Провадження № 2/554/1384/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

14 лютого 2023 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави в складі:

головуючого судді Гольник Л.В.,

секретаря судового засідання Матвієнко О.І.,

за участю представник позивача за первісним позовом представника відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_1 , позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , представника відповідача за первісним позовом представника позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 , відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом - ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань цивільну справу за первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про поділ майна подружжя, просила визнати за ОСОБА_2 право власності на частини квартири АДРЕСА_1 у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 24.06.2006 року між позивачем та відповідачем був зареєстрований шлюб, який рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25.02.2021 року розірвано.

За час спільного проживання у шлюбі 30.06.2011 року сторонами придбано квартиру АДРЕСА_1 .

У зв`язку з цим, позивач просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 25.11.2021 року відкрито загальне позовне провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

31.01.2022 року позивач за первісним позовом подав зустрічний позов про розподіл майна подружжя, в якому просив поділити спільне майно подружжя, яке є об`єктом спільної сумісної власності таким чином: визнати за ОСОБА_4 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 еквівалентну особистому внеску в розмірі 44 832,05 доларів США та виділити у порядку розподілу телевізор «Samsung», 2018 р.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що у період з 25.06.2011 року по 30.06.2011 його брат ОСОБА_5 з м. Газа, Держава Палестина, переслав 34 664,1 доларів США для придбання квартири, що становить 277 316,00 грн. по курсу НБУ станом на 30.06.2011 року. Вказані кошти були надані у дар його родиною. Спільно із дружиною у придбання квартири вклали 20335,9 доларів США, половина з яких належить йому. Тому особистий внесок у придбання оспорюваної квартири становить 44 832,05 доларів США (34664,1+10167,95), що становить гривневий еквівалент по курсу НБУ 358 659,60 грн.

Вказує, що під час шлюбу ним придбано м`які меблі для спальні, м`який куточок у вітальню, меблі у передпокій, меблі для дитячої кімнати та телевізор, влаштував у ванній кімнаті скляні штори Liberty, а також придбав побутову техніку телевізор «Samsung», 2018 р., цифровий, посудомийну машину, пральну машину з сушкою LG, морозильну камеру, мікрохвильову піч та мультиварку, духову шафу, газову плиту, соковижималку, блендер 4 шт., електрочайник 2 шт., електромясорубку, йогортницю, мороженицю, фритюрницю, пароварку та сушку для фруктів, швейну машину. З усіх цих речей просить виділити йому лише телевізор «Samsung», 2018 р., цифровий, оскільки всі інші речі він залишив дітям та колишній дружині (а.с.42-45).

Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 25.05.2022 року зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розподіл майна подружжя прийнято до провадження суду та об`єднано з первісним позовом.

09.06.2022 року надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розділ спільного майна подружжя, в якому просили у задоволенні зустрічної позовної заяви відмовити. Вказує, що позивач надає квитанції про зняття ним готівки у сумі 15 тис. доларів США, але жодних підтверджень, що це були його особисті кошти, а не кошти отриманні для всієї родини ним не надані. Позивач у зустрічній заяві перераховує спільне майно подружжя, яке він нібито придбав і яке залишилося в квартирі, яке він бажає розділити. Проте ним не вказана ні вартість майна, ані підтвердження його наявності, що суперечить вимогам ЦПК України, де передбачено необхідність забезпечення доказами покладена на ту сторону, яка ставить певні вимоги (а.с.92-93).

16.06.2022 року до суду надійшла відповідь на відзив ОСОБА_4 , в якій наголошує, що кошти на придбання квартири були подаровані безпосередньо йому (а.с.100-101).

Представник позивача та позивач ОСОБА_2 за первісним позовом у судовому засіданні підтримали позовні вимоги за первісним позовом, просили у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник відповідача та відповідач ОСОБА_4 за первісним позовом, просили відмовити у первісному позові та задовольнити зустрічну позовну заяву.

Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов такого висновку.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч. 1, ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у шлюбі з 24.06.2006 року, який зареєстрований Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Полтавського міського управління юстиції, який розірваний рішенням Октябрського районного суду м.Полтави від 25.02.2021 року (а.с. 10, 11).

ОСОБА_4 30.06.2011 року укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 35,9 кв.м, загальною площею 53,2 кв.м, який посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Огир Л.А. (а.с.4-5). Право власності на квартиру зареєстровано Полтавським бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» у реєстрову книгу № 114 за реєстровим № 15876 від 19.07.2011 року (а.с.6).

Згідно із ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Стаття 57 СК України визначає, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; за кошти, які належали їй, йому особисто; житло та земельні ділянки отримані внаслідок приватизації; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності; премії та нагороди, страхові суми та інше.

Як вбачається з матеріалів справи, подружжям ОСОБА_2 до ОСОБА_4 під час перебування у шлюбі було придбане нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 .

Водночас відповідачем ОСОБА_4 за первісним позовом у судовому засіданні не було спростовано презумпцію спільності права власності подружжя на майно, не було доведено належними та допустимими доказами, що отримані ним кошти були є його особистою приватною власністю. Вказане також не було підтверджено свідком ОСОБА_6 , допитаним у судовому засіданні.

Крім того, відповідачем ОСОБА_4 за первісним позовом не було надано належних та допустимих доказів, про наявність у власності подружжя телевізора.

Рішення суду не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України, яка від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при поділі спільної сумісної власності подружжя, якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між подружжям відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Отже, суд приходить до висновку про задоволення первісного позову у повному обсязі та частковому задоволенні зустрічного позову, а саме задоволення в частині визначення частки квартири за позивачем за зустрічним позовом та відмовити у виділенні у порядку розподілу телевізора.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись статтями 12, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на частини квартири АДРЕСА_1 у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на частини квартири АДРЕСА_1 у порядку поділу спільної сумісної власності подружжя.

В іншій частині зустрічної позовної заяви ОСОБА_4 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 , сплачений судовий збір у розмірі 2200,00 грн.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, то зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення складено 24 лютого 2023 року.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Суддя Л.В.Гольник