24.01.2023 Провадження по справі № 2/940/43/23
Справа № 940/840/22

РІШЕННЯ

Іменем України

24 січня 2023 року Тетіївський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Мандзюка С.В.

за участю секретаря судових засідань Студінської Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Тетієві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Тетіївської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування,

встановив:

ОСОБА_1 звернулася до Тетіївського районного суду Київської області з позовом, в якому просить визнати за нею у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , матері позивачки, відкрилася спадщина, яка складається зокрема із житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Позивачка претендує на зазначену спадщину як спадкоємиця за законом першої черги. Оскільки за життя мати позивачки не зареєструвала право власності на належний їй будинок, державний нотаріус відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. За вказаних обставин, ОСОБА_1 не має можливості реалізувати своє право на спадщину після смерті матері ОСОБА_2 .

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 06.09.2022 року відкрито провадження у справі, постановлено розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження та призначено справу до підготовчого засідання.

21.09.2022 року Тетіївська міська рада надала суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що матеріали справи не містять доказів реєстрації прав спадкодавця на житловий будинок, тому вважає позовні вимоги позивачки такими, що не підлягають задоволенню (а. с. 46).

06.10.2022 року представник позивачки адвокат Безугла І.С. надала суду відповідь на відзив (а. с. 50-59).

12.10.2022 року Тетіївська міська рада надала суду заперечення в порядку ст. 180 ЦПК України (а. с. 60-71).

Ухвалою Тетіївського районного суду Київської області від 20.10.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Безугла І.С. не з`явилися. Представник позивачки адвокат Безугла І.С. надала до суду заяву, в якій просить справу розглядати за її відсутності та позивачки, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Представник відповідача Тетіївської міської ради у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином. У відзиві на позовну заяву просив розгляд справи здійснювати за відсутності представника Тетіївської міської ради.

Враховуючи подані сторонами заяви про розгляд справи за їхньої відсутності, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 (а. с. 12).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яку позивачка ОСОБА_1 , як спадкоємиця за законом першої черги, прийняла, оскільки є її дочкою.

Факт родинних відносин між позивачкою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 підтверджується: копією свідоцтва про народження позивачки серії НОМЕР_2 , копіями свідоцтв про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 та серії НОМЕР_4 (а. с. 21, 10).

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до державного нотаріуса Тетіївської державної нотаріальної контори щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеної 24.08.2022 року №269/02-31, державний нотаріус Тетіївської державної нотаріальної контори Бурлаченко О.Г. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що належав матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ОСОБА_1 не поданий документ, що підтверджує право власності спадкодавця на вказаний житловий будинок, відсутня інформація про зареєстроване право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а. с. 31).

Згідно інформаційної довідки, виданої 09.08.2022 року за № 170 комунальним підприємством «Тетіївське бюро технічної інвентаризації» виконавчого комітету Тетіївської міської ради, станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок з відповідними господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 в БТІ не зареєстровано (а. с. 9).

Із копії виписки, виданої 07.09.2022 року № 23 Кашперівським старостинським округом виконавчого комітету Тетіївської міської ради громадянці ОСОБА_1 , згідно запису в погосподарській книзі № 3 за 2016-2023 роки старостинського округу під № 01-0155-1 за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рахується житловий будинок (1970 року забудови) з господарськими будівлями, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Житловий будинок з господарськими будівлями розташований на не приватизованій (комунальної форми власності) земельній ділянці площею 0,25 га (а. с. 13).

На цей житловий будинок позивачка ОСОБА_1 замовила технічний паспорт, який був виготовлений 26.07.2022 року комунальним підприємством «Тетіївське бюро технічної інвентаризації» виконавчого комітету Тетіївської міської ради (а. с. 14-18).

Право померлої ОСОБА_2 на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , підтверджується і архівним витягом протоколу виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Тетіївського району Київської області від 15.12.2010 року № 12 (а. с. 12).

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового та майнового права та інтересу.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55,124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Суд встановив, що позивачка після смерті матері ОСОБА_2 , як спадкоємиця за законом першої черги прийняла спадщину, натомість, наразі позбавлена можливості реалізувати своє право на спадкування у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують право власності спадкодавиці ОСОБА_2 на житловий будинок.

Верховний Суд України у п. 23 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7 роз`яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України, чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини та згідно із пунктом 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Як зазначив у своєму інформаційному листі Вищий Спеціалізований Суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду.

Із технічного паспорта на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , та виписки, виданої 07.09.2022 року № 23 Кашперівським старостинським округом виконавчого комітету Тетіївської міської ради суд встановив, що житловий будинок побудований у 1971 році.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до роз`яснень, викладених у листі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року № 1/5, та іншими нормативними актами.

За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

До компетенції виконкомів місцевих Рад відносилось також питання узаконення цих будівель та внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих Рад.

Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) із 1979 року. В погосподарських книгах при визначенні року побудування зазначається рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985 - 1988 роках сільськими, селищними, районними Радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних Рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).

Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Отже, виходячи з вказаних норм законодавства та досліджених доказів, суд встановив, що спадкодавець ОСОБА_2 за життя була власницею житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено записом з погосподарської книги, який є належним та допустимим доказом.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення у нотаріальному порядку.

Саме до такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 22.09.2021у справі № 227/3750/19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відтак, враховуючи наведені вище норми права, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, оцінюючи надані докази, встановивши фактичні обставини справи, а саме, що померлій ОСОБА_2 належав житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , її спадкоємицею за законом є позивачка, яка спадщину прийняла, втім у позасудовому порядку не має можливості оформити право власності на цей житловий будинок у зв`язку з відмовою державного нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, а будь - яких інших спадкоємців, які б претендували на вказане майно судом не встановлено, тому це право позивачки підлягає захисту судом шляхом його визнання.

З огляду на зазначене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного та керуючись статтями 16, 328, 392, 1216,1218, 1296 ЦК України, статтями 3, 10, 12, 81, 247, 264-268, 354 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Тетіївської міської ради про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженкою с. Михайлівка Тетіївського району Київської області, ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного рішення: 30.01.2023 року.

Суддя С.В.МАНДЗЮК