса.

Ухвалою суду від 10.01.2023 за клопотанням представника позивача у відповідача та третьої особи приватного нотаріуса витребувано письмові докази. Ухвала суду була виконана відповідачем та залишилася не виконаною третьою особою.

20.01.2023 представником відповідача був поданий відзив на позов у якому останній просив відмовити позивачеві у задоволенні позову із тих підстав, що вважає вимоги позивача необґрунтованими, а виконавчий напис нотаріуса є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства. Зокрема представник позивача вказав, що 24.10.2019 між Акціонерним товариством «ІДЕЯ БАНК» та ОСОБА_2 був укладений договір кредиту та страхування № P51.13078.005856055 відповідно до умов якого позивач отримав кредит у розмірі 18500 грн з умовою сплати 19,5 % річних. У зв`язку з порушенням ОСОБА_2 зобов`язань за договором станом на 07.09.2020 утворилася заборгованість у розмірі 25840,19 грн. Про наявність заборгованості відповідач повідомив позивача, шляхом надіслання 11.09.2020, на вказану позивачем у кредитному договорі адресу, вимоги про усунення порушення кредитних зобов`язань та попередив його про можливість стягнення боргу шляхом вчинення виконавчого напису нотаріуса. Позивач не висловив заперечень щодо змісту вказаної вимоги. Акціонерним товариством «ІДЕЯ БАНК» було надано нотаріусу всі необхідні документи передбачені Переліком, затвердженим постановою КМУ від 29.06.1999 за № 1172, у тому числі про направлення вимоги на адресу позивача. Вказаний перелік, на думку відповідача, на час вчинення виконавчого напису, не втратив своєї чинності, оскільки постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 у справі № 826/20084/14 не визначено моменту з якого втрачає чинність постанова КМУ № 662 від 26.11.2014, внаслідок чого вона втрачає чинність у загальному порядку, встановленому законом до нормативно-правових актів. Також представник вказав, що станом на 23.10.2020 законодавством не заборонялося вчинення виконавчих написів за кредитними договорами, які не є нотаріально посвідченими. На сьогоднішній день між сторонами існують договірні правовідносини, і позивачем не доведено відсутності заборгованості за кредитним договором, а тому стягнення з позивача коштів у рахунок наявної за кредитним договором заборгованості, яка не перевищує її розміру, не можна вважати безпідставно набутим відповідачем майном. Тому, представник відповідача вважає, що відсутні правові підстави для застосування ст. 1212 ЦК України до спірних правовідносини, які виникли між сторонами. Крім того, представник вказав, що позивачем не було надано жодних доказів на підтвердження факту укладення договору про надання професійної правничої допомоги між ним та адвокатом Сумцовим Є.С., а також не надано доказів фактичного понесення позивачем таких витрат. Заявлена позивачем вимога про стягнення судових витрат на правничу допомогу становить 32,44 % від ціни позову. Тому представник відповідача просить відмовити у задоволенні вимог про стягнення судових витрат.

20.01.2023 представник позивача подав до суду відповідь на відзив, у якій крім обставин викладених у позовній заяві додатково вказав, що письмову вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань від 11.09.2020, на яку посилається у відзиві представник банку, позивач не отримував. Відповідних доказів направлення та отримання позивачем письмової вимоги про сплату боргу відповідачем не надано. Зважаючи на те, що на час вчинення виконавчого напису не було належним чином встановлено безспірність вимог відповідача до позивача, а отже виконавчий напис не може вважатися таким, що не потребує додаткового доказування, а відтак не підлягає примусовому виконанню. Вчиняючи виконавчий напис приватний нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, не встановив, що кредитний договір не є нотаріально посвідченим. Також відповідачем не було надано доказів того, які саме документи надавалися приватному нотаріусу для вчинення виконавчого напису, як не надано і копії спірного виконавчого напису. Стягнуті з позивача кошти у сумі 7259,05 грн підлягають безумовному поверненню власнику як безпідставно набуті відповідачем. Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умов відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала. Крім того, представник позивача зазначив, що твердження представника відповідача про відсутність підстав для відшкодування судових витрат з підстав ненадання доказів понесення таких судових витрат не ґрунтується на нормах чинного процесуального законодавства. Попередній орієнтовний розрахунок суми витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, відповідає ступеню складності справи, обсягу виконуваних робіт, витраченому адвокатом часу у зв`язку з наданням правової допомоги, а також узгоджується з принципом співмірності та розумності судових витрат.

У судове засідання представник позивача не з`явився, але подав заяву в якій просить суд справу розглянути без участі сторони позивача. В ході судового розгляду справи представник позивача у судовому засіданні, яке відбувалося за його участі 14.02.2023 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити обґрунтувавши обставинами, які зазначені у позові та відповіді на відзив. Також представник позивача подав заяву про розподіл судових витрат разом з доказами понесених витрат у розмірі 10500 грн, пославшись на те, що попередній розрахунок судових витрат було збільшено у зв`язку з поданням відзиву на позов.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причину неявки. У відзиві на позов представник відповідача просив суд справу розглядати за його відсутності.

Третя особа державний виконавець у судове засідання не з`явилася, начальник відділу ДВС подав заяву в якій просить справу розглянути без участі представника виконавчої служби та щодо ухвалення рішення покладається на розсуд суду.

Третя особа приватний нотаріус у судове засідання також не з`явився, письмових пояснень не подавав.

Заслухавши пояснення представника позивача та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що між сторонами мають місце цивільні правовідносини, пов`язані зі спорами про виконання зобов`язань, які виникли за кредитним договором, позов обґрунтований і підлягає задоволенню, виходячи із наступного.

Судом установлено, що 24.10.2019 між ОСОБА_2 та Акціонерним товариством «ІДЕЯ БАНК» було укладено договір кредиту та страхування № P51.13078.005856055, відповідно до умов якого банк надав позивачу кредит у розмірі 18500,00 грн за змінюваною відсотковою ставкою 19,5 % річних, з умовою повного погашення кредиту 24.04.2022 (а.с. 12, 62-63).

23.10.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем вчинено виконавчий напис, зареєстрований у реєстрі за №22771, за яким нотаріусом звернено стягнення заборгованості із ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» на підставі договору кредиту та страхування № P51.13078.005856055 від 24.10.2019, за період з 25.07.2020 по 07.09.2020 включно у розмірі: 15076,46 грн строковий основний борг; 2928,02 грн прострочений основний борг; 2330,43 грн прострочені проценти; 133,82 грн строкові проценти; 517,00 грн строкова плата за обслуговування кредиту; 4802,00 грн прострочена плата за обслуговування кредиту; 52,46 грн пеня, а також 1900 грн плата за вчинення виконавчого напису, а всього разом на загальну суму 27740,19 грн (а.с. 10).

На підставі зазначеного оспорюваного виконавчого напису, зареєстрованого у реєстрі за № 22771 від 23.10.2020 державним виконавцем Тростянецького РВ ДВС Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Глушко Вітою Володимирівною 26.01.2021 було відкрито виконавче провадження за № 64292752 (а.с. 8-9).

У вказаному виконавчому провадженні з ОСОБА_2 на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» було стягнуто грошові кошти у сумі 7250,05 грн (а.с.11).

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону (у редакції на час вчинення оспорюваного виконавчого напису) для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок) визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Перелік після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» був доповнений новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 листопада 2016 року скасовано. Визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України №662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин».

Також, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили.

Постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №826/20084/14 (провадження № 11-174ас18) відмовлено в задоволенні заяви Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про перегляд ухвали Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року.

Відповідно до пункту 1 Переліку (в редакції на момент вчинення виконавчого напису) «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Відтак, для одержання виконавчого напису стягувач має надати нотаріусу оригінал нотаріально посвідченого договору, за яким може здійснюватися стягнення у безспірному порядку, а також документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Стороною відповідача не було надано суду, у тому числі на виконання ухвали суду від 10.01.2023, письмових доказів на підтвердження подання нотаріусу для одержання оспорюваного виконавчого напису про стягнення із ОСОБА_2 27740,19 грн боргу, оригіналу нотаріально посвідченого договору кредиту та страхування № P51.13078.005856055 від 24.10.2019.

Надана відповідачем копія договору кредиту та страхування № P51.13078.005856055 від 24.10.2019, укладеного між Акціонерним товариством «ІДЕЯ БАНК» та ОСОБА_2 , не є нотаріально посвідченим договором, а отже не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Отже, суду не було надано доказів того, що виконавчий напис було вчинено нотаріусом за наявності усіх необхідних для вчинення такого напису документів, перелік яких передбачений пунктом 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, на підставі виконавчих написів нотаріусів.

За змістом оспорюваного виконавчого напису приватний нотаріус Остапенко Є.М. керувався пунктом 2 Переліку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року №1172, який був доповнений постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, проте постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 в цій частині був визнаний нечинним та незаконним, а тому приватний нотаріус Остапенко Є.М. при вчиненні виконавчого напису 23.10.2020 не мав права керуватись цим пунктом Переліку.

За таких обставин, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем не було дотримано умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 12.03.2020 у справі № 757/24703/18-ц.

Також, суд вважає необхідним зазначити, що у судовому засіданні не було встановлено доказів на підтвердження факту отримання боржником повідомлення стягувача про порушення зобов`язання. Відповідач не надав доказів на підтвердження факту надсилання позивачеві вимоги про порушення зобов`язання, тобто не підтвердив доказами обставини викладені у відзиві, а також не спростував доводи сторони позивача про те, що останній не отримував такої вимоги.

Відповідно до висновків Верховного Суду щодо застосування норм права викладених у постанові від 10.11.2021 у справі № 758/14854/20, неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість учинення виконавчого напису.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Вирішуючи заявлену позивачем вимогу про стягнення безпідставно набутих коштів суд враховує таке.

Відповідно до статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Як було установлено судом на підставі повідомлення Тростянецького відділу державної виконавчої служби в ході виконавчого провадження з виконання оспорюваного виконавчого напису нотаріуса з ОСОБА_2 на користь АТ «ІДЕЯ БАНК» було стягнуто грошові кошти у сумі 7250,05 грн (а.с. 11).

Оскільки суд дійшов висновку, що виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, то й стягнення на його підставі грошових коштів із позивача на користь відповідача є протиправним, а тому позовні вимоги в зазначеній частині підлягають задоволенню. При цьому суд враховує, що вказана безпідставно набута сума коштів не підпадає під перелік випадків, коли безпідставно набуте не підлягає поверненню відповідно до вимог ст.1215 ЦК України.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умов відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала.

Зазначений правовий висновок міститься у Постанові Верховного Суду від 16.01.2019 у справі № 753/15556/15-ц.

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню повністю.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує таке.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір у сумі 2481,00 грн, зокрема за вимогу немайнового та майнового характеру у загальному розмірі 1984,80 грн та за подання заяви про забезпечення позову в розмірі 496,20 грн. Ураховуючи, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з відповідача на користь позивача підлягає стягненню вся сума сплаченого судового збору.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, які складаються з витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн, суд враховує таке.

Відповідно до положень статті 137 ЦПК України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Представник позивача у обґрунтування розміру понесених витрат на професійну правничу допомогу подав: договір про надання правової допомоги від 05.12.2022; додаток №1 до договору про надання правової допомоги від 25.12.2022; ордер на надання правової допомоги адвокатом Сумцовим Є.С. від 12.12.2022; акт приймання-передачі наданих послуг № 1 від 14.02.2023, квитанцію від 26.01.2023 про перерахування позивачем адвокату Сумцову Є.С. коштів за надання правової допомоги в розмірі 10500,00 грн.

Указані докази підтверджують факт понесення ОСОБА_2 витрат на професійну правничу допомогу та їх розмір в сумі 10500,00 грн.

Як зазначав суд вище, представником відповідача було подано клопотання про зменшення витрат на правову допомогу мотивоване тим, що стороною позивача не подано доказів на підтвердження факту укладення договору про надання професійної правничої допомоги, а також не надано доказів фактичного понесення позивачем таких витрат. Заявлена позивачем вимога про стягнення судових витрат на правничу допомогу становить 32,44 % від ціни позову.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 грудня 2020 року у справі № 143/173/19 (провадження № 61-16088св19) зроблено висновок, що: «згідно з частинами п`ятою, шостою статті 137 ЦПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами».

Також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року по справі № 755/9215/15-ц суд звернув увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Оскільки представником позивача були подані докази на підтвердження розміру понесених судових витрат на правничу допомогу, а також надано підтвердження про надсилання таких доказів стороні відповідача, суд відхиляє відповідні доводи сторони відповідача про те, що такі докази не були подані.

Також суд вважає необхідним зазначити, що розмір витрат за надання професійної правничої допомоги визначається кожним адвокатом самостійно і відповідачем не надано доказів про неспівмірність та ринкову вартість послуг професійної правничої допомоги.

Зважаючи на обсяг наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, а також ціну позову, кількість позовних вимог, суд вважає, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є співмірним зі складністю справи та відповідає критерію розумної необхідності таких витрат. Відтак, суд відмовляє відповідачу у задоволенні клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Таким чином, оскільки позов підлягає задоволенню у повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню фактично понесені ним витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10500,00 грн.

Керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, державний виконавець Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Глушко Віта Володимирівна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, стягнення безпідставно набутих коштів задовольнити повністю.

Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Михайловича, вчинений 23.10.2020 та зареєстрований у реєстрі за № 22771, про стягнення із ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» заборгованості у розмірі 27740 (двадцять сім тисяч сімсот сорок) грн 19 коп. таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути з Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» на користь ОСОБА_2 у порядку повернення стягнутого за виконавчим написом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Остапенка Євгена Миколайовича, вчиненого 23.10.2020 та зареєстрованого у реєстрі за № 22771, грошові кошти у розмірі 7250 (сім тисяч двісті п`ятдесят) грн 05 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства «ІДЕЯ БАНК» на користь ОСОБА_2 кошти на відшкодування судових витрат по оплаті судового збору в розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп., а також на відшкодування витрат на отримання професійної правничої допомоги у розмірі 10500 (десять тисяч п`ятсот) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Сумського апеляційного суду через Тростянецький районний суд Сумської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

позивач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована адреса місця проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 виданий Тростянецьким РВ УМВС України в Сумській області 17.06.1998, РНОКПП НОМЕР_2 ;

відповідач Акціонерне товариство «ІДЕЯ БАНК», адреса місцезнаходження: вул. Валова, буд. 11, м. Львів, 79008, ;

третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, адреса: вул. Мала Житомирська, буд, 6/5, м. Київ, 01001;

третя особа - державний виконавець Тростянецького районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Глушко Віта Володимирівна, адреса: вул. Благовіщенська, буд. 55, м. Тростянець, Охтирський район, Сумська область, 42600.

Суддя О. О. Огієнко