Справа № 127/3323/23
Провадження 2/127/386/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2023 року м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Сичук М.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення батьківства, визнання права власності в порядку спадкування,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення батьківства, визнання права власності в порядку спадкування.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 06.03.2023 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення батьківства, визнання права власності в порядку спадкування залишити без руху та надати позивачу десять днів з дня отримання даної ухвали суду для усунення недоліків, зазначених в ухвалі.

Згідно розписки позивач ОСОБА_1 копію ухвали про залишення без руху отримала 13.03.2023 року.

23.03.2023 року від ОСОБА_1 надійшла заява про усунення недоліків.

В ухвалі суду від 06.03.2023 року було зазначено, що враховуючи вимоги позову, з метою визначення підсудності вимоги визнання права власності в порядку спадкування, суд пропонує позивачу надати докази, що справа підсудна Вінницькому міському суду Вінницької області. Також позивачем не зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести у зв`язку із розглядом справи; підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав, не додано до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

Однак даних доказів позивач ОСОБА_1 суду не надала.

Як зазначалось вище, позивач ОСОБА_1 23.03.2023 року надала суду заяву про усунення недоліків, яка викладена на російській мові.

Суд зазначає, що положеннями ч.ч. 1-2 ст. 9 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство в судах провадиться державною мовою. Суди забезпечують рівність прав учасників судового процесу за мовною ознакою.

Відповідно до пункту 1.4. Інструкції з діловодства в місцевих та апеляційних судах України, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України № 814 від 20.08.2019 року, діловодство в суді ведеться державною мовою, крім випадків, передбачених законодавством України. У діловодстві суду можуть використовуватися вхідні документи, викладені іноземною мовою,забезпечені перекладом відповідно до вимог чинного законодавства.

Частиною першою статті 10 Конституції України встановлено, що державною мовою в Україні є українська мова.

У рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 1999 року (справа № 10-рп/99) зазначено, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

Крім того, згідно частини першої статті 6 Закону України «Про засади державної мовної політики» державною мовою України є українська мова. Відповідно до частини третьої статті 14 Закону України «Про засади державної мовної політики» сторони, які беруть участь у справі, подають письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. Відповідно сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою.

За частиною другою статті 10 Конституції України українська мова має виконувати відповідну державотворчу, на відміну від інших мов, функцію, а отже, бути в постійній дії і максимально працювати у всіх сферах суспільного життя, відіграючи певну роль. Зазначене вказує на підстави для виокремлення української мови із сукупності інших національних мов, якими громадяни України можуть користуватися у повсякденному житті, і для набуття нею обов`язкового загальновживаного статусу. Таке твердження не є приниженням або ігноруванням положень частини другої статті 10 Конституції України про гарантування вільного розвитку, використання й захисту російської, інших мов національних меншин України, оскільки, в частинах першій, другій, третій цієї статті закладено різні завдання і призначення, які не можна змішувати, а отже, й помилково протиставляти одну одній або шукати прояви запрограмованого конфлікту.

Аналогічного висновку прийшов і Верховний Суд в ухвалі від 20.10.2020 по справі № 623/1204/20.

Враховуючи вищевикладене та зміст ч. 3 ст. 185 ЦПК України суд, зважаючи на те, що строк для усунення недоліків закінчився та недоліки заяви заявником не були усунуті, приходить до висновку, що наявні підстави вважати заяву не поданою та повернути її заявнику.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 185, 353, 354 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення батьківства, визнання права власності в порядку спадкування вважати неподаною та повернути заявнику.

Додатково роз`яснити, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повну ухвалу суду не було вручено у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя