Справа №295/8904/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2023 року м. Житомир

Богунський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого судді Лєдньова Д.М.

з участю секретаря с/з Заріцького О.Ю.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Царіциної Ірини Сергіївни, про визнання заповіту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, в якому зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла баба позивача ОСОБА_3 .

Мати позивача ОСОБА_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказує, що ОСОБА_3 25.04.2022 року, тобто фактично за один день за смерті, склала заповіт, згідно якого на випадок смерті зробила розпорядження та заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_1 відповідачу ОСОБА_2 .

При цьому, обумовлена за змістом заповіту квартира в будинку АДРЕСА_2 , за твердженням позивача, не належала ОСОБА_3 дійсності, особа проживала та була власником квартири АДРЕСА_3 .

Вказуючи на положення ст. 225 ЦК України, яка визначає правові наслідки вчинення правочину дієздатною фізичною особою, яка у момент його вчинення не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, та, посилаючись на необхідність проведення судово-психіатричної експертизи для з`ясування відомостей про психічний стан заповідача на момент складення заповіту, позивач просить визнати недійсним заповіт ОСОБА_3 від 25.04.2022 року.

Ухвалою суду від 25.10.2022 року по справі відкрите загальне позовне провадження.

Згідно ухвали суду від 23.11.2022 року вирішено питання про витребування доказів.

Відповідачем надано відзив на позовну заяву, де зазначено на відстутніть правових підстав для визнання заповіту недійсним з огляду на відповідність справжнього волевиявлення заповідача його внутрішній волі.

Сторона просить відмовити у задоволенні позову, стягнути витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000,00 грн.

В судовому засідані представник позивача позовні вимоги підтримав та додав, що складений заповіт містить застереження, внесені нотаріусом за невідомих обставин та у невідомий час.

Оскільки форма та зміст заповіту є встановленою спеціальними нормами, внесення застережень не відповідає чітко окресленим повноваженням нотаріуса при посвідченні заповіту як одностороннього правочину.

На думку учасника, в разі виявлення помилки мало відбутись складення нового заповіту.

Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, підкреслюючи, що первісний зміст позовних вимог грунтувався виключно на обставинах, по`язаних з невідповідністю справжнього волевиявлення заповідоча внутрішній волі.

Подані в подальшому пояснення є фактично зміною підстав позову та не можуть бути взяті до уваги на стадії розгляду справи по суті.

Судом встановлено наступні обставини.

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_3 мати ОСОБА_4 (баба позивача), померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Царіциної Ірини Сергіївни звернулись: спадкоємець за правом представлення позивач ОСОБА_1 , спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 .

В судовому засіданні досліджено копії матеріалів спадкової справи, які містять екземпляр заповіту (а.с. 82), відповідно до якого ОСОБА_3 , у присутності двох свідків: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , перебуваючи при здоровому розумі, діючи добровільно, за відсутності будь-якого примусу, на випадок смерті робить розпорядження: належну заповідачу квартиру АДРЕСА_1 , заповідає ОСОБА_2 .

У зв`язку з тим, що ОСОБА_3 за станом здоров`я не може власноручно підписати заповіт, за її дорученням в її та присутності нотаріуса заповіт прочитано та підписано ОСОБА_7 .

Заповіт зареєстровано в реєстрі за № 741, 742.

Примірник заповіту містить виправлення: перекреслено будинок «№ 22», із зазначенням запису «6», Зворотна сторінка заповіту містить застереження за підписом нотаріуса із проставлено датою від 25.04.2022 року: «Закреслене «22» не читати, виправленому «6» вірити».

Примірник заповіту (а.с.106) за аналогічного змісту не містить закреслених виправлень, зворотна сторінка так само містить вище обумовлені застереження.

Відповідно до ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Згідно з ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові N 9 від 06.11.2009 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов`язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Суд звертає увагу, що у статті 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним та зазначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині 3 статті 203 ЦК України.

За змістом ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В судовому засіданні учасники не заявляли клопотання про призначення експертизи на встановлення стану особи - заповідача, відповідне право роз`яснювалось судом.

Судом не здобуто інших доказів, достатніх для визнання складеного заповіту недійсним внаслідок відсутності вільного волевиявлення заповідача та не відповідності внутрішній волі.

Оскільки в завдання цивільного судочинства покладається справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, та саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору (самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту), суд вважає необхідним, з метою остаточного розв`язання спору, одночасно надати оцінку висловленим у поясненнях сторони позивача відомостям щодо внесення нотаріусом застережень до змісту заповіту.

Укладений заповіт в частині розпорядження містить інформацію про розпоряджень майном квартирою, яка належить заповідачу.

Суд не вбачає за можливе визнати такий заповіт недійсним на підставах невідповідності внутрішній волі особи-заповідача або підтвердити його нікчемність у зв`язку з порушенням вимог щодо форми та посвідчення заповіту.

Так, учасниками по справі не заперечується, що єдиним нерухомим майном, де проживала ОСОБА_3 та яке належало відповідній особі на праві власності, тобто передбаченим до входу у спадкову масу, виступає квартира АДРЕСА_3 .

Досліджений заповіт містить відомості про встановлення особи та перевірку стану особи-заповідача, інформацію про присутніх при складені заповіту свідках з проставленими такими особами підписами, зміст розпорядження заповідача, місце та час складення заповіту, особу, що виконала його посвідчення.

Відповідно до ст. 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення.

Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу.

Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу.

Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ч.4 ст.207 ЦК України якщо фізична особа у зв`язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

За змістом ст.1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.

У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним.

Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року по справі № 397/1396/19 звернув увагу, що технічні помилки (описки) у заповіті не впливають на його дійсність, не свідчать про порушення його форми та порядку посвідчення.

З`ясувавши дійсне волевиявлення особи-заповідача, вплив на яке або зміна не доведено належними доказами у справі, суд доходить висновку про відсутність підстав для визнання заповіту недійсним.

Є необхідним додатково зазначити, що відповідно до пунктів 1, 2 Глави 8 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 (Вимоги до документів, що подаються для вчинення нотаріальної дії) нотаріуси не приймають для вчинення нотаріальних дій документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережені виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем.

Дописки, закреслені слова чи інші виправлення, які є в документах, що подаються для вчинення нотаріальних дій, повинні бути застережені підписом відповідної посадової особи і печаткою установи, підприємства або організації (у разі наявності) чи особи, яка видала документ. При цьому виправлення повинні бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім виправлене чи закреслене.

Досліджений судом зміст заповіту убачає за можливе встановити помилково написане, крім того, відповідний документ прийнято нотаріусом до матеріалів спадкової справи.

Суд зазначає, що визнання заповіту недійсним за умови вчинених нотаріусом виправлень на змісті такого правочину вочевидь виявлятиме необгрунтоване втручання та спотворення дійсного волевиявлення особи-заповідача шляхом підміни передбачуваного для особи правової долі майна на абсолютне інше.

Проставлення на змісті заповіту (переданого заповідачу або такому, що залишився у нотаріуса) або іншого правочину, дописів навіть третьою особою, не може бути підставою визнання договору недійсним за тих умов, коли волевиявлення учасника (учасників) є зрозумілим.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволені позову.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Судом встановлено, що 30.11.2022 року між ОСОБА_2 та адвокатським бюро «Хільчевський» укладено договір про надання правової допомоги № 51/22, за умовами якого сторони дійшли згоди про визначення розміру гонорару адвоката за надані послуги в сумі 7000,00 грн.

Приймаючи до уваги складність справи, обсяг необхідної та достатньої правової допомоги за умовами договору, значення для учасників, суд приходить до висновку про обгрунтованість заявленої суми на відшкодування та її пропорційність за обсягом виниклого спору.

На підставі ст. 137, 141 ЦПК України суд стягує з позивача на користь відповідача витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7000.00 грн.

Відповідна сума визначена як

Керуючись ст.ст. 141, 258-289 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третьої особи приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Царіциної Ірини Сергіївни, про визнання заповіту недійсним.

Стягнути з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000.00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду в повному обсязі буде виготовлено 24.02.2023 року.

Суддя: Д.М.Лєдньов