Справа № 136/907/20
Провадження № 22-ц/801/227/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кривенко Д. Т.
Доповідач:Оніщук В. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 рокуСправа № 136/907/20м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Оніщука В.В.,

суддів: Голоти Л.О., Копаничук С.Г.,

з участю секретаря судового засідання: Ковальчук О.А.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД",

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД" на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2022 року, ухвалене у складі судді Кривенка Д.Т., в залі суду,

встановив:

У липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ТОВ Концерн «Сімекс-Агро», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД" про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним.

Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є спадкоємцем за законом після смерті матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач оформила право на спадкове майно, зокрема і на земельну ділянку, площею 2,9986 га, кадастровий номер :05:000:0159, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Козинецької сільської ради. Після оформлення спадщини позивач отримала копію договору оренди землі №д-159 від 05.01.2009, згідно якого матір позивача нібито надала в оренду відповідачу вищевказану земельну ділянку на 20 років. Однак, позивач стверджує, що договір її матір не укладала, а підписи ОСОБА_2 у договорі оренди несправжні. За відсутності вільного волевиявлення ОСОБА_2 договір оренди землі №д-159 від 05.01.2009 не є дійсним та не породжує юридичних наслідків для відповідача.

На підставі викладеного позивач звернулася в суд з даним позовом, у якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просила зобов`язати відповідача усунути перешкоди в користуванні позивачем земельною ділянкою, площею 2,9986 га, кадастровий номер :05:000:0159, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Козинецької сільської ради Липовецького району Вінницької області, шляхом повернення даної земельної ділянки позивачу.

Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2022 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД" про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та її повернення задоволено.

Зобов`язано Товариство з обмеженою відповідальністю «ТАС АГРО ЗАХІД» усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 земельною ділянкою, площею 2,9986 га, кадастровий номер :05:000:0159, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Козинецької сільської ради Вінницької області, шляхом повернення даної земельної ділянки ОСОБА_1 .

Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний позивачем договір оренди землі №д159 від 05.01.2009 не укладався її матір`ю ОСОБА_2 , а тому було відсутнє її волевиявлення на досягнення такого правового результату, відповідно, певне речове право на спірну земельну ділянку у відповідача не виникло.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД" подало апеляційну скаргу у якій зазначено, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необгрунтованим, таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права і фактичним обставинам справи.

Зокрема, в апеляційній скарзі зазначено, що у Висновку експертизи Вінницького НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/102-22/4067-ПЧ від 31.05.2022 експертами зазначається про те, що в договорі оренди землі №159 від 05.01.2009 та договорі дарування від 10.11.2008 підписи виконані різними особами, що жодним чином не підтверджує того факту, що договір оренди землі гр. ОСОБА_2 не підписувала.

При цьому, під час проведення почеркознавчого дослідження експертам було надано лише один вільний зразок та експертами не проводилося порівняння літер «Е», «Ж», «Ь» та «Ц», а також не враховано, що написання літер могло змінитися в різних положеннях та темпах, а також під впливом особливих чинників.

Судом першої інстанції не прийнято до уваги ту обставину, що ОСОБА_2 було надано товариству копію її паспорту, копію картки фізичної особи платника податків та копію державного акту на земельну ділянку та відповідні відомості були внесені в оспорюваний договір оренди землі.

Походження договору оренди землі, який підлягає державній реєстрації та договору дарування, який викладений на нотаріальному бланку є рівноцінним.

Крім того, відповідачем надано до суду докази того, що оспорюваний договір оренди землі виконувався сторонами.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу від позивача впродовж встановленого апеляційним судом строку не надходив.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені у ній підстави.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, при цьому надано заяву про розгляд справи у їх відсутність.

Суд, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, що з`явилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.

Так, судом встановлено, що відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії 1-ВН №002055 від 28.05.2002 ОСОБА_2 , на підставі рішення 19 сесії 23 скликання Козинецької сільської Ради народних депутатів від 08.11.2001, передано у приватну власність земельну ділянку, площею 2,9986 га, кадастровий номер :05:000:0159, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Козинецької сільської ради (а.с. 19-20).

Після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 отримала свідоцтво про право на спадщину за законом та відповідно набула право власності на вищевказану земельну ділянку (а.с. 8).

Згідно з договором оренди землі №д-159 від 05.01.2009, який укладений від імені ОСОБА_2 та ТОВ "Концерн "Сімекс-Агро" останньому передано в оренду на 20 років земельну ділянку, площею 2,9986 га, кадастровий номер :05:000:0159, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Козинецької сільської ради (а.с. 10 - 13).

22.07.2019 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб фізичних осіб - підприємців та громадських формувань було внесено запис про зміну найменування ТОВ "Концерн" Сімекс-Агро" на ТОВ "ТАС АГРО ЗАХІД", інші реквізити незмінні.

Згідно з висновком експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/102-22/4067-ПЧ від 31.05.2022, відповідаючи на питання «однією, чи різними особами виконані підпис в графі "Орендодавець" в договорі оренди землі №д159 від 05.01.2009 та підпис в графі "підпис дарувальника" в договорі дарування від 10.11.2008» експертом визначено, що підпис в графі "Орендодавець" в договорі оренди землі №д159 від 05.01.2009 та підпис в графі "підпис дарувальника" в договорі дарування від 10.11.2008 виконані різними особами.

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають з дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також з дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори, інші правочини, юридичні факти.

Згідно із частиною першою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, змінуабо припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін ( частина четверта цієї ж статті ). Відповідно до законодавчого визначення правочином є перш за все вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає у згоді сторін взяти на себе певні обов`язки. У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права.

Частиною третьою статті 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису частини першої статті 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини, вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини.

Як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі ( зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії ), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини першої цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах ( у тому числі електронних ), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною другою цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як висновок, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової фор-ми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.

За частиною першою статті 14 Закону України «Про оренду землі» (тут і далі - у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

За частиною першою статті 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (частина друга цієї ж статті).

У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини.

Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими.

Як встановлено судом, згідно з висновком експерта Вінницького НДЕКЦ МВС України №СЕ-19/102-22/4067-ПЧ від 31.05.2022, відповідаючи на питання «однією, чи різними особами виконані підпис в графі "Орендодавець" в договорі оренди землі №д159 від 05.01.2009 та підпис в графі "підпис дарувальника" в договорі дарування від 10.11.2008» експертом визначено, що підпис в графі "Орендодавець" в договорі оренди землі №д159 від 05.01.2009 та підпис в графі "підпис дарувальника" в договорі дарування від 10.11.2008 виконані різними особами.

При цьому, як вірно зазначено судом першої інстанції, дійсність підпису ОСОБА_2 у договорі дарування від 10.11.2008 була підтверджена нотаріусом при оформленні нотаріальних документів та факти недійсності такого договору дарування чи визнання дій саме цього нотаріуса незаконними - не встановлено.

Отже, встановивши, що спірний договір спадкодавцем ОСОБА_2 не підписувався, тобто він не є укладеним, суд обгрунтовано задовольнив позовні вимоги про усунення позивачу перешкод у користуванні земельною ділянкою.

У даному випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є саме усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки, які можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок.

Аналогічний висновок міститься в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц (пункт 71), від 04 липня 2018 року у справі №653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі №487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі №487/10132/14-ц (пункт 97).

Згідно висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі №145/2047/16-ц (провадження №14-499цс19) за даних обставин (не підписання договору оренди землі однією із сторін) такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Належним способом захисту є усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном, зокрема шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки.

Отже, власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки.

Відповідно частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом - ч. 1, ч. 2 ст. 321 ЦК України.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що оскільки оспорюваний позивачем договір оренди землі №д159 від 05.01.2009 не укладався її матір`ю ОСОБА_2 , що підтверджується висновком почеркознавчої експертизи, тобто волевиявлення остання на укладення договору не висловлювала, відтак вказаний договір є неукладеним, тобто належна позивачу земельна ділянка перебуває у фактичному користуванні відповідача без встановлених законом підстав, а тому ефективним способом захисту порушеного права позивача є усунення перешкод у користуванні належним їй майном, зокрема шляхом повернення такої земельної ділянки.

Аргументи апеляційної скарги про те, що наявний у матеріалах справи висновок експерта, у якому зазначається про те, що в договорі оренди землі №д-159 від 05.01.2009 та договорі дарування від 10.11.2008 підписи виконані різними особами, жодним чином не підтверджує того факту, що договір оренди землі гр. ОСОБА_2 не підписувала, не приймаються судом до уваги, з огляду на те, що дійсність підпису ОСОБА_2 у договорі дарування від 10.11.2008 була підтверджена нотаріусом при оформленні нотаріальних документів та факти недійсності такого договору дарування чи визнання дій саме цього нотаріуса незаконними не встановлено.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 отримувала орендну плату за використання землі відповідачем, а відтак оспорюваний договір оренди землі виконувався сторонами, є безпідставними, так як вказані обставини не спростовують того факту, що спірний договір спадкодавцем не підписувався, тобто він не є укладеним.

Не приймаються до уваги і посилання скаржника на те, що ОСОБА_2 було надано товариству копію її паспорту, копію картки фізичної особи платника податків та копію державного акту на земельну ділянку та відповідні відомості були внесені в оспорюваний договір оренди землі, оскільки вказані обставини не є доведеними, а також вони не спростовують того факту, що спірний договір нею не підписувався, тобто він не є укладеним.

Аргументи апеляційної скарги про те, що під час проведення почеркознавчого дослідження експертам було надано лише один вільний зразок та не проводилося порівняння літер «Е», «Ж», «Ь» та «Ц», а також не враховано, що написання літер могло змінитися в різних положеннях та темпах, а також під впливом особливих чинників, є безпідставними, оскільки експертом надано чітку відповідь на поставлене йому запитання і така відповідь не викликає у суду двозначних тлумачень. При цьому, клопотання про призначення іншої судово - почеркознавчої експертизи відповідачем у справі не заявлялось.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.

Аргументи апеляційної скарги, в їх сукупності, не впливають на правильність прийнятого судом рішення та не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

При вирішенні цієї справи, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, з урахуванням встановлених обставин справи, доводи скаржника не дають правових підстав для інших висновків по суті вирішення спору, ніж тих, яких дійшов суд першої інстанції, і не вказують на допущення судом порушень норм матеріального та/або процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни оскаржуваного рішення, а тому апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга не підлягає задоволенню, тому судові витрати покладаються на учасника справи, який звернувся з апеляційною скаргою.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів, -

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТАС АГРО ЗАХІД" залишити без задоволення, а рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 07 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду.

Головуючий: В. В. Оніщук

Судді: С. Г. Копаничук

Л. О. Голота