Провадження № 2/161/731/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2023 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Філюк Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Октисюк С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності,-

в с т а н о в и в :

12 жовтня 2023 року позивачі звернулись в Луцький міськрайонний суд Волинської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання права власності.

Позовні вимоги обгрунтовують тим, що 03 червня 2021 року ОСОБА_2 надано розписку про отримання коштів від ОСОБА_1 на придбання товару кухні ( Софт пряма) загальною вартістю 32 485 гривень без ПДВ. Відповідно до договору купівлі-продажу №0306/2Д від 03.06.2021 ОСОБА_2 за вказані кошти було придбано даний товар у ФОП ОСОБА_4 . Оскільки вказаний товар не відповідав необхідним параметрам щодо розміру і кольору, кухні ( Софт пряма) була передана у користування ОСОБА_1 .. На сьогоднішній день ОСОБА_1 бажає продати дану кухню юридичній особі.

Вказують, що станом на момент укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_2 перебувала формально у шлюбі з відповідачем, вони не вели спільного господарства та проживали окремо.

Також зазначає, що договір купівлі-продажу №0306/2Д від 03.06.2021 був втрачений позивачем ОСОБА_2 , а підтвердити право власності на товар немає іншої можливості.

З посиланням на норми ст.ст. 60, 57 Сімейного кодексу України, ст.ст. 319, 328, 334, 336, 392 Цивільного кодексу України, просять визнати за позивачем ОСОБА_1 право власності на кухні ( Софт пряма) загальною вартістю 32 485 гривень без ПДВ, припинивши режим спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду від 03 листопада 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі з проведення підготовчого засідання.

16 грудня 2022 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує.

24 січня 2023 року від позивача ОСОБА_2 надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує.

Відповідач в судове засідання не з2явився, своєю заявою від 20 січня 2023 року просив розгляд справи проводити за його відсутності. У своєму відзиві від 28 листопада 2022 року вказує, що позовні виморги не визнає та просить відмовити у задоволенні позову.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ч. 1ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (частина перша статті 5 ЦПК України).

Майном як особливим об`єктом вважається окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки (частина перша статті 190 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 368 ЦК України).

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу) (частина перша статті 60 СК України).

Презумпція спільності права власності подружжя на майно може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який спростовує.

Звертаючись з даним позовом до суду позивач ОСОБА_2 вказує, що нею було придбано майно - кухня ( Софт пряма) загальною вартістю 32 485 гривень, яка не може бути предметом спільної власності подружжя, оскільки придбана за кошти, отримані від ОСОБА_1 .

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом ( статті 334 ЦК України).

Як вбачається з копії накладної № 0306/2 від 15.06.2021 та копії квитанції до прибуткового касового ордера № 1606/1_О кухня ( Софт пряма) була придбана у фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 за 32 485 гривень 15.06.2021 ОСОБА_2 . Доказів іншого суду не надано.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, на переконання суду, позивачами не доведено належними та допустимим доказами факту придбаннякухні ( Софт пряма) за кошти ОСОБА_1 . Також позивачем ОСОБА_2 не спростовано презумцію спільності права власності подружжя на дане майно.

З врахуванням викладеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги про визнання за позивачем ОСОБА_1 право власності на кухню ( Софт пряма) загальною вартістю 32 485 гривень без ПДВ з одночасним припиненням режим спільної сумісної власності подружжя є безпідставними, оскільки не доведені належними та допустимими доказами.

Таким чином, на підставі викладеного, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з наведених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 13, 76-81, 133, 141, 265, 280-282 ЦПК України, на підставі ст.ст. 116, 118, 152 ЗК України, ст. 16 ЦК України, суд -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Дата складення повного тексту рішення - 30 січня 2023 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області Т.М. Філюк