Справа № 466/9226/22
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2023 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі :
головуючого судді Зими І.Є.
при секретарі Колодій Я.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву представника позивача ОСОБА_1 адвоката Думича А.М. про ухвалення додаткового рішення, -
в с т а н о в и в:
рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 02.02.2023р. cтягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неповернену суму позики - 2 000 (дві тисячі) доларів США та суму трьох процентів річних від простроченої суми , за період від 02.03.2022р. по 11.11.2022р. 41 (сорок один) долар 92 центи, а разом 2 041 (дві тисячі сорок один) долар США 92 центи, а також 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. судового збору.

09.02.2023р. адвокат Думич А.М. звернувся до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, яким просить провести розподіл судових витрат, а саме стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 15 000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Сторони в судове засідання не з`явились, хоча повідомлялись про дату та місце розгляду справи належним чином. Згідно ч.4 ст. 270 ЦПК України, неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

За правилами п.3 ч.1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно ч.1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, втраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 року у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу та їх відшкодування адвокатом Думичем А.М. надано, зокрема, договір про надання правової допомоги № 11/11/22 від 11.11.2022р., укладений між Адвокатським об`єднанням «Курницький, Жидачівський та партнери», в особі представника Думича А.М. та Березовським Ю.О. та акт приймання-передачі результатів надання професійної правничої допомоги, згідно якого вартість послуг становить 15 000 грн.

У пункті 6.1 договору зазначено, що клієнт здійснює оплату адвокатського гонорару протягом 3 робочих днів з дати підписання акту приймання-передачі. Як вбачається, такий підписаний сторонами 03.02.2023р., проте суду не представлено жодних квитанцій (платіжних доручень) на підтвердження оплати вказаного гонорару. Крім того, адвокат жодного разу не брав участі в судових засіданнях у справі, а тому суд вважає завищеною, і такою що не відповідає складності справи суму адвокатського гонорару у 15 000 грн., відтак дійшов висновку, що в задоволенні заяви представника позивача ОСОБА_1 адвоката Думича А.М. про стягнення витрат на правничу допомогу слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 133,137,141, 247, ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

Відмовити представнику позивача ОСОБА_1 адвокату Думичу А.М. про ухвалення додаткового рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , проживає: АДРЕСА_2 , паспортні дані та РНОКПП невідомі.

Додаткове рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. Є. Зима