Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/35/20

Провадження № 2/439/4/23

03 лютого 2023 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

у складі:

головуючого-судді: Петейчук Б.М.,

за участі: секретаря

судового засідання: Ковальчук Н.І.,

позивач: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, ухвалив таке рішення.

Позивач: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Бродівського районного суду Львівської області із заявленими вимогами до відповідачів: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в який просить суд стягнути солідарного із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за Кредитним договором за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року в розмірі триста дев`яносто тисяч сорок сім гривень вісімдесят дев`ять копійок.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим уклав кредитний договір за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року. Предметом договору визначено, що кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у розмірі вісімдесят одна тисяча вісімсот дві гривні, на умовах строковості та сплатності, строком до 14 серпня 2019 року, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитним коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

Позивач акцентує, що своїм підписом у договорі сторони домовилися про строки та порядок виконання вищевказаного зобов`язання. Водночас задля забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором було укладено договір поруки з поручителем: ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що свої зобов`язання за кредитним договором він виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановлених договором. Проте відповідач, який зобов`язався повернути отримані грошові кошти, а також сплатити відсотки за користування такими, не повернув своєчасно позивачу грошові кошти на погашення заборгованості за зобов`язанням.

Позивач мотивує, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 09 грудня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі триста дев`яносто тисяч сорок сім гривень вісімдесят дев`ять копійок, яка складається із: сімдесят дев`ять тисяч чотириста одинадцять гривень вісім копійок заборгованість за тілом кредиту; дев`яносто одна тисяча сімсот сорок гривень шістдесят чотири копійки заборгованість за відсотками за користування кредитом; двісті тисяч вісімдесят чотири гривні тридцять сім копійок пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором; двісті п`ятдесят гривень штраф (фіксована частина); вісімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят одна гривня вісімдесят копійок штраф (процентна складова).

Оскільки заходи досудового врегулювання спору результатів не надали, позивач змушений звернутися до суду задля належного та повного виконання зобов`язання за Кредитним договором за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року, а саме: солідарного стягнення з відповідача: ОСОБА_1 , а також з його поручителя: ОСОБА_2 , заборгованості за кредитним договором.

Стислий виклад позиції відповідача.

Відповідач зазначає, що 14 серпня 2009 року між Акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року. Предметом договору визначено, що кредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі вісімдесят одна тисяча вісімсот дві гривні, а позичальник зобов`язується повернути отриманий кредит та сплатити відсотки у встановлені договором терміни, а також виконати інші зобов`язання. Термін повернення кредиту, відсотків та винагороди встановлено не пізніше 14 серпня 2019 року. При порушенні позичальником будь-якого із зобов`язань, передбачених умовами угоди, банк має право змінити умови такої угоди та вимагати від позичальник дострокового повернення кредиту та сплати відсотків за його користування.

Відповідач вказує, що в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором були укладені договори застави та поруки. Заставним майном визначено: автомобільний транспортний засіб марки «Trailor», рік випуску: 1995, тип транспортного засобу: напівпричіп платформа-Е, номер кузова шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності; а також панель плазмову, домашній кінотеатр, терапевтичний апарат. Окрім цього, поручителем за домовленістю між сторонами визначено ОСОБА_2 .

Відповідач стверджує, що у лютому 2013 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Індустріального суду міста Дніпропетровська із позовними вимогами до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в яких просили суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 рокув розмірі сто сімдесят чотири тисячі триста сімдесяти три гривні сімдесят чотири копійки звернути стягнення на предмет застави.

Відтак вже 22 березня 2013 року заочним рішенням Індустріального суду міста Дніпропетровська (єдиний унікальний номер справи: 202/20670/13-ц) ухвалено: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року звернути стягнення на предмет застави: автомобільний транспортний засіб марки «Trailor», рік випуску: 1995, тип транспортного засобу: напівпричіп платформа-Е, номер кузова шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності; шляхом опису та передачі зазначеного автомобільного транспортного засобу Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Приватбанк» з правом його продажу кредитором, з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобільного транспортного засобу з обліку в органах Державної автомобільної інспекції України, а також наданням кредитору усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Відповідач акцентує, що договірними відносинами між сторонами (пунктом 6.8 кредитної угоди за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року) сторонами погоджено позовну давність тривалістю п`ять років. Отже, перебіг позовної давності у досліджуваних правовідносинах необхідно відраховувати з лютого 2013 року. Тобто, Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» мало право звернутися до суду з відповідною вимогою про стягнення із відповідачів заборгованості за спірним кредитним договором до лютого 2018 року.

Відповідач мотивує, що в укладеному між сторонами договорі поруки не встановлено строк, після закінчення якого порука припиняється. Відтак кредитор, враховуючи вимоги частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення договору поруки), вправі був пред`явити вимоги до поручителя протягом шести місяців після настання зміненого строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором, який настав у лютому 2013 року. Однак позивач пропустив строк позовної давності та звернувся із відповідними вимогами лише 09 січня 2020 року.

На думку відповідача, оскільки строк позовної давності у спірних правовідносинах між строками припинений, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

29 січня 2020 року відкрито провадження у справі.

Відповідачам запропоновано протягом п`ятнадцяти днів, із моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, подати відзив на позовну заяву.

Від відповідача: ОСОБА_1 надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечив проти задоволення позовних вимог повністю, заявив сплив перебігу строку позовної давності та наголосив на необхідності відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Від відповідача: ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення додаткових доказів до справи. Така клопотання було задоволене судом, докази долучені до справи.

Від представника позивача: адвоката Безменка Микити Євгеновича надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача наголосив на необхідності задоволення позовних вимог, стверджує, що звернення з таким позовом відбувається у межах строку позовної давності.

Від представника позивача: адвоката Кудрик Тетяни Петрівни надійшло клопотання про витребування доказів, яке в подальшому було задоволене судом.

Від представника відповідачів: адвоката Онищука Тараса Назаровича надійшли письмові пояснення на підтвердження позиції відповідачів щодо спливу строку позовної давності у спірних правовідносинах між сторонами.

11 січня 2023 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Під час судового засідання представник позивача: адвокат Кудрик Тетяна Петрівна позовні вимоги підтримала повністю, вважає такі підставними та просить суд задовольнити останні.

Під час судового засідання представник відповідачів: адвокат Онищук Тарас Назарович проти задоволення позовних вимог заперечив повністю. Наголосив, що строк позовної давності у досліджених правовідносинах сплив. Отже, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, із посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами у справі встановлено, що 14 серпня 2009 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року. Предметом договору визначено, щокредитодавець зобов`язується надати позичальнику кредит у розмірі вісімдесят одна тисяча вісімсот дві гривні, а позичальник зобов`язується повернути отриманий кредит та сплатити відсотки у встановлені договором терміни, а також виконати інші зобов`язання. Термін повернення кредиту, відсотків та винагороди встановлено не пізніше 14 серпня 2019 року. кредиту та сплати відсотків за його користування. Термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки: пені, штрафів, за цією Угодою встановлюється сторонами тривалістю п`ять років, що підтверджується наданим суду на дослідження кредитним договором та долученими додатками до такого; заявкою на отримання кредиту від 14 серпня 2009 року; довідкою про умови кредитування Приватбанку від 14 серпня 2009 року (том І, а.с. 11-14; том ІІ, а.с. 35-42).

Задля забезпечення виконання зобов`язання за Кредитний договором за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року,сторонами узгоджено види такого забезпечення, а саме:

-між кредитором: Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк», боржником: ОСОБА_1 , поручителем: ОСОБА_2 , укладено договір поруки за № 1 від 14 серпня 2009 року (том І а.с. 15; том ІІ, а.с. 42);

-між заставодавцем: ОСОБА_1 та заставодержателем: Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» укладено договір застави майна від 14 серпня 2009 року (том ІІ, а.с. 53-54);

-між заставодавцем: ОСОБА_1 та заставодержателем: Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» укладено договір застави автотранспорту від 14 серпня 2009 року (том ІІ, а.с. 55-56);

-між заставодавцем: ОСОБА_1 та заставодержателем: Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» укладено договір застави майна від 14 серпня 2009 року (том ІІ, а.с. 57-59);

Заставне майно було застраховане, а відомості про відповідні обтяження внесені до Державного реєстру обтяжень рухомого майна (том ІІ, а.с. 43-52, 59-61).

У лютому 2013 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Індустріального суду міста Дніпропетровська із позовними вимогами до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в яких просили суд в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 рокув розмірі сто сімдесят чотири тисячі триста сімдесяти три гривні сімдесят чотири копійки звернути стягнення на предмет застави. Відтак вже 22 березня 2013 року заочним рішенням Індустріального суду міста Дніпропетровська (єдиний унікальний номер справи: 202/20670/13-ц) ухвалено: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року звернути стягнення на предмет застави: автомобільний транспортний засіб марки «Trailor», рік випуску: 1995, тип транспортного засобу: напівпричіп платформа-Е, номер кузова шасі: НОМЕР_1 , реєстраційний номерний знак: НОМЕР_2 , який належить ОСОБА_1 на праві приватної власності; шляхом опису та передачі зазначеного автомобільного транспортного засобу Публічному акціонерному товариству «Комерційний банк «Приватбанк» з правом його продажу кредитором, з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, із зняттям вказаного автомобільного транспортного засобу з обліку в органах Державної автомобільної інспекції України, а також наданням кредитору усіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, що підтверджується наданою суду копією судового рішення (том ІІ, а.с. 140-141).

Станом на 09 грудня 2019 року заборгованість за Кредитним договором за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року позичальника: ОСОБА_1 складає: триста дев`яносто тисяч сорок сім гривень вісімдесят дев`ять копійок, яка складається зі: сімдесят дев`ять тисяч чотириста одинадцять гривень вісім копійок заборгованість за тілом кредиту; дев`яносто одна тисяча сімсот сорок гривень шістдесят чотири копійки заборгованість за відсотками за користування кредитом; двісті тисяч вісімдесят чотири гривні тридцять сім копійок пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором; двісті п`ятдесят гривень штраф (фіксована частина); вісімнадцять тисяч п`ятсот шістдесят одна гривня вісімдесят копійок штраф (процентна складова), що підтверджується розрахунком заборгованості за договором № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року (том І, а.с. 6-7).

Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звертався із повідомленням до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про сплату заборгованості за Кредитним договором за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року, що підтверджується наданою суду копією такого повідомлення (том І, а.с. 8-9).

Мотиви суду.

Щодо підставності заявлених позовних вимог.

Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог: відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Нормативними приписами частини 1-2 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина 1 статті 546 Цивільного кодексу України).

Нормою статті 575 Цивільного кодексу України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

У частині 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами 1 та 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04 липня 2018 року (єдиний унікальний номер справи: 310/11534/13-ц)зазначає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження, основне зобов`язання сторін не припиняється. Однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника. Зокрема й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 Цивільного кодексу України, відповідно до яких пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане.

Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання, зокрема щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом, протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі.

Водночас про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 Цивільного кодексу України від дня порушення грошового зобов`язання.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог відповідно до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, а не у вигляді стягнення процентів.

Із доказів у справі вбачається, що між позивачем (кредитодавецем): Акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем (позичальником): ОСОБА_1 виникло грошове зобов`язання (кредитний договір). Таке зобов`язання було забезпечене договором поруки, де поручителем визначено відповідача: ОСОБА_2 , та договорами застави рухомого майна.

Унаслідок несвоєчасного та неналежного виконання зобов`язання позичальником: ОСОБА_1 , кредитодавець: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернувся лютому 2013 року до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовними вимогами до позичальника, в яких просив суд звернути стягнення на предмет застави задля погашення заборгованості за Кредитним договором за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року, яка становить сто сімдесят чотири тисячі триста сімдесят три гривні сімдесят чотири копійки.

У подальшому заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22 березня 2013 року, яка набрало законної сили 01 квітня 2013 року, ухвалено: позовні вимоги задовольнити частково, звернувши частково стягнення на предмет застави на погашення заборгованості за Кредитним договором за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року, яка становить сто сімдесят чотири тисячі триста сімдесят три гривні сімдесят чотири копійки.

Тобто, кредитодавець: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернувшись із позовною заявою від лютого 2013 року в односторонньому порядку змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який частково задовольнив позовні вимоги кредитодавця.

При цьому, кредитодавець не був позбавлений можливості звернутися із позовними вимогами до позичальника та його поручителя про стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Водночас суду не надано будь-яких доказів на підтвердження обставини, що предмет застави був реалізований заставодержателем, як було визначено судовим рішенням.

У свою чергу, кредитодавець, змінивши умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із цього моменту, позбавлений права нараховувати відсотки за користування кредиту, а також неустойку, в подальшому.

Однак у кредитодавця виникло право нарахування санкцій, визначених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Проте усупереч такому, станом на момент звернення із позовом від 09 січня 2020 року, позивач: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» таких вимог не заявив.

За таких обставин, дослідивши докази у справі, суд приходить до переконання, що від відповідачів, а саме: ОСОБА_1 , як позичальника, та ОСОБА_2 , як поручителя, у позивача: Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», як кредитодавця, виникло право вимоги виконання зобов`язання за Кредитним договором за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року. А саме: щодо стягнення суми заборгованості, яка становить сто сімдесят чотири тисячі триста сімдесят три гривні сімдесят чотири копійки.Розрахунок такого розміру суми заборгованості встановлено судовим рішенням у цивільній справі, що з огляду на частину 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України не підлягає доказуванню.

Щодо строку позовної давності.

Велика Палата Верховного Суду вважає, що звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни, про що стверджується у постанові Великої Палати Верховного суду від 04 липня 2018 року (єдиний унікальний номер справи: 310/11534/13-ц).

Відтак перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, себто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності.

За правилами статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах: процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин.

Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права.

Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше регулятивне, друге охоронне.

Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Із досліджених доказів у справі вбачається, що між позивачем: Акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем: ОСОБА_1 укладено Кредитний договір за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року, яка забезпечена договором поруки із відповідачем: ОСОБА_2 . Між договірними сторонами було узгоджено, що до такий правовідносин між сторонами застосовується договірний п`ятирічний строк позовної давності.

Досліджені спірні кредитні правовідносини між сторонами свідчать про те, що позичальник: ОСОБА_1 належним чином не виконав зобов`язання за таким договором та допустив заборгованість із повернення кредиту, процентів за користування таким, винагороди.

У зв`язку з цим кредитодавець: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» лютому 2013 року звернувся до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до позичальника: ОСОБА_1 , в яких просив достроково суд стягнути заборгованість на виконання зобов`язання, а саме: Кредитної угоди за № E/G 1445 від 14 серпня 2009 року, шляхом звернення стягнення на предмет застави.

Такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який частково задовольнив позовні вимоги кредитодавця.

Відтак перебіг строку позовної давності у досліджених спірних правовідносинах розпочався з фактичної зміни умови основного зобов`язання, а саме: пред`явлення позову щодо дострокової вимоги виконання належного зобов`язання за спірними правовідносинами, себто з лютого 2013 року. Отже, п`ятирічний строк позовної давності сплинув вже в лютому 2018 року.

У свою чергу в укладеному між сторонами договорі поруки не встановлено строк, після закінчення якого порука припиняється. Відтак кредитор, враховуючи вимоги частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення договору поруки), вправі був пред`явити вимоги до поручителя протягом шести місяців після настання зміненого строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором, який настав у лютому 2013 року. Однак позивач пропустив строк позовної давності та звернувся із відповідними вимогами лише 09 січня 2020 року.

За таких обставин, враховуючи що строк позовної давності сплинув, про застосування правових наслідків сплив такого строку заявлено відповідачами, суд приходить до переконання щодо відсутності правових підстав задля задоволення позовних вимог по суті, а отже в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку зі спливом строків позовної давності.

Керуючись статтями 10, 81, 89, 206, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 09 лютого 2023 року.

Позивач: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», , місце знаходження: Київська область, місто Київ, вулиця Грушевського, 1Д.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_4 .

Суддя Б.М. Петейчук