Справа № 204/2105/23
Провадження № 2/204/1433/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Воронько А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі, -

В С Т А Н О В И В:

15 лютого 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою, яку уточнила 17 лютого 2023 року, в якій остаточно просила стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на її користь грошові кошти, що не були виплачені при звільненні, у розмірі 111 615,30 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала на те, що у період з 23 квітня 2018 року по 14 червня 2021 року ОСОБА_1 знаходилась у трудових відносинах з Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська». Під час перебування у трудових відносинах з відповідачем з боку останнього була нарахована, але не виплачена позивачу заробітна плата у розмірі 111 615,30 грн., яка зазначена вже після утримання обов`язкових податків та зборів, що підтверджується виданою відповідачем довідкою № 116 від 22 лютого 2022 року. 14 червня 2021 року позивача було звільнено на підставі наказу № 1365/к від 14 червня 2021 року згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку з порушенням відповідачем норм трудового законодавства, а саме систематичним порушенням виплати позивачу заробітної плати та існуючої заборгованості із заробітної плати з грудня 2019 року. Вищевказаним наказом була також передбачена вихідна допомога в розмірі тримісячного середнього заробітку на підставі ст. 44 КЗпП України та виплата компенсації за невикористану щорічну відпустку тривалістю 34 календарні дні. Однак, в день звільнення 14 червня 2021 року відповідач письмово не повідомив позивача про нараховані суми, належні при звільненні, та не здійснив виплату грошових коштів. У зв`язку з цим позивач звернулась до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 20 лютого 2023 року відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення (виклику) сторін.

09 березня 2023 року від представника відповідача ОСОБА_2 до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому зазначено, що відповідач Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» позовні вимоги не визнає, вважає їх безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне. Позивач звільнений з підприємства відповідача 14 червня 2021 року (наказ №1365/к) за ч.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю. Позивачу в якості сум, що підлягають сплаті при звільненні, нараховано після утримання обов`язкових податків та зборів до сплати: за грудень 2019 року 888,57 грн., за січень 2020 року 9 164,18 грн., за квітень 2020 року 3 241,22 грн., за квітень 2021 року 5 474,75 грн., за травень 2021 року 12 282,25 грн., за червень 2021 року 77 855,91 грн., за липень 2021 року 2 708,42 грн. Суми зазначені після обов`язкових утримань до сплати, тобто вже з утриманням підприємством з цих сум обов`язкових податків та зборів. В день звільнення позивач повинен був звернутися до каси бухгалтерії з письмовою заявою для проведення повного розрахунку із ним, але з невідомих причин, Позивач до бухгалтерії не звернувся та остаточний розрахунок, який належним чином був нарахований на день його звільнення, не отримав. Не звертався він до бухгалтерії підприємства або до керівництва підприємства з вимогою про розрахунок і в подальшому. Ні під час написання заяви про звільнення, ні в подальшому, позивачем будь-яких вимог до відповідача з приводу розрахунку не заявлялось, тобто позивач фактично погодився з проведенням остаточного розрахунку заборгованості із заробітної плати на розсуд відповідача. Також вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат задоволенню не підлягають. У зв`язку з викладеним просив відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі.

14 березня 2023 року від представника позивача ОСОБА_3 до суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено наступне. Позивач в день звільнення перебував на роботі, що вбачається з наказу про звільнення з роботи № 1365/к від 14.06.2021 року, який був оформлений 14.06.2021 року відділом кадрів ДП «ВК «Краснолиманська» на підставі наданої заяви позивача, особисто написаної нею на підприємстві 14.06.2021року, з яким вона особисто ознайомилась в той же день 14.06.2021 року після всіх відміток начальників різних дільниць підприємства (заступника генерального директора з кадрів, начальника юридичної служби, контрольного табелю) та після підписання даного наказу генеральним директором відповідача у кінці робочого дня з одночасним отриманням оригіналу трудової книжки на підприємстві з відміткою про звільнення в ній 14.06.2021 року. Доводи відповідача про відсутність позивача на робочому місті 14 червня 2021 року є недостатніми та суперечать наданим позивачем доказам. Крім того, розрахунок з працівниками на Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська» проводиться безготівково, а не у бухгалтерії. Також, позивач неодноразово зверталась до відповідача в бухгалтерію з проханням сплатити заборгованість, однак в повному обсязі заборгованість так і не сплачена.

Виклик сторін відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не здійснювався, справа розглядалася за наявними у справі матеріалами.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 23 квітня 2018 року працювала у Державному підприємстві «Вугільна компанія «Краснолиманська», що підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 (а.с. 8-12).

Відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.

14 червня 2021 року ОСОБА_1 подала до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» заяву про звільнення за власним бажанням згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України та на підставі наказу № 1365/к від 14 червня 2021 року головного бухгалтера ОСОБА_1 було звільнено за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю, згідно з ч. 3 ст. 38 КЗпП України (а.с. 7), що також підтверджується копією трудової книжки ОСОБА_1 серії НОМЕР_1 .

Згідно з ч. 1 ст. 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.

У частині 1 статті 116 КЗпП України закріплено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.

Однак, відповідач при звільненні так і не провів з позивачем остаточний розрахунок та не виплатив позивачу нараховану йому заробітну плату.

При цьому, всі наведені у відзиві на позовну заяву твердження сторони відповідача про те, що відповідач не провів з позивачем остаточний розрахунок у зв`язку з тим, що позивач ні при звільненні, ні після цього, не звертався до відповідача з заявами про проведення остаточного розрахунку, суд до уваги не приймає, оскільки такі обставини жодним чином не звільняють відповідача як роботодавця від передбаченого законом обов`язку у день звільнення провести з позивачем як працівником остаточний розрахунок.

Наведені у відзиві на позовну заяву твердження сторони відповідача про те, що у день звільнення 14 червня 2021 року позивач була відсутня на території підприємства відповідача, суд до уваги не приймає, оскільки вони повністю спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, а саме: заявою про звільнення ОСОБА_1 з підприємства відповідача, яка датована саме 14 червня 2021 року (а.с. 7); наказом № 1365/к про звільнення ОСОБА_1 за власним бажанням у зв`язку з невиконанням власником законодавства про працю, який датований 14 червня 2021 року та у вказаному наказі останнім днем праці зазначено саме 14 червня 2021 року (а.с. 7); актом передачі, використання та зберігання печатки, датованим 14 червня 2021 року, з якого вбачається, що 14 червня 2021 року ОСОБА_1 сдала, а ОСОБА_4 прийняв круглу печатку Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (а.с. 49).

Не заслуговують на увагу і наведені у відзиві на позовну заяву доводи сторони відповідача про те, що після звільнення позивач не зверталась до відповідача з приводу проведення з нею остаточного розрахунку, оскільки вони повністю спростовуються наданими позивачем доказами, а саме: позивач зверталась до відповідача у вересні 2021 року, у зв`язку з цим Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» 21 вересня 2021 року їй було видано довідку № 905, в якій зазначено, що середньоденний заробіток ОСОБА_1 становить 1 500,62 грн. (а.с. 43), а також довідку № 904, в якій зазначено, що заборгованість з виплати заробітної плати за період з грудня 2019 року по липень 2021 року становить 140 299,05 грн. (а.с. 44); позивач зверталась до відповідача у лютому 2022 року, у зв`язку з цим Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська» 21 вересня 2021 року їй було видано довідку № 116, в якій зазначено, що заборгованість з виплати заробітної плати за період з грудня 2019 року по липень 2021 року становить 111 615,30 грн. (а.с. 5). З наданих довідок про розмір заборгованості по заробітній платі судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі відповідачем частково погашалася, внаслідок чого зменшилася зі 140 299,05 грн. до 111 615,30 грн.

Суд зауважує, що матеріали справи не містять належних та переконливих доказів на підтвердження того, що відповідачем перед позивачем була погашена існуюча заборгованість по заробітній платі, а тому усі наведені відповідачем заперечення з цього приводу суд вважає безпідставними та недоведеними, до уваги їх не бере та відхиляє.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно з ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Нормами ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Аналогічні положення має ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України.

Разом з тим, за період з грудня 2019 року по липень 2021 року відповідач не в повному обсязі виплачував позивачу нараховану їй заробітну плату.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 Кодексу законів про працю України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно довідки № 116 від 22 лютого 2022 року, виданої Державним підприємством «Вугільна компанія «Краснолиманська», вбачається, що Державне підприємство «Вугільна компанія «Краснолиманська» має перед ОСОБА_1 заборгованість з виплати заробітної плати за період з грудня 2019 року по липень 2021 року (а саме: грудень 2019 року 888,57 грн., січень 2020 року 9 164,18 грн., квітень 2020 року 3 241,22 грн., квітень 2021 року 5 474,75 грн., травень 2021 року 12 282,25 грн., червень 2021 року 77 855,91 грн., липень 2021 року 2 708,42 грн.) у загальному розмірі 111 615,30 грн., при цьому сума заборгованості з виплати заробітної плати зазначена після утримання всіх обов`язкових податків та зборів (а.с. 5).

Отже, з вищевказаної довідки вбачається, що заборгованість відповідача перед позивачем по заробітній платі становить 111 615,30 грн. та вказана заборгованість визначена вже за вирахуванням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів, тобто є сумою, яка належить позивачу до виплати.

За таких обставин суд вважає необхідним стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» на користь ОСОБА_1 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 111 615,30 грн., без утриманням з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при їх виплаті, а отже позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Таким чином, суд вважає за необхідне допустити до негайного виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Вирішуючи питання щодо розміру заробітної плати, яка повинна бути стягнута за рішенням суду шляхом негайного виконання, суд виходить з наступних розрахунків: розмір заборгованості по заробітній платі, який стягнуто судом 111 615,30 грн.; період стягнення дорівнює 7 місяців. Отже, розмір заробітної плати який підлягає стягненню шляхом негайного виконання за один місяць становить: 111 615,30 грн. / 7 = 15 945,04 грн., без утримання з цієї суми передбачених законом податків та обов`язкових платежів при її виплаті.

Оцінюючи у сукупності усі інші аргументи сторін, наведені ними в обґрунтування своїх вимог або заперечень, суд до уваги їх не бере, оскільки вони не відносяться до предмета спору та є явно необґрунтованими.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а порушені права позивача судовому захисту.

Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позовні вимоги майнового характеру про стягнення заборгованості по заробітній платі задоволені на загальну суму 111 615,30 грн. та позивач був звільнений від сплати судового збору за цими позовними вимогами на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то з відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 1 116,15 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 38, 47, 115, 116, 233 КЗпП України, ст. ст. 1, 21, 24 Закону України «Про оплату праці», ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 141, 229, 247, 258-259, 263-265, 273, 279, 352, 430 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про стягнення заборгованості по заробітній платі - задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (місцезнаходження: 85310, Донецька область, м. Покровськ, м. Родинське, вул. Перемоги, буд. 9, ЄДРПОУ - 31599557) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ), заборгованість по заробітній платі у розмірі 111 615,30 грн. (сто одинадцять тисяч шістсот п`ятнадцять гривень, 30 копійок).

Стягнути з Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» (місцезнаходження: 85310, Донецька область, м. Покровськ, м. Родинське, вул. Перемоги, буд. 9, ЄДРПОУ - 31599557) судовий збір у розмірі 1 116,15 грн. (одна тисяча сто шістнадцять гривень, 15 копійок) на користь держави.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в межах суми платежу за один місяць, у розмірі 15 945,04 грн. (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот сорок п`ять гривень, 04 копійки).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез