Справа № 296/8843/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" січня 2023 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира в складі:

головуючого судді Адамовича О.Й.,

з участю секретаря судового засідання Світко Т.І.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Остапчука В.О.,

представника відповідача адвоката Шолодько М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання малолітньої дитини та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Корольовського районного суду міста Житомира із позовом в якому, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, просить: розірвати шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ; відновити дошлюбне прізвище позивача - ОСОБА_3 ; малолітнього сина ОСОБА_4 залишити проживати з ОСОБА_1 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) ОСОБА_2 , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між сторонами 05.09.2017 р. був зареєстрований шлюб, про що складено актовий запис № 1823. Від даного шлюбу у сторін народилась дитина ОСОБА_4 , який проживає з позивачем. Позивач посилається на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Шлюб розриває з тієї причини, що вони з відповідачем не зійшлись характерами та поглядами на життя, у зв`язку з чим між ними виникають численні суперечки. Вважає, що подальше збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам та інтересам їх дитини, яка змушена спостерігати за постійними конфліктними ситуаціями, що між ними виникають. Відповідно до ст. 113 СК України після розірвання шлюбу має намір відновити своє дошлюбне прізвище ОСОБА_3 . Також зазначає, що з моменту фактичного припинення шлюбних відносин відповідач матеріально не допомагає їх спільній дитині, ухиляється від обов`язку щодо його утримання, згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини між ними не досягнуто. Позивач в свою чергу не має можливості самостійно в повній мірі забезпечити належний гармонійний розвиток їх спільної дитини з боку матеріальних витрат, оскільки забезпечення дитини у зв`язку із витратами на харчування, одяг, придбання ліків під час частих хвороб, тощо, потребує додаткових фінансових витрат. Вважає що оскільки відповідач інших осіб на утриманні не має, працездатний, отримує дохід, має транспортний засіб, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він може сплачувати такий розмір аліментів.

Ухвалою судді Корольовського районного суду м.Житомира Сингаївського О.П. від 21.10.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

02.05.2022 року позивачем ОСОБА_1 подано до суду заяву про передачу вказаної справи іншому судді, у зв`язку з відсутністю судді Сингаївського О.П.

На підставі Розпорядження керівника апарату Корольовського районного суду м. Житомира №139 від 04.05.2022 року та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 04.05.2022 року справу передано для розгляду судді ОСОБА_5 .

Ухвалою від 05.05.2022 року дану справу прийнято до провадження та постановлено проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору виконавчий комітет Житомирської міської ради, як орган опіки та піклування.

03.11.2022 року від представника відповідача адвоката Шолодько М.М. надійшов письмовий відзив на позовну заяву в якому зазначає, що відповідач згоден на розірвання шлюбу, але не згоден з причин розпаду сім`ї. Відповідач вважає, що у них з позивачем були гармонійні сімейні стосунки до того періоду, доки разом з ними не почала проживати мати дружини, яка приклала всіляких зусиль до їх розлучення. Позивач відмовляється проживати окремо від своєї матері, а тому подальше збереження сім`ї вважає не можливим і не доцільним, перш за все, в інтересах малолітнього сина. Також відповідач не заперечує проти того, щоб малолітній син ОСОБА_6 на подальше проживання залишився з матір`ю. Позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини визнає частково лише в частині стягнення аліментів в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, оскільки внаслідок суттєвого погіршення стану здоров`я, він не працює та не має постійного джерела доходу. Також представник відповідача просила поновити строк для подачі відзиву на позовну заяву, оскільки довідка ГУ ПФУ та направлення на МСЕК відповідача було отримано з запізненням, відповідно 28.10.22 та 01.11.22 (а.с78-80).

14.12.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті.

Також 14.12.2022 року постановлено ухвалу про витребування доказів.

В судовому засіданні позивач та її представник заявлені позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, щодо стягнення аліментів просила задовольнити частково та стягнути аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною 18 ти річного віку.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Житомирської міської ради Чижевський В.М. подав до суду письмову заяву в якій просив подальший розгляд справи слухати без його участі у зв`язку із відсутністю спору між сторонами у частині визначення місця проживання дитини (а.с.94).

Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_7 ОСОБА_8 перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05 вересня 2017 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №1823 (а.с. 15).

Від даного шлюбу сторони мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 (а.с.17).

На час розгляду судом справи малолітня дитина проживає з матір`ю, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи та довідкою про склад сім`ї (а.с.18,19) та знаходиться на її утриманні.

Частиною 2 ст.104 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Як визначено у ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явленим одним із подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Судом встановлено, що сторони не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільне господарство та не пов`язані спільним побутом.

Подальше існування сім`ї є неможливим, оскільки між сторонами відсутнє почуття любові, відсутнє бажання для відновлення шлюбних стосунків і подальшого існування сім`ї. Шлюб існує формально.

Обставин, які б вказували на бажання сторін примиритися, відновити сумісний побут, піклуватися одне про одного, проживати разом, вести спільне господарство, судом не встановлено.

Відповідно до ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги про розірвання шлюбу, оскільки подальше існування сім`ї є неможливим в зв`язку з відсутністю бажання сторін на відновлення шлюбних стосунків, втратою почуттів та відсутністю взаєморозуміння. Сім`я існує формально, а отже шлюб може бути розірваний.

Згідно ч.2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Приймаючи до уваги положення статті 113 СК України, суд вважає за необхідне задовольнити вимогу позивачки щодо зміни її прізвища з « ОСОБА_9 » на дошлюбне « ОСОБА_3 », оскільки право подружжя після розірвання шлюбу взяти своє дошлюбне прізвище або залишити шлюбне належить йому при розірванні шлюбу як під час судового розгляду, так і в органах реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до статті 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла 10 років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою.

Матеріали справи не містять доказів, що між сторонами існує спір щодо визначення місця проживання дитини, батько з таким позовом до суду не звертався.

У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Оскільки матеріали справи не містять доказів, що між сторонами існує спір про місце проживання дитини, і після припинення шлюбних стосунків дитина залишилась проживати разом з матір`ю, суд не вбачає підстав для зміни місця його проживання і вважає за доцільне в рішенні суду зазначити, що після розірвання шлюбу дитина залишається проживати разом з матір`ю.

Як вказує позивачка, їх спільний з відповідачем син, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на його утримання не надає.

Законодавцем, положенням ч.2 ст.51 Конституції України, закріплений конституційний обов`язок батьків утримувати своїх дітей.

Відповідно до ч.2 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно вимог ч.1, 2 ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно вимог до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст.27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі ст.18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ч.8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально важливим урахуванням інтересів дитини.

Стаття 181 Сімейного кодексу України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

У відповідності до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Як визначено положеннями ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Наведені норми імперативно закріплюють обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

При цьому, частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

За нормами ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Як встановлено судом, відповідач на даний час не працює, однак, згідно довідки про доходи пенсіонера (а.с.124) розмір його пенсія за період з 14.05.2022 по 31.01.2023 складає 87762,41 грн. Відповідач має захворюваність, що підтверджується відповідними консультативними висновками спеціалістів.

Враховуючи вимоги чинного законодавства, відсутність доказів надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку, майновий стан відповідача, який хоча і не працює, але при цьому працездатного віку та отримує пенсію за вислугу років (а.с. 123), інших неповнолітніх дітей чи непрацездатних членів сім`ї не має, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини є підставними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають задоволенню. Виходячи з розміру пенсії, наявні захворювання відповідача не впливають на висновок суду щодо можливості сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Суд наголошує, що аліменти, які відповідач погоджується сплачувати (50 відсотків прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини) є мінімальним розміром, який обраховується виходячи з мінімальних потреб дитини та не враховує дійсні прожиткові витрати. При цьому аліменти на одну дитину у розмірі 1/4 від доходу підлягають стягненню у безспірному порядку в наказному провадженні.

Також, згідно з вимогами п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дитини в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до вимог ст.ст.141, 142 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 908грн., сплачені позивачкою при зверненні до суду з вимогою про розірвання шлюбу, підлягають стягненню на її користь з відповідача.

Крім того, підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн. за вирішення позовної вимоги немайнового характеру про стягнення аліментів (за сплату якої позивач звільнена на підставі Закону України "Про судовий збір").

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.7, 21-24, 56, 110-112, 114, 155, 160, 180-182, 184, 191 Сімейного Кодексу України, ст.ст.12, 13, 81, 141, 263, 265, 273, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між громадянами України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 05 вересня 2017 року Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №1823.

Змінити прізвище позивачки ОСОБА_1 з прізвища « ОСОБА_9 » на дошлюбне прізвище « ОСОБА_3 ».

Після розірвання шлюбу малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 залишити проживати разом з матір`ю.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 12.10.2021 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 908,00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду через Корольовський районний суд м. Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Головуючий суддя О. Й. Адамович

Дата складання повного тексту рішення: 30.01.2023.