Ухвала

Іменем України

27 січня 2023 року

м. Київ

справа № 204/4559/22

провадження № 61-733ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на ухвалу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2022 року у складі судді Чудопалова С. В. та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Ткаченко І. Ю., Деркач Н. М., Пищиди М. М. у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів кредитором спадкодавця,

ВСТАНОВИВ:

07 липня 2022 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа - ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів кредитором спадкодавця у розмірі 100 000 доларів США, що еквівалентно 2 925 000 грн.

28 липня 2022 року представник позивача ОСОБА_5 подала заяву про забезпечення позову, в якій просить забезпечити позов шляхом заборони здійснювати будь-які дії щодо відчудження нежитлового приміщення, розташованого за адресою АДРЕСА_1 , V 111в в підвалі, X111в на 1 поверсі житлового будинку літ. А-5; нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 , нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_3 .

В обґрунтування заяви зазначив, що звернувся до суду із позовною заявою про стягнення грошових у розмірі 100 000 доларів США, що еквівалентно 2 925 000 грн. Він нещодавно дізнався, що відповідач є спадкоємцем майна померлої

ОСОБА_6 , з якою був укладений договір про надання поворотної фінансової допомоги, яку остання зобов`язалася повернути до 01 грудня 2022 року. 05 липня 2022 року позивач, як кредитор надіслав на адресу відповідача вимогу про повернення боргу спадкодавця у розмірі 100 000 доларів США, але відповіді не отримав. На даний час, з огляду на тривале ухилення від спілкування з ОСОБА_3 щодо добровільного погашення боргу спадкодавця, своєї матері, є підстави вважати, що ОСОБА_1 відчужить на користь третіх осіб вказані об`єкти, що в свою чергу, у разі не вжиття заходів забезпечення позову, беззаперечно утруднить або зробить неможливим виконання рішення суду.

Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 02 серпня 2022 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 12 серпня 2022 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 28 грудня 2022 року, заяву ОСОБА_3 про застосування заходів забезпечення позову - задоволено.

Заборонено вчиняти будь-які дії щодо відчуження нежитлових приміщень № V11в, V111в в підвалі, нежитлове приміщення № X111в на 1 поверсі житлового будинку літ. А-5 за адресою: АДРЕСА_4 , приміщення V11в, V111в, X111в, загальною площею 21.9 кв.м, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (загальна площа 33.2 кв.м.), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101; нежитлового приміщення № 1,2 на першому поверсі житлового будинку літ. Д-2, Д-1, літ.д-1 тамбур за адресою: АДРЕСА_3 (загальна площа 115,6 кв.м.), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101, які зареєстровані на праві приватної власності за ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серія та номер: №2810, 2816, 2813, виданого 01 листопада 2021 року приватним нотаріусом Дніпровського МНО Кучмій Н. В.

Рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, мотивоване тим, що між сторонами існує спір та предметом позову є вимога позивача до відповідача про стягнення грошових коштів кредитором спадкодавця у розмірі 100 000 доларів США, що еквівалентно 2 925 000 грн. Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті, або до набрання законної сили рішенням про відмову в позові. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженні майном. Враховуючи мету застосування заходів забезпечення позову, їх вжиття щодо нерухомого майна не вимагає обмеження в користуванні ним, оскільки для найменшого порушення інтересів відповідача та збереження нерухомого майна обґрунтованою може бути визнана лише заборона відчуження такого нерухомого майна без позбавлення відповідача та інших осіб права користування ним. Арешт майна і заборона на відчуження майна є самостійними видами (способами) забезпечення позову, обидва способи за правовою сутністю обмежують право відповідача розпоряджатися спірним майном, але вони є різними для виконання ухвали про забезпечення позову, тому суттєвого значення у виборі їх застосування немає для вирішення справи та способу забезпечення позову. Відповідний висновок суду узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2021 року у справі № 643/12369/19. Також суд зазначає, що цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки у відповідності до заявлених позовних вимог. До того ж заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер та діють лише до ухвалення остаточного рішення в справі. З урахуванням підстав та змісту позову, враховуючи доводи заявника викладені в заяві про забезпечення позову і те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду, надавши оцінку відповідності виду забезпечення позову позовним вимогам, балансу інтересам сторін та співмірності заходу забезпечення позову позовним вимогам, суд вважає за необхідне застосувати передбачений пунктом 2 частини першої статті 150 ЦПК України вид забезпечення позову у вигляді заборони відчуження нежитлових приміщень.

12 січня 2023 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав до Верховного Суду касаційну скаргу ухвалу Красногвардійського районного суду

м. Дніпропетровська від 02 серпня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 грудня 2022 року.

Касаційна скарга обґрунтована тим, що ухвала суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції не відповідають нормам матеріального і процесуального права, є необґрунтованими, винесеними судами внаслідок неповного встановлення фактичних обставин правовідносин, що склались між сторонами по справі, без врахування правових позицій Верховного Суду у подібних правовідносинах. Заява ОСОБА_5 про забезпечення позову не містить жодних обґрунтованих підстав, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду. Його позовні вимоги є явно безпідставними, оскільки строк повернення боргу по договору позики не настав. Крім того, апеляційним судом невмотивовано відхилено аргументи відповідача щодо необґрунтованості заяви позивача про забезпечення позову.

У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Суди встановили, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 існує спір, предметом позову є вимога позивача до відповідача про стягнення грошових коштів кредитором спадкодавця у розмірі 100 000 доларів США, що еквівалентно 2 925 000 грн.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 27 липня 2022 року за ОСОБА_1 на праві власності зареєстровані нежитлові приміщення № V11в, V111в в підвалі, нежитлове приміщення № X111в на 1 поверсі за адресою:

АДРЕСА_4 , приміщення V11в, V111в, X111в. (загальна площа 21.9 кв.м); за адресою: АДРЕСА_2 (загальна площа 33.2 кв.м.); нежитлові приміщення № 1,2 на першому поверсі житлового будинку літ. Д-2, Д-1, літ. д-1 тамбур за адресою: АДРЕСА_3 (загальна площа 115,6 кв.м).

Згідно звітів про оцінку ринкової вартості нерухомого майна ринкова вартість без урахування ПДВ нежитлових приміщеннь № V11в, V111в в підвалі, нежитлове приміщення № X111в на 1 поверсі за адресою: АДРЕСА_4 , приміщення V11в, V111в, X111в, загальною площею 21.9 кв.м складає 491 157 грн; нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_2 (загальна площа 33.2 кв.м) складає 727 204 грн; нежитлового приміщення № 1, 2 на першому поверсі житлового будинку літ. Д-2, Д-1, літ. д-1 тамбур за адресою: АДРЕСА_3 (загальна площа 115,6 кв.м.) складає 1 959 374 грн.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову є вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (частина друга статті 149 ЦПК України).

У статті 150 ЦПК України встановлені види забезпечення позову, зокрема забороною вчиняти певні дії.

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (частина третя статті 150 ЦПК України).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі

№ 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі

№ 914/1570/20 (провадження № 12-90гс20) вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Встановивши, що наявні підстави для вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії щодо відчуження нежитлових приміщень, суди зробили обґрунтований висновок про задоволення заяви про забезпечення позову.

Посилання у касаційній скарзі на висновки щодо вжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на об?єкт нерухомого майна із забороною вчиняти будь-які дії щодо користування та розпорядження вказаним приміщенням, викладені у постанові Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі

№ 752/6255/18, є необґрунтованим, оскільки вони зроблені за інших фактичних обставин.

Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від

19 грудня 1997 року).

У частині четвертій статті 394 ЦПК України визначено, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Красногвардійського районного суду

м. Дніпропетровська від 02 серпня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 28 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа ОСОБА_4 про стягнення грошових коштів кредитором спадкодавця.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат