КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/2343/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року м. Київ

Справа № 358/1501/15-ц

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді-доповідача Ящук Т.І.,

суддів Махлай Л.Д., Немировської О.В.,

за участю секретаря судового засідання Кравченко Н.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 07 червня 2022 року, постановлену у складі судді Поліщука А.С.,

за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним,

встановив:

Заочним рішенням Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року у справі № 358/1501/15-ц було відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідченого 09 липня 1999 року секретарем виконавчого комітету Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області Доброштан Т.Ф.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено, а рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року - залишено без змін.

18 квітня 2018 року ОСОБА_1 подав заяву про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року у даній справі № 358/1501/15-ц та рішення Богуславського районного суду Київської області від 17 листопада 2011 року у справі № 2-917/11 у справі за позовом ОСОБА_2 до Медвинської сільської ради Богуславського району про визнання права власності на спадкове майно.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 22 листопада 2018 року, залишеною без змін постановою Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 було відмовлено.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 березня 2020 року касаційна скарга ОСОБА_1 була задоволена. Ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 22 листопада 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 06 березня 2019 року скасовано та справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. Скасовуючи зазначені судові рішення, Верховний Суд виходив з того, що викладення судом першої інстанції висновку про немотивованість заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року і її невідповідність вимогам, визначеним статтею 426 ЦПК України, в ухвалі, якою відкрито провадження за заявою про перегляд за нововиявленими обставинами судового рішення у іншій справі № 2-917/11 у справі за позовом ОСОБА_2 до Медвинської сільської ради Богуславського району про визнання права власності на спадкове майно, є порушенням норм процесуального права.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 06 липня 2020 року було роз`єднано вимоги, викладені в заяві ОСОБА_1 від 18 квітня 2018 року про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Богуславського районного суду Київської області від 17 листопада 2011 року у справі №2-917/11 за позовом ОСОБА_2 до Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області про визнання права власності на спадкове майно та про перегляд за нововиявленими обставинами заочного рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року у справі № 358/1501/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним, у самостійні провадження.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 08 липня 2020 року заяву ОСОБА_1 від 18 квітня 2018 року про перегляд рішення суду від 21 жовтня 2015 року за нововиявленими обставинами - залишено без руху для усунення недоліків.

На виконання вказаної ухвали ОСОБА_1 подав заяву від 15 липня 2020 року (а.с. 103, т. 1), в якій уточнив перелік нововиявлених обставин для скасування рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 12 серпня 2020 року заяву ОСОБА_1 від 18 квітня 2018 року про перегляд за нововиявленими обставинами рішення суду від 21 жовтня 2015 року - визнано неподаною та повернуто заявнику.

Постановою Київського апеляційного суду від 10 грудня 2020 року за апеляційною скаргою ОСОБА_1 ухвалу Богуславського районного суду Київської області від 12 серпня 2020 року - було скасовано, а справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Розпорядженням в.о. голови Богуславського районного суду Київської області від 11 серпня 2021 року справу № 358/1501/15-ц за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення суду за нововиявленими обставинами передано до найбільш територіально наближеного суду - Миронівського районного суду Київської області, оскільки неможливо обрати суддю для розгляду даної справи - не вистачає потрібної кількості суддів для розподілу справи.

Ухвалою судді Миронівського районного суду Київської області від 04 жовтня 2021 року справа була прийнята до провадження судді Поліщука А.С.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 07 червня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та задовольнити заяву про перегляд рішення, посилаючись на її незаконність, необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що оскаржувана ухвала прийнята з порушенням ч.3 ст.3 ЦПК України, відповідно до якої провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Вважає, що заява від 18 квітня 2018 року у справі № 358/1501/15-ц повинна розглядатись згідно з діючим на той час процесуальним кодексом в редакції 2016 року. Новий процесуальний кодекс набрав чинність з 01 листопада 2018 року, тому посилання на статті нового процесуального кодексу при розгляді справи № 358/1501/15-ц є порушенням законів України.

Застосування законів нового процесуального кодексу при розгляді заяви від 18 квітня 2018 року привело до того, що суд ухилився від розгляду дійсної вимоги згідно з ч.2-1) ст. 361 ЦПК України в редакції 2016 року. Суд самостійно вибрав підстави для перегляду рішення за нововиявленими обставинами згідно з ч.2 ст.423 ЦПК України, що не відповідає дійсним вимогам заяви.

В заяві від 18 квітня 2018 року підставою для перегляду справи № 358/1501/15-ц за нововиявленими обставинами є рішення Богуславського районного суду від 17 листопада 2011 року у справі № 2-917/11, яке є нововиявленою обставиною. Саме цю справу повинен був переглянути суд на предмет відповідності рішення Богуславського районного суду від 17 листопада 2011 року законам України.

Однак Миронівський районний суд Київської області умисно не переглядає справу № 2-917/11, а доказує законність рішення Богуславського районного суду від 21 жовтня 2015 року у справі № 358/1501/15-ц, посилаючись на ухвалу від 17 грудня 2015 року Апеляційного суду Київської області, який також умисно не переглядав справу № 2-917/11 на предмет її законності і порушення прав.

Вказує, що головною вимогою заяви від 18 квітня 2018 року є те, щоб суд переглянув рішення Богуславського районного суду від 17 листопада 2011 року у справі № 2-917/11 і скасував це рішення, що стане підставою для скасування і рішення Богуславського районного суду від 21 жовтня 2015 року. Однак Миронівський районний суд навпаки не переглядає справу № 2-917/11, а посилається на те, що Миронівським районним судом не встановлено того, що рішення Богуславського районного суду від 17 листопада 2011 року справа № 2-917/11 було скасовано, то відсутня підстава для скасування і рішення від 21 жовтня 2015 року справа у справі №358/1501/15-ц

Вказує, що суд посилається на те, що ОСОБА_1 не надав доказів, які підтверджують, що ОСОБА_2 пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини. Однак, даний факт підтверджує лист нотаріальної контори від 08.2018 року № 02-14/474, яким нотаріальна контора направила в Богуславський районний суд всі матеріали по спадковій справі після смерті ОСОБА_3 , в якій відсутня заява ОСОБА_2 про прийняття спадщини протягом шести місяців. Отже, висновки суду про відсутність підстав для перегляду рішення Богуславського районного суду від 21 жовтня 2015 року у справі № 358/1501/15-ц у зв`язку з недоведеністю підстав, передбачених ч.2 ст.423 ЦПК України є помилковим.

Посилається на те, що Миронівський районний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 у заяві фактично об`єднує три різні цивільні справи. Проте, ці справи різні тільки по часу звернення, а по суті це одна справа, яка повинна була розглянута Богуславським районним судом і визнано його право на спадщину. В рішенні від 21 жовтня 2015 року у справі № 358/1501/15-ц суд визнав тільки дійсним заповіт, який після шести місяців від відкриття спадщини стає недійсним, а його право на спадщину і на обов`язкову частку у спадщині суд умисно не розглядав. Що стосується справи № 2-893/11, то ця справа свідчить про те, що він поперед ОСОБА_2 звернувся до суду, тому при розгляді справи № 2-917/11 суд повинен був залучити його до участі у розгляді справи.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в апеляційній скарзі просив розглянути справу за його відсутності, тому колегією суддів визнано за можливе розглянути справу за відсутності заявника відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

Відповідач по справі ОСОБА_2 відповідно до матеріалів справи проживає в Російській Федерації, Ростовська область, м. Каменськ-Шахтарський. На підставі доручення Миронівського районного суду Київської області про вручення процесуальних документів та проведення окремих процесуальних дій ОСОБА_2 був повідомлений Каменським районним судом Ростовської області 12 січня 2022 року про розгляд даної справи у суді першої інстанції.

У зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України з 24 лютого 2022 року та прийняттям Верховною Радою України Закону України «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року» від 01 грудня 2022 року № 2783-IX апеляційний суд позбавлений можливості повідомити відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи судом апеляційної інстанції .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до наявної уматеріалах справи заяви ОСОБА_1 від 18 квітня 2018 року, з урахуванням уточнень, викладених у заяві від 15 липня 2020 року, підставами перегляду за нововиявленими обставинами рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року, заявник зазначає наступні обставини:

- суддя Богуславського районного суду Київської області Якутюк В.С. будучи зацікавленою особою, приймаючи рішення від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі №358/1501/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним ухилився від відповіді по пункту 2 його позовної заяви щодо визнання за ним права власності на майно його матері відповідно до ст. 1261 ЦПК України;

- відповідачем ОСОБА_2 пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- незгодою із застосуванням Богуславським районним судом Київської області норм глави 85 «Спадкування за заповітом» замість норм глави 86 «Спадкування за законом» Цивільного кодексу України;

- відповідач ОСОБА_2 заподіяв шкоди здоров`ю спадкодавця ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- нововиявленою обставиною для перегляду рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року є рішення Богуславського районного суду Київської області від 17 листопада 2011 року у справі № 2-917/11;

- нововиявленою обставиною є стаття 535 ЦК України ( в редакції 1963 року), яка передбачає обов`язкову частку в спадщині в розмірі 2/3 спадщини, що є підставою для безумовного скасування рішення від 21 жовтня 2015 року;

- зі змісту рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 листопада 2015 року заявник дізнався, що ОСОБА_2 не прийняв спадщину по заповіту, а право власності отримав на підставі рішення Богуславського районного суду від 17 листопада 2011 року. Тому в апеляційній скарзі на рішення суду від 21 жовтня 2015 року він просив розглядати справу не з точки зору законним чи незаконним є заповіт, а щодо законності рішення суду від 17 листопада 2011 року. Проте Апеляційний суд Київської області не розглянув дане питання.

Відмовляючи у задоволенні заяви про перегляд рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі від 07 червня 2022 року виходив з того, що судом не встановлено того, що рішення Богуславського районного суду Київської області від 17 листопада 2011 року по цивільній справі № 2-917/11 за позовом ОСОБА_2 до Медвинської сільської ради Богуславського району про визнання права власності на спадкове майно, на якому ґрунтується це рішення, було скасоване, як наслідок відсутня підстава для його перегляду згідно з п. 3 ч. 2 ст. 423 ЦПК України.

Також під час розгляду заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року по цивільній справі №358/1501/15-ц, судом не встановлено існування вироку або ухвали про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі, як наслідок відсутні підстави для його перегляду за п. 2 ч. 2 ст. 423 ЦПК України.

Крім того, судом не встановлено існування істотних для справи обставини, що не були встановлені Богуславським районним судом Київської області та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх законними і обґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до ст. 423 ЦПК України, рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.

Підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є: 1) істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи; 2) встановлений вироком або ухвалою про закриття кримінального провадження та звільнення особи від кримінальної відповідальності, що набрали законної сили, факт надання завідомо неправильного висновку експерта, завідомо неправдивих показань свідка, завідомо неправильного перекладу, фальшивості письмових, речових чи електронних доказів, що призвели до ухвалення незаконного рішення у даній справі; 3) скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення судового рішення, що підлягає перегляду.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, які містяться в пп.3, 4 Постанови від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи та існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин.

Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктами 1, 2 частини другої статті 361 ЦПК (статті 423 чинного ЦПК України), є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.

Нововиявлені обставини мають підтверджуватися фактичними даними (доказами), що в установленому порядку спростовують факти, покладені в основу судового рішення. Суд має право скасувати судове рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини можуть вплинути на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.

Вирішуючи питання про наявність нововиявлених обставин, суд повинен розмежовувати нововиявлені обставини та нові обставини.

Обставини, що обґрунтовують вимоги або заперечення сторін чи мають інше істотне значення для правильного вирішення справи, існували на час ухвалення судового рішення, але залишаються невідомими особам, які беруть участь у справі, та стали відомими тільки після ухвалення судового рішення, є нововиявленими обставинами.

Обставини, які виникли чи змінилися тільки після ухвалення судового рішення і не пов`язані з вимогою в цій справі, а тому не могли бути враховані судом при ухваленні судового рішення, є новими обставинами і можуть бути підставою для пред`явлення нової вимоги.

В пункті 7 зазначеної Постанови роз`яснено, що обставини, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 361 ЦПК (статті 423 чинного ЦПК України) є підставою для перегляду судового рішення, це юридичні факти, які існували на час розгляду справи, але не були і не могли бути відомі заявнику, повинні бути істотними, тобто такими, що могли вплинути на висновки суду при ухваленні судового рішення і були встановлені після набрання ним законної сили.

Питання про те, які обставини можна вважати істотними, є оціночним, і вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення таким чином, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду у вересні 2015 року з даним позовом, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 , посвідчений 09 липня 1999 року секретарем виконавчого комітету Медвинської сільської ради Богуславського району Київської області Доброштан Т.Ф., посилаючись на те, що його мати ОСОБА_3 на його ( позивача) прохання заповіла все своє майно його сину ОСОБА_2 (її онукові). В подальшому з вини відповідача та його дружини ОСОБА_3 раптово померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Позивач вважає, що відповідач з дружиною навмисно нанесли шкоду здоров`ю його матері, внаслідок чого остання померла.

У позовній заяві позивач вказував, що відповідач ОСОБА_2 шахрайським шляхом домігся переоформлення заповіту матері позивача ОСОБА_3 на своє ім`я ( ч. 1 ст. 190 КК України) і разом зі своєю дружиною умисно нанесли шкоду здоров`ю матері позивача, що призвело до її передчасної смерті ( ч. 1 ст. 1224 ЦК України), відповідач не може бути спадкоємцем ОСОБА_3 .

Тому позивач просив: « 1. На підставі ч. 1 ст. 1224 ЦК України і ч. 1 ст. 190 КК України визнати заповіт ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 недійсним. 2. На підставі ст. 1261 ЦК України визнати спадкоємцем всього майна його матері ОСОБА_3 її сина ОСОБА_1 »

Відповідно до положень ч. 1 ст. 1224 ЦК України, на яку посилався позивач у позовній заяві, не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя.

Статтею 1261 ЦК України, на яку посилався позивач, передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, виходячи зі змісту позовної заяви, на інші обставини для визнання заповіту недійсним та для визнання позивача спадкоємцем майна померлої ОСОБА_3 , позивач ОСОБА_1 у своїй позовній заяві не посилався.

Заочним рішенням Богуславського районного суду Київської області 21 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним - відмовлено.

Ухвалюючи зазначене рішення, судом першої інстанції було встановлено, що 09 липня 1999 року ОСОБА_3 зробила заповіт на користь ОСОБА_2 , якому заповіла все належне їй майно, що підтверджується копією заповіту.

Відповідно до інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11 вересня 2015 року, за ОСОБА_2 23 квітня 2012 року було зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , на підставі рішення Богуславського районного суду від 17 листопада 2011 року.

Із копії рішення Богуславського районного суду Київської області від 17 листопада 2011 року встановлено, що цим рішенням було задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до Медвинської сільської ради Богуславського району про визнання права власності на спадкове майно та за ОСОБА_2 було визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями, розташований по АДРЕСА_1 , яке залишилась після смерті спадкодавця ОСОБА_3 .

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про те, що відповідач ОСОБА_2 під час укладення заповіту його бабою ОСОБА_3 та після його підписання, діяв з метою позбавлення її життя, щоб скористатися цим та отримати майно у спадок, оскільки фактично право власності на зазначений житловий будинок АДРЕСА_1 він отримав лише після рішення суду та державної реєстрації права власності у 2012 році на це майно.

Крім того, суд також вважав, що позивач пропустив строк позовної давності для захисту своїх прав (три роки), оскільки заповіт був складений в 1999 році і позивач ОСОБА_1 знав про це, оскільки сам просив свою матір оформити цей заповіт на свого сина - відповідача по справі, але з позовом про визнання заповіту недійсним звернувся до суду за захистом своїх прав лише у 2015 році.

Вважаючи відсутніми підстави для задоволення позову про визнання заповіту недійсним, як за недоведеністю позовних вимог, так і в зв`язку з пропущенням позивачем строку позовної давності, суд відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було відхилено, а рішення Богуславського районного суду Київської області від 21 жовтня 2015 року - залишено без змін.

Апеляційний суд вважав рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, оскільки вматеріалах відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 вчиняв будь-які дії, які б могли призвести чи призвели до ушкодження здоров`я спадкодавця ОСОБА_3 чи її смерті (зокрема вирок суду у кримінальному провадженні, яким було б встановлено ці обставини тощо), а також того, що складання заповіту спадкодавця відбулося всупереч її волі.

Також апеляційним судом враховано, що вимог щодо усунення ОСОБА_2 від права на спадкування та скасування рішення суду про визнання за цим спадкоємцем права на спадкове майно позивач ОСОБА_1 не ставить.

У заяві про скасування рішення за нововиявленими обставинами позивач посилається на ту обставину, що судом в рішенні від 21 жовтня 2015 року не було належним чином розглянуто його позовну вимогу про визнання за ним права власності на спадкове майно на підставі ст. 1261 ЦК України, як за спадкоємцем першої черги за законом.

Проте зазначені доводи правильно не були прийняті до уваги судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, оскільки саме таких позовних вимог позивачем заявлено не було, при цьому неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, інші процесуальні недоліки розгляду справи , про наявність яких стверджує ОСОБА_1 , не вважаються нововиявленими обставинами, а є підставами для перегляду судового рішення в апеляційному або касаційному порядку.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про те, що викладені ОСОБА_1 у його заявах від 18 квітня 2018 року та 15 липня 2020 року обставини не є нововиявленими в розумінні ч. 2 ст. 423 ЦПК України та не можуть бути підставою для скасування рішення суду від 21 жовтня 2015 року, яке набуло законної сили 17 грудня 2015 року.

Щодо обставини про те, що ОСОБА_4 пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини після ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , то зазначена обставина також не є нововиявленою в розумінні ч. 2 ст. 423 ЦПК України, оскільки, по-перше, на цю обставину позивач посилався в апеляційній скарзі на заочне рішення суду від 21 жовтня 2015 року; по-друге, зазначена обставина не має правового значення при вирішенні позовних вимог про визнання заповіту недійсним з підстав, що викладені ОСОБА_1 у його позовній заяві.

Незгода позивача із застосуванням Богуславським районним судом Київської області норм матеріального права - глави 85 «Спадкування за заповітом» замість норм глави 86 «Спадкування за законом» Цивільного кодексу України, обґрунтовано не була прийнята до уваги судом першої інстанції в оскаржуваній ухвалі, оскільки зазначені доводи є незгодою з рішенням суду, а не нововиявленими обставинами, тоді як ухвалою Апеляційного суду Київської області від 17 грудня 2015 року рішення суду першої інстанції від 21 жовтня 2015 року залишено без змін.

Щодо тверджень заявника, що відповідач ОСОБА_2 заподіяв шкоди здоров`ю спадкодавцю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , то жодних нововиявлених обставин, які б ставили під сумнів чи спростовували висновки суду першої та апеляційної інстанції про те, що вматеріалах відсутні будь-які належні та допустимі докази на підтвердження того, що відповідач ОСОБА_2 вчиняв будь-які дії, які б могли призвести чи призвели до ушкодження здоров`я спадкодавця ОСОБА_3 чи її смерті (зокрема вирок суду у кримінальному провадженні, яким було б встановлено ці обставини тощо), а також того, що складання заповіту спадкодавця відбулося всупереч її волі, - заявник ОСОБА_1 у заявах від 18 квітня 2018 року та від 15 липня 2020 року не зазначив.

Відповідно до частини четвертої статті 423 ЦПК України не є підставою для перегляду рішення суду за нововиявленими обставинами переоцінка доказів, оцінених судом у процесі розгляду справи, та докази, які не оцінювалися судом, стосовно обставин, що були встановлені судом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що підставою для перегляду справи № 358/1501/15-ц за нововиявленими обставинами є рішення Богуславського районного суду від 17 листопада 2011 року у справі № 2-917/11, яке є нововиявленою обставиною та що саме цю справу повинен був переглянути суд на предмет відповідності рішення Богуславського районного суду від 17 листопада 2011 року законам України, - колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів даної справи № 358/1501/15-ц, рішенням Богуславського районного суду Київської області від 17 листопада 2011 року за ОСОБА_2 визнано право власності на спадкове майно - жилий будинок АДРЕСА_1 , на підставі вказаного рішення суду за ОСОБА_2 було зареєстровано право власності у Державному реєстрі прав власності на нерухоме майно 23 квітня 2012 року.

Інформація з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 11 вересня 2015 року та копія рішення Богуславського районного суду від 17 листопада 2011 року у справі № 2-917/11 містяться у матеріалах даної справи на аркушах 13-14, том 1.

Відповідно до матеріалів справи, 28 вересня 2015 року позивач ОСОБА_1 на підставі його заяви ознайомився з матеріалами справи, заява із записом про те, що зі справою ознайомився, підшита на аркуші справи 16 ( том 1).

З викладеного вбачається, що станом на час ухвалення заочного рішення суду від 21 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_1 був обізнаний із наявністю рішення Богуславського районного суду Київської області від 17 листопада 2011 року у справі № 2-917/11.

Таким чином, сама по собі наявність зазначеного рішення суду від 17 листопада 2011 року не є нововиявленою обставиною в розумінні ч. 2 ст. 423 ЦПК України, оскільки копія рішення суду від 17 листопада 2011 рокупо справі № 2-917/11 знаходиться у матеріалах даної справи, позивачу про наявність такого рішення стало достовірно відомо 28 вересня 2015 року та при ухваленні заочного рішення від 21 жовтня 2015 року суд першої інстанції також посилався на рішення суду від 17 листопада 2011 року.

Доводи апеляційної скарги позивача ОСОБА_1 про те, що на підставі його заяв від 18 квітня 2018 року та від 15 липня 2020 року про скасування за нововиявленими обставинами рішення суду від 21 жовтня 2015 року суд повинен був переглянути на предмет відповідності законам України рішення Богуславського районного суду від 17 листопада 2011 року , - колегія суддів вважає необґрунтованими та безпідставними.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до п.п. 13 п. 1 Перехідних положень ЦПК України, судові рішення, ухвалені судами першої інстанції до набрання чинності цією редакцією Кодексу, набирають законної сили та можуть бути оскаржені в апеляційному порядку протягом строків, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Статтею 13 ЦПК України ( в редакції на час ухвалення рішення суду від 17 листопада 2011 року) визначено, що особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не беруть участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права та обов`язки, мають право на апеляційне та касаційне оскарження судових рішень у випадках та порядку, встановлених цим Кодексом.

Також статтею 292 ЦПК України ( в редакції на час ухвалення рішення суду від 17 листопада 2011 року) було визначено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Однак даних про те, що ОСОБА_1 як особа, яка не брала участі у справі, оскаржував рішення Богуславського районного суду Київської області від 17 листопада 2011 року вапеляційному порядку, матеріали справи не містять, і на даний період часу вказане рішення є чинним.

За змістом статей 423, 424 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили можуть бути переглянуті за нововиявленими обставинами за відповідною заявою учасника справи.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 04 березня 2020 року у справі № 2-917/11-ц, особа, яка не була залучена до участі у справі, але вважає, що суд вирішив питання про її права, свободи чи обов`язки, не має права на подання заяви про перегляд судових рішень за нововиявленими обставинами; суд ухвалою відмовляє у прийнятті такої заяви. У цьому разі особа має право звернутися до суду з апеляційною або касаційною скаргою із заявленням клопотання про поновлення строку на оскарження.

Посилання ОСОБА_1 у заяві, що нововиявленою обставиною є те, що він має право на обов`язкову частку у спадщині, також правильно не були прийняті до уваги судом першої інстанції, оскільки підставою його позовних вимог про визнання заповіту недійсним ОСОБА_1 визначив ті обставини, що відповідач ОСОБА_2 шахрайським шляхом домігся переоформлення заповіту матері позивача ОСОБА_3 на своє ім`я і разом зі своєю дружиною умисно нанесли шкоду здоров`ю матері позивача, що призвело до її передчасної смерті. Тому позивач вважав, що він, син ОСОБА_3 , має право на спадкування як спадкоємець першої черги за законом і саме з цих підстав просив визнати його спадкоємцем майна своєї матері.

Відповідно до ч. 5 ст. 423 ЦПК України, при перегляді судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами суд не може виходити за межі тих вимог, які були предметом розгляду при ухваленні судового рішення, яке переглядається, розглядати інші вимоги або інші підстави позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про невірне застосування судом першої інстанції норм процесуального права колегія суддів вважає безпідставними, адже заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами ОСОБА_1 подав 18 квітня 2018 року, тобто після набрання чинності 15 грудня 2017 року Цивільним процесуальним кодексом України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року.

Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру (Ponomaryov v. Ukraine, № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 3 квітня 2008 року).

Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта не спростовують наведеного і зроблених в ухвалі суду першої інстанції висновків, в зв`язку з чим підстави для її скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 368, 374 - 379, 381-383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Миронівського районного суду Київської області від 07 червня 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду з підстав, визначених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови складено 17 березня 2023 року.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І.

Судді: Махлай Л.Д.

Немировська О.В.