Справа № 308/7107/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 березня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.

суддів: Кожух О.А., Джуги С.Д.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Марина Віктор Георгійович, на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 листопада 2022 року в частині зупинення провадження у справі, постановлену головуючим суддею Малюком В.М., за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування та матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП

встановив:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

03 жовтня 2022 адвокат Гончаров В.В., який діє в інтересах ОСОБА_2 , подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі.

03 листопада 2022 року адвокат Марина В.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав до суду клопотання про залишення без розгляду позовних вимог до ОСОБА_2 та залучення останнього у якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

04 листопада 2022 року від ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» до суду надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до вирішення по суті кримінальної справи №308/5047/20.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 листопада 2022 року клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Марини В.Г. - задоволено.

Позовну заяву адвоката Марина В.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 в частині позовних вимог до ОСОБА_2 залишено без розгляду.

У справі за позовною заявою адвоката Марина В.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про стягнення страхового відшкодування та матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_2 .

Провадження у справі №308/7107/22 за позовною заявою адвоката Марина В.Г., який діє в інтересах ОСОБА_1 , до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування та матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП зупинено до набрання законної сили судовим рішенням по справі №308/5047/20 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Марина В.Г., подав апеляційну скаргу в якій просить в частині зупинення провадження у справі скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Вказану ухвалу вважає незаконною та необґрунтованою в частині зупинення провадження, а саме: судом не зазначено в чому саме полягає об`єктивна неможливість розгляду справи № 308/7107/22 до вирішення справи № 308/5047/20; не зазначив яким чином пов`язана справа, яка розглядається, зі справою, що розглядається іншим судом; не зазначив які саме обставини, що розглядаються іншим судом, не можуть бути встановлені ним самостійно у даній справі; не зазначив, які саме обставини встановлює (встановить) суд по іншій справі та яким чином це вплине на збирання та оцінку доказів у даній справі.

Приймаючи вказане рішення, суд посилається виключно на п.6 ч.1 ст. 251 ЦПК України.

Разом з тим, Верховний Суд у своїй постанові від 07.10.2015 року в справі №6-1364цс15 зазначає, що зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом вчинення процесуальних дій під час судового розгляду із визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і щодо яких неможливо передбачити їх усунення.

Суд має вказати в чому саме полягає взаємозв`язок предметів розгляду інших справ, а також у чому полягає передбачена законом неможливість розгляду зазначеної справи до розгляду іншої справи з метою дотримання принципу ефективності судового процесу, направленому на недопущення затягування розгляду справи.

При цьому, суди мають проаналізувати та встановити у визначеному законом порядку, чи дійсно від наслідку розгляду іншої справи залежить прийняття рішення у зазначеній цивільній справі.

Аналогічну правову позицію ВС висловив в постанові від 01.02.2017 року в справі №6-1957цс16.

Підставою для зупинення провадження у справі став факт розгляду судом кримінальної справи № 308/5047/20 щодо ОСОБА_2 .

Проте, суд в порушення вимог пункту 6 частини першої статті 251 ЦПК України, не проаналізував і не вказав обставини, які б давали підстави для висновку про те, що відсутність рішення по справі № 308/5047/20 за обвинуваченням ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України, виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити при розгляді даної справи наявність обставин, якими ОСОБА_1 , обґрунтовував свої вимоги.

Вказує, що навіть, якщо за результатами розгляду кримінальної справи № 308/5047/20 суд не ухвалить обвинувальний вирок щодо ОСОБА_2 (винуватця ДТП), то це жодним чином не вплине на вирішення справи по суті в даній цивільній справі, так як наявність вини, яка встановлюється виключно обвинувальним вироком суду - не вимагається для настання цивільно-правової відповідальності.

Тобто, буде встановлено вину ОСОБА_2 (винуватця ДТП) чи не буде - неважливо. Вина останнього не може слугувати підставою (доказом) для ухвалення судом того чи іншого судового рішення по даній цивільній справі, оскільки згідно з чинним законодавством наявність вини у даній категорії цивільних справ не вимагається, саме тому остання не може лягти в основу прийняття того чи іншого судового рішення по справі №308/7107/22.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто, у даній частині статті є чітке формулювання, що шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку, а не особою, яка є винуватою у завданні такої шкоди.

Тож, наявність вини заподіювача шкоди не є обов`язковим елементом для настання цивільно-правової відповідальності за шкоду завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Дане твердження узгоджується також з правовою позицією Верховного Суду (КЦС ВС) у постанові від 26 квітня 2022 року у справі № 184/1461/20-ц, де суд прийшов до висновку, що для відповідальності за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, достатньо лише трьох підстав: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається.

Тобто, особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її й називають підвищеною.

Що стосується трьох інших елементів, наявність яких є обов`язковими для настання цивільно-правової відповідальності, то такі є доведеними в повному обсязі, а саме:

- наявність шкоди - висновком судової автотоварознавчої експертизи № СЕ-19/107-22/1026-АВ від 05.05.2022 року;

- протиправна дія заподіювача шкоди висновком експертного авто-технічного дослідження від 12.01.2022 року № 1012;

- наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою - висновком експертного авто-технічного дослідження від 12.01.2022 року № 1012;

Відтак, в даному випадку відсутні всі підстави вважати, що розгляд та вирішення цивільної справи № 308/7107/22 якимось чином залежить від постановленого судом рішення в кримінальній справі № 308/5047/20 щодо ОСОБА_2 (особи винуватої в завданні шкоди).

Таким чином, в даному випадку зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду, а доводи заявників та суду не дають підстав вважати про необхідність зупинення провадження по справі. Суд першої інстанції, приймаючи рішення про зупинення провадження, не роз`яснив в чому саме полягає неможливість розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Визначаючи наявність підстав, передбачених статтею 251 ЦПК України, за яких провадження у справі підлягає обов`язковому зупиненню, суд повинен, зокрема, враховувати, що така підстава для зупинення провадження у справі, визначена у пункті 6 частини першої цієї статті, застосовується у тому разі, коли в іншій справі можуть бути вирішені питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

Отже, підставою для зупинення провадження у справі є не лише існування іншої справи на розгляді в суді та припущення про те, що рішення по ній має значення для цивільної справи, що розглядається, а саме, неможливість її розгляду до вирішення цієї іншої справи.

Зупинення провадження у справі це тимчасове й повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Під неможливістю розгляду даної справи слід розуміти неможливість для суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі.

Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, що не можуть бути з`ясовані та встановлені у даному процесі, проте які мають значення для справи, провадження у якій зупинено.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 33 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» підстава п. 4 ч. 1 ст. 201 ЦПК України (зараз п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України) для зупинення провадження у справі неможливість розгляду цивільної справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства, застосовується у тому разі, коли в цій іншій справі можуть бути вирішенні питання, що стосуються підстав, заявлених у справі вимог, чи умов, від яких залежить можливість її розгляду.

При цьому, у разі застосування наведеної правової конструкції пункту 6 частини 1 статті 251 ЦПК України, за вимогами ст. 260 ЦПК України у мотивувальній частині ухвали повинно бути зазначено, зокрема, обґрунтування висновків, яких дійшов суд при постановленні ухвали.

З матеріалів справи та заявленого позивачем до суду позову вбачається, що предметом позовних вимог у даній справі є стягнення страхового відшкодування та матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що 06.10.2019 близько 21:21 год. ОСОБА_2 , керуючи технічно стравним автомобілем марки Wokswagen, моделі GOLF д.н.з. НОМЕР_1 у місті Ужгород по вулиці Собранецькій в напрямку ТЦ «Дастор», зі сторони площі Корятовича, під`їхав до повороту на вулицю Яна Гуса, проявив неуважність, діючи необережно зі злочинною самовпевненістю, не надавши перевагу у русі автомобілю марки LAND ROVER литовської реєстрації н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_3 , який рухався у зустрічному напрямку та був позбавлений технічної можливості зупинити свій автомобіль шляхом своєчасного гальмування до місця зіткнення, виїхав на зустрічну смугу руху та допустив зіткнення з останнім, чим грубо порушив вимоги пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України. Внаслідок чого пасажир транспортного засобу LAND ROVER потерпілий ОСОБА_4 та пасажир транспортного засобу Wokswagen, моделі GOLF ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження.

Позивач вказував, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_2 на момент настання ДТП була застрахована у відповідача ПАТ «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», яка відмовила у здійсненні страхового відшкодування.

Перевіривши висновки суду першої інстанції щодо наявності об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи (кримінального провадження № 308/5047/20), колегія суддів дійшла наступних висновків.

Згідно з ч. 1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 36.1 вказаного закону визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим мають однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

В той же час, відповідно до ч. 5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

У статті 1166 ЦК України міститься законодавче визначення деліктної відповідальності за шкоду, завдану майну, та підстави її виникнення.

Так, для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом. Якщо закон змінює, обмежує або розширює коло підстав, необхідних для покладення відповідальності за завдану шкоду, то мова йде про спеціальні підстави відповідальності, що характеризують особливості тих чи інших правопорушень. Наприклад, завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки, володілець якого відповідає незалежно від наявності вини.

Особливість правил відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, полягає в наявності лише трьох підстав для відповідальності, а саме: наявність шкоди; протиправна дія заподіювача шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини). Відповідальність такої особи поширюється до межі непереборної сили. Тому її називають підвищеною.

До аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2022 року справа № 184/1461/20-ц.

У провадженні Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області перебуває кримінальна справа №308/5047/20 про обвинувачення ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статтею 286 КК України.

Клопотання про зупинення провадження у даній цивільній справі було заявлено представником відповідача саме з тих підстав, що за результатами розгляду кримінального провадження можливо встановити, чи порушувалися ОСОБА_2 правила дорожнього руху, тобто чи були дії заподіювача шкоди протиправними.

Вказане є важливим для застосування підстав необхідних для відповідного рішення страхової компанії для здійснення регламентної виплати страхового відшкодування.

Отже, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зупинення провадження у справі, оскільки, саме за наслідками розгляду кримінального провадження щодо ОСОБА_2 може бути встановлено наявність всіх трьох підстав для цивільно-правової відповідальності водія джерела підвищеної небезпеки, в тому числі, протиправність дій заподіювача шкоди та наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою, а також відсутність обставин, які виключають відповідальність особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, передбачених ч. 5 ст. 1187 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги за наведених обставин не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з дотриманням норм процесуального законодавства, а підстави для її скасування відсутні.

Зважуючи на встановлене та керуючись нормами статей 251, 367, 368, 374, 375, 381-384, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Марина Віктор Георгійович, залишити без задоволення.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 29 листопада 2022 року, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 березня 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: