Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №439/1588/21

Провадження № 2/439/18/23

03 лютого 2023 року м. Броди

Бродівський районний суд Львівської області

у складі:

головуючого-судді: Петейчук Б.М.,

за участі: секретаря

судового засідання: Ковальчук Н.І.,

позивач: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк»,

відповідачі: ОСОБА_1 ,

ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, ухвалив таке рішення.

Позивач: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Бродівського районного суду Львівської області із позовними вимогами до відповідачів: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в яких просить суд стягнути солідарно із відповідачів: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у розмірі сто шістдесят чотири тисячі сімсот шістдесят сім доларів США та дев`яносто п`ять центів, що за курсом Національного Банку України станом на 26 липня 2021 року становить чотири мільйони чотириста п`ятдесят п`ять тисяч триста двадцять п`ять гривень тридцять сім копійок.

Стислий виклад позиції позивача.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим уклав кредитний договір за № Е/V 3367 від 12 листопада 2007 року. Предметом договору визначено, що кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у розмірі п`ятдесят тисяч доларів США, на умовах строковості та сплатності, строком до 12 листопада 2014 року, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитним коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором.

Позивач акцентує, що своїм підписом у договорі сторони домовилися про строки та порядок виконання вищевказаного зобов`язання. Водночас задля забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором було укладено договір поруки з поручителем: ОСОБА_2 .

Позивач зазначає, що свої зобов`язання за кредитним договором він виконав в повному обсязі, а саме: надав відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах, передбачених договором та в межах встановлених договором. Проте відповідач, який зобов`язався повернути отримані грошові кошти, а також сплатити відсотки за користування такими, не повернув своєчасно позивачу грошові кошти на погашення заборгованості за зобов`язанням.

Позивач мотивує, що взяті на себе зобов`язання за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, унаслідок чого станом на 26 липня 2021 року утворилася заборгованість у розмірі сто шістдесят чотири тисячі сімсот шістдесят сім доларів США та дев`яносто п`ять центів, яка складається із: тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три доларів США та один цент заборгованості за тілом кредиту; тридцять дві тисячі п`ятсот тридцять вісім доларів США та сімдесят шість центів заборгованості за відсотками із користування кредитом; дев`яності дві тисячі двісті сімдесят сім доларів США та вісімнадцять центів пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Станом на 26 липня 2021 року за курсом Національного Банку України така валютна сума становить гривневий еквівалент у сумі чотири мільйони чотириста п`ятдесят п`ять тисяч триста двадцять п`ять гривень тридцять сім копійок.

Оскільки заходи досудового врегулювання спору результатів не надали, позивач змушений звернутися до суду задля належного та повного виконання зобов`язання за кредитним договором за № Е/V3367 від 12 листопада 2007 року, а саме: солідарного стягнення з відповідача: ОСОБА_1 , а також з його поручителя: ОСОБА_2 , заборгованості за кредитним договором.

Стислий виклад позиції відповідача.

Відповідач зазначає, що 12 листопада 2007 року між Акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено кредитну угоду за № E/V 3367. Предметом даної угоди є загальні умови та порядок надання банком, у рамках програми мікрокредитування, кредиту позичальнику. Надання коштів банком здійснюється окремими частинами: траншами кредиту, сукупна величина сальдо по яких не буде перевищувати суму п`ятдесят тисяч доларів США. Термін повернення кредиту та його окремих частин: траншів, встановлюється договорами про видачу траншів кредиту, а також графіками погашення кредиту, але не пізніше 12 листопада 2014 року.

Відповідач вказує, що в забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором були укладені договори застави, іпотеки та поруки. На підставі вищевказаної кредитної угоди, укладено договір про видачу траншу за № E/V 3367/1, відповідно до якого відповідач отримав транш кредиту у розмірі п`ятдесят тисяч доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі п`ятнадцяти відсотків річних на суму залишку заборгованості за кредитом; кінцевий термін повернення грошових коштів: 12 листопада 2012 року. Водночас 22 квітня 2008 року відповідачем погашено в повному обсязі заборгованість за договором про видачу траншу за № E/V 3367/1.

Відповідач акцентує, що 20 травня 2008 року на підставі вищевказаної кредитної угоди, укладено договір про видачу траншу за № E/V 3367/2, відповідно до якого відповідач отримав транш кредиту у розмірі п`ятдесят тисяч доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі п`ятнадцяти відсотків річних на залишок суми заборгованості; кінцевий термін повернення грошових коштів: 20 травня 2013 року.

Відповідач стверджує, що 30 липня 2009 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Бродівського районного суду Львівської області із позовними вимогами до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в яких просили суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за № E/V 3367/2 від 12 листопада 2007 року в розмірі сімдесят вісім тисяч шістсот вісімдесят доларів США дев`яносто дев`ять центів застосувати договірні засоби забезпечення виконання зобов`язання. Відтак вже 23 жовтня 2015 року Бродівським районним судом Львівської області ухвалено рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задоволено частково (єдиний унікальний номер справи: 439/3/14-ц/2). Таке рішення змінено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2015 року, яким ухвалено: за рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за № E/V 3367/2 від 12 листопада 2007 року в розмірі сімдесят вісім тисяч шістсот вісімдесят доларів США дев`яносто дев`ять центів: передати в заклад конкретно визначене майно; звернути стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмету іпотеки. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті». Останнє судове рішення залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 березня 2016 року.

Відповідач акцентує, що договірними відносинами між сторонами (пунктом 6.8 кредитної угоди за № E/V 3367 від 12 листопада 2007 року) сторонами погоджено позовну давність тривалістю п`ять років. Отже, перебіг позовної давності у досліджуваних правовідносинах необхідно відраховувати із 30 липня 2009 року. Себто Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» мало право звернутися до суду з відповідною вимогою про стягнення з відповідачів заборгованості за спірним кредитним договором до 30 липня 2014 року.

Відповідач мотивує, що в укладеному між сторонами договорі поруки не встановлено строк, після закінчення якого порука припиняється. Відтак кредитор, враховуючи вимоги частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення договору поруки), вправі був пред`явити вимоги до поручителя протягом шести місяців після настання зміненого строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором, який настав 30 липня 2009 року. Однак позивач пропустив строк позовної давності та звернувся з відповідними вимогами лише 21 вересня 2021 року.

На думку відповідача, оскільки строк позовної давності у спірних правовідносинах між строками припинений, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі.

05 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі.

Відповідачам запропоновано протягом п`ятнадцяти днів, із моменту отримання копії ухвали про відкриття провадження у справі, подати відзив на позовну заяву.

Від представників відповідачів: адвоката Онищука Тараса Назаровича надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідачів заперечив проти задоволення позовних вимог повністю, заявив сплив перебігу строку позовної давності та наголосив на необхідності відмовити у задоволенні позовних вимог повністю.

Від відповідача: ОСОБА_1 надійшло клопотання про долучення додаткових доказів до справи. Така клопотання було задоволене судом, докази долучені до справи.

Від представника позивача: ОСОБА_3 надійшла відповідь на відзив, в якій представник позивача наголосив на необхідності задоволення позовних вимог, стверджує, що звернення з таким позовом відбувається у межах строку позовної давності.

08 серпня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Під час судового засідання представник позивача: адвокат Кудрик Тетяна Петрівна позовні вимоги підтримала повністю, вважає такі підставними та просить суд задовольнити останні.

Під час судового засідання представник відповідачів: адвокат Онищук Тарас Назарович проти задоволення позовних вимог заперечив повністю. Наголосив, що строк позовної давності у досліджених правовідносинах сплив. Отже, у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити повністю.

Встановлені судом фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланнями на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Доказами у справі встановлено, що 12 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством «Приватбанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитну угоду за № E/V 3367. Предметом договору визначено, що кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти у розмірі п`ятдесят тисяч доларів США позичальнику, а позичальник зобов`язується повернути грошові кошти та сплатити відсотки та винагороду за користування кредитом у строк, встановлений домовленістю між сторонами. Видача частини кредиту надаються позичальнику на умовах траншу, про що укладається відповідний договір, який є невід`ємною частиною до цього договору. Термін повернення кредиту й окремих частин: Траншів кредиту, встановлюється у договір про видачу Траншу, але не пізніше 12 листопада 2014 року. Термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки: пені, штрафів, за цією Угодою встановлюється сторонами тривалістю п`ять років, що підтверджується наданою суду на дослідження копією Кредитної угоди за № E/V 3367 від 12 листопада 2007 року (а.с. 11-13).

Задля забезпечення виконання зобов`язання за кредитною угодою за № E/V 3367 від 12 листопада 2007 року, між кредитором: Закритим акціонерним товариством «Приватбанк», боржником: ОСОБА_1 , поручителем: ОСОБА_2 , укладено договір поруки за № 1 від 12 листопада 2007 року (а.с. 18).

Окрім цього, суду надано на дослідження договір про видачу траншу за № за № E/V 3367/1 від 13 листопада 2007 року, разом із долученим додатком за № 1 до цього договору, та договір про видачу траншу за № E/V 3367/2 від 20 травня 2008 року, разом з долученим додатком за № 1 до такого договору (а.с. 14-17). За змістом таких договорів вбачається, що останні є невід`ємною частиною до Кредитної угоди за № E/V 3367 від 12 листопада 2007 року. Кожен із таких договорів окремо встановлює суму траншу кредиту у розмірі п`ятдесят тисяч доларів США. Ці договори набирають чинності з моменту підписання договору договірними сторонами та діють разом із Кредитною угодою а № E/V 3367 від 12 листопада 2007 року до виконання зобов`язань сторонами.

Станом на 26 липня 2021 року заборгованість за Кредитною угодою за № E/V 3367 від 12 листопада 2007 року позичальника: ОСОБА_1 складає: сто шістдесят чотири тисячі сімсот шістдесят сім доларів США та дев`яносто п`ять центів, яка складається із: тридцять дев`ять тисяч дев`ятсот п`ятдесят три доларів США та один цент заборгованості за тілом кредиту; тридцять дві тисячі п`ятсот тридцять вісім доларів США та сімдесят шість центів заборгованості за відсотками з користування кредитом; дев`яносто дві тисячі двісті сімдесят сім доларів США та вісімнадцять центів пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором. Станом на 26 липня 2021 року за курсом Національного Банку України така валютна сума становить гривневий еквівалент у сумі чотири мільйони чотириста п`ятдесят п`ять тисяч триста двадцять п`ять гривень тридцять сім копійок, що підтверджується розрахунком заборгованості за Кредитною угодою за № E/V 3367; офіційним курсом гривні щодо іноземних валют станом на 26 липня 2021 року (а.с. 5-7).

30 липня 2009 року Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернувся до Бродівського районного суду Львівської області з позовними вимогами до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , в яких просили суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за № E/V 3367/2 від 12 листопада 2007 року в розмірі сімдесят вісім тисяч шістсот вісімдесят доларів США дев`яносто дев`ять центів застосувати договірні засоби забезпечення виконання зобов`язання, що підтверджується наданими суду копіям відповідних процесуальних документів (а.с. 125-134).

23 жовтня 2015 року Бродівським районним судом Львівської області ухвалено рішення, яким позовні вимоги Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» задоволено частково (єдиний унікальний номер справи: 439/3/14-ц/2). Таке рішення змінено рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2015 року, яким ухвалено: за рахунок погашення заборгованості за кредитним договором за № E/V 3367/2 від 12 листопада 2007 року в розмірі сімдесят вісім тисяч шістсот вісімдесят доларів США 99 центів: передати в заклад конкретно визначене майно; звернути стягнення на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом продажу предмету іпотеки. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає виконанню на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів у іноземній валюті». Останнє судове рішення залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 14 березня 2016 року, що підтверджується наданими суду копіями відповідних судових рішень (а.с. 101-105, 135-142).

Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звертався з повідомленням до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з повідомленням про сплату заборгованості за Кредитною угодою за № E/V 3367 від 12 листопада 2007 року, що підтверджується наданою суду копією такого повідомлення (а.с. 8).

Мотиви суду.

Щодо підставності заявлених позовних вимог.

Частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог: відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За правилами частини 1 статті 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).

Нормативними приписами частини 1-2 статті 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» Цивільного кодексу України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За частиною 1 статті 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (частина 1 статті 546 Цивільного кодексу України).

Нормою статті 575 Цивільного кодексу України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

У частині 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов`язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов`язання.

Частинами 1 та 3 статті 33 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 1050 Цивільного кодексу України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України.

За змістом частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 04 липня 2018 року (єдиний унікальний номер справи: 310/11534/13-ц)зазначає, що наявність судового рішення про дострокове задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник виконав не в повному обсязі, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором, який у цій частині змінений кредитором, що засвідчено в судовому рішенні, а отже, строк дії договору змінився.

У такому разі положення абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Здійснення особою права на захист не може ставитися в залежність від застосування нею інших способів правового захисту. Забезпечувальне зобов`язання має додатковий (акцесорний) характер, а не альтернативний основному.

У разі задоволення не в повному обсязі вимог кредитора за рахунок забезпечувального обтяження, основне зобов`язання сторін не припиняється. Однак змінюється щодо предмета та строків виконання, встановлених кредитором при зверненні до суду, що надає кредитору право вимоги до боржника. Зокрема й шляхом стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Щодо нарахування пені необхідно зважати на вимоги статей 549, 550, 551 Цивільного кодексу України, відповідно до яких пенею є грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання і яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Проценти на неустойку не нараховуються та, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Тобто неустойка нараховується в разі порушення боржником зобов`язання (стаття 610, пункт 3 частини 1 статті 611 Цивільного кодексу України) з першого дня прострочення та до тих пір, поки зобов`язання не буде виконане.

Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто пеня може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання, зокрема щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом, протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано в законі чи договорі.

Водночас про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік. Таким чином, стягнути неустойку (зокрема, пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише в межах спеціальної позовної давності, яка обчислюється за загальними правилами визначення строків, установленими статтями 253-255 Цивільного кодексу України від дня порушення грошового зобов`язання.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни.

Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог відповідно до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України.

Якщо за рішенням про звернення стягнення на предмет застави заборгованість за кредитним договором указана в такому рішенні у повному обсязі, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, а не у вигляді стягнення процентів.

Із доказів у справі вбачається, що між позивачем (кредитодавецем): Акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем (позичальником): ОСОБА_1 виникло грошове зобов`язання (кредитний договір). Таке зобов`язання було забезпечене договором поруки, де поручителем визначено відповідача: ОСОБА_2 , та договорами застави рухомого та нерухомого (іпотека) майна.

Унаслідок несвоєчасного та неналежного виконання зобов`язання позичальником: ОСОБА_1 , кредитодавець: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернувся 30 липня 2009 року до Бродівського районного суду Львівської області з позовними вимогами до позичальника, в яких, враховуючи заяву про зміну предмета позову (а.с. 131-132) та заяву про уточнення позовних вимог (а.с. 133-134) просив суд звернути стягнення на предмет застави задля погашення заборгованості за Кредитною угодою за № Е/V 3367 від 12 листопада 2007 року, яка становить сімдесят вісім тисяч шістсот вісімдесят доларів США та дев`яносто дев`ять центів.

У подальшому рішенням Бродівського районного суду Львівської області від 23 квітня 2015 року, яке змінене рішенням Апеляційного суду Львівської області від 23 жовтня 2015 року, ухвалено: позовні вимоги задовольнити частково та звернуто частково стягнення на предмет застави на погашення заборгованості за Кредитною угодою за № Е/V 3367 від 12 листопада 2007 року, яка становить сімдесят вісім тисяч шістсот вісімдесят доларів США та дев`яносто дев`ять центів.

Тобто, кредитодавець: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» звернувшись з позовною заявою від 30 липня 2009 року в односторонньому порядку змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який частково задовольнив позовні вимоги кредитодавця.

При цьому, кредитодавець не був позбавлений можливості звернутися з позовними вимогами до позичальника та його поручителя про стягнення решти заборгованості за основним зобов`язанням (тілом кредиту) в повному обсязі та процентів і неустойки згідно з договором, нарахованих на час звернення до суду з вимогою про дострокове виконання кредитного договору, на погашення яких виявилася недостатньою сума коштів, отримана від реалізації заставленого майна під час виконання судового рішення.

Водночас суду не надано будь-яких доказів на підтвердження обставини, що предмет застави був реалізований заставодержателем, як було визначено судовим рішенням.

У свою чергу, кредитодавець, змінивши умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, з цього моменту, позбавлений права нараховувати відсотки за користування кредиту, а також неустойку, в подальшому.

Однак у кредитодавця виникло право нарахування санкцій, визначених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України. Проте такого у позовних вимогах від 14 вересня 2021 року, позивач: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» не заявляв.

За таких обставин, дослідивши докази у справі, суд приходить до переконання, що у позивача: Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», як кредитодавця виникло право вимоги виконання зобов`язання за Кредитною угодою за № Е/V 3367 від 12 листопада 2007 року від відповідачів, а саме: ОСОБА_1 , як позичальника, та ОСОБА_2 , як поручителя. А саме: щодо стягнення суми заборгованості, яка становить сімдесят вісім тисяч шістсот вісімдесят доларів США та дев`яносто дев`ять центів. Розрахунок такого розміру суми заборгованості встановлено судовим рішенням у цивільній справі, що з огляду на частину 4 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України не підлягає доказуванню.

Тому, суд вважає, що позовні вимоги Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк», є частково підставними.

Щодо строку позовної давності.

Звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни (таку позицію щодо застосування норм права виклала Велика Палата Верховного суду у своїй постанові від 04 липня 2018 року (єдиний унікальний номер справи: 310/11534/13-ц).

Відтак, перебіг позовної давності щодо повернення кредиту в цілому обчислюється із дня настання строку виконання основного зобов`язання, себто строку виконання зобов`язання в повному обсязі (кінцевий строк) або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред`явлення вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом змінює строк виконання зобов`язання та зумовлює перебіг позовної давності.

За правилами статті 256 Цивільного кодексу України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Позовна давність обчислюється за загальними правилами обчислення цивільно-правових строків.

Позовна давність установлюється в законі з метою упорядкування цивільного обороту за допомогою стимулювання суб`єктів, права чи законні інтереси яких порушені, до реалізації права на їх позовний захист протягом установленого строку.

Частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За частиною 4 статті 267 Цивільного кодексу України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав; при цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах: процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту).

Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин.

Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права.

Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше регулятивне, друге охоронне.

Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.

Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.

Із досліджених доказів у справі вбачається, що між позивачем: Акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» та відповідачем: ОСОБА_1 укладено Кредитну угоду за № Е/V 3367 від 12 листопада 2007 року, яка забезпечена договором поруки з відповідачем: ОСОБА_2 . Між договірними сторонами було узгоджено, що до таких правовідносин між сторонами застосовується договірний п`ятирічний строк позовної давності.

Досліджені спірні кредитні правовідносини між сторонами свідчать про те, що позичальник: ОСОБА_1 належним чином не виконав зобов`язання за таким договором та допустив заборгованість із повернення кредиту, процентів за користування таким, винагороди.

У зв`язку з цим кредитодавець: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк» 30 липня 2009 року звернувся до Бродівського районного суду Львівської області з позовною заявою до позичальника: ОСОБА_1 , в яких просив достроково суд стягнути заборгованість на виконання зобов`язання, а саме: Кредитної угоди за № Е/V 3367 від 12 листопада 2007 року.

Такими діями кредитор в односторонньому порядку змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, із чим погодився й суд, який частково задовольнив позовні вимоги кредитодавця.

Відтак перебіг строку позовної давності у досліджених спірних правовідносинах розпочався із фактичної зміни умови основного зобов`язання, а саме: пред`явлення позову щодо дострокової вимоги виконання належного зобов`язання за спірними правовідносинами, себто 30 липня 2009 року. Отже, п`ятирічний строк позовної давності сплинув вже 30 липня 2014 року.

У свою чергу в укладеному між сторонами договорі поруки не встановлено строк, після закінчення якого порука припиняється. Відтак кредитор, враховуючи вимоги частини 4 статті 559 Цивільного кодексу України (в редакції, чинній на момент укладення договору поруки), вправі був пред`явити вимоги до поручителя протягом шести місяців після настання зміненого строку виконання основного зобов`язання за кредитним договором, який настав 30 липня 2009 року. Однак позивач пропустив строк позовної давності та звернувся із відповідними вимогами лише 14 вересня 2021 року.

За таких обставин, враховуючи що строк позовної давності сплинув, про застосування правових наслідків сплив такого строку заявлено відповідачами, суд приходить до переконання щодо відсутності правових підстав задля задоволення позовних вимог по суті, а отже в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку зі спливом строків позовної давності.

Керуючись статтями 10, 81, 89, 206, 258-259, 263-265 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в :

У задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складене 09 лютого 2023 року.

Позивач: Акціонерне товариство «Комерційний банк «Приватбанк», , місце знаходження: Київська область, місто Київ, вулиця Грушевського, 1Д.

Відповідачі:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Суддя Б.М. Петейчук