ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1894/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" березня 2023 р. смт. Петриківка

Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Говорухи В.О., за участі секретаря судового засідання Єрмолаєвої О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна у добросовісного набувача, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Лимар Єгор Володимирович,

В С Т А Н О В И В:

11.11.2021 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області звернулася адвокат Чабаненко В.Т. із позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна у добросовісного набувача, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Лимар Є.В.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 834080 виданого Петриківською райдержадміністрацією 05 жовтня 2005 року, ОСОБА_3 набув у власність в порядку спадкування за законом земельну ділянку площею 0,050 га, кадастровий номер -03-302-0422, розташовану на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, КСТ «Каштан», цільове призначення - для ведення садівництва.

В подальшому, ОСОБА_3 відчужив земельну ділянку своєму синові ОСОБА_4 , згідно з договором дарування земельної ділянки від 22 травня 2009 року, посвідченого державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори Могильною Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1-647, відповідно до чого нотаріусом було зроблено відповідну відмітку у державному акті на право власності на земельну ділянку серія ЯА №834080 виданого Петриківською райдержадміністрацією 05 жовтня 2005 року про перехід права власності.

Відповідні зміни відносно ОСОБА_4 , як нового власника земельної ділянки, з невідомих Позивачці причин не були внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

На підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року у справі №209/1817/19 за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнано за кожним із них право власності в порядку спадкування за законом на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,050 га, кадастровий номер -03-302-0422, розташовану на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, КСТ «Каштан», цільове призначення - для ведення садівництва. Рішення набрало законної сили 07 серпня 2020 року.

01 жовтня 2021 року позивачка подала заяву про державну реєстрацію права власності на частку земельної ділянки.

Рішенням від 21 жовтня 2021 року № 61045855 державним реєстратором прав на нерухоме майно Коноплянка В.М., Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, Позивачці було відмовлено у державній реєстрації права власності оскільки, відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за кадастровим номером земельної ділянки -03-302-0422 міститься запис про право власності за іншою особою ніж спадкодавець ОСОБА_4 .

Як зазначив державний реєстратор в рішенні про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень від 21 жовтня 2021 року №61045855, не можливо встановити яким чином 25.06.2020 ОСОБА_3 в цілому відчужив вищезазначену земельну ділянку не зважаючи на рішення Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська справа №209/1817/19 від 05.03.2020, яким визнано право власності за ним та ОСОБА_1 по 1/2 частині в порядку спадкування після померлого ОСОБА_4 .

Згідно з інформаційною довідкою від 03.11.2021 року № 282667287 отриманої з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна власником земельної ділянки є ОСОБА_2 , який набув право власності в цілому на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 653 від 25.06.2020, посвідченого Лимар Є.В., приватним нотаріусом Петриківського нотаріального округу Дніпропетровської області.

За таких обставин позивачці стало відомо, що ОСОБА_3 незаконно відчужив її 1/2 частку земельної ділянки, таким чином порушив її право власності, в зв`язку з чим вона змушена звернутися до суду для відновлення порушеного права.

Відповідно до ст. 356 ЦК України земельна ділянка належить ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності.

Посилаючись на положення статей 387 і 388 ЦК України позивач завила віндикаційний позов в якому просить суд:

1. Витребувати у ОСОБА_2 нерухоме майно, а саме: 1/2 частку земельної ділянки площею 0,050 га, кадастровий номер -03-302-0422, розташовану на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, КСТ «Каштан», цільове призначення - для ведення садівництва на користь ОСОБА_1 .

2. Скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 , номер запису про право власності/довірчої власності: 37050659 від 25.06.2020 року, рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 52838731 від 25.06.2020.

3. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати.

Ухвалою судді від 29.11.2021 відкрито провадження у даній справі.

Ухвалою суду від 11.08.2022 закрито підготовче провадження вданій справі та призначено справу до судового розгляду по суті.

Відповідач ОСОБА_2 подав до суду письмові пояснення де зазначив, що в повному обсязі не визнає позовні вимоги ОСОБА_1 . На момент укладення між ОСОБА_3 та ним договору купівлі-продажу земельної ділянки, який був нотаріально посвідчений 25 червня 2020 року приватним нотаріусом Петриківського нотаріального округу Лимар Є.В., спірна земельна ділянка, згідно наявних у продавця правовстановлюючих документів, належала саме ОСОБА_3 , і нотаріус не мав підстав відмовити в посвідченні цього договору, оскільки не існувало заборони відчуження земельної ділянки, право власності на яку на момент укладення договору в Державному реєстрі речових прав було зареєстровано за ОСОБА_3 . Враховуючи, що рішення суду від 07 березня 2020 року набрало законної сили 07 серпня 2020 року, ОСОБА_3 , до набрання рішенням законної сили продав йому за договором купівлі-продажу земельну ділянку, виступаючи як її єдиний власник. І навіть після набрання рішенням законної сили, позивачка звернулася для реєстрації свого права власності на 1/2 частку земельної ділянки лише 01 жовтня 2021 року, тобто більше ніж через рік після набрання рішенням законної сили, а отримавши відмову державного реєстратора, в листопаді 2021 року звернулася до суду з цим позовом.

Вважає, що саме бездіяльність позивачки призвела до того, що ОСОБА_3 отримав можливість відчужити спірну земельну ділянку. Рішенням суду від 07 березня 2020 року було встановлено, що позивачка взагалі не користувалася земельною ділянкою, якою в повному обсязі користувався саме ОСОБА_3 . Крім того, позивачкою не надано доказів того, що вона з моменту відкриття спадщини, виконувала свої обов`язки спадкоємця, а саме: сплачувала все необхідні внески на користь садового товариства та земельний податок.

Таким чином, протиправна бездіяльність позивачки призвела до порушення його прав, як добросовісного набувача земельної ділянки.

На момент укладення між ОСОБА_3 та ним договору купівлі-продажу земельної ділянки, який був нотаріально посвідчений 25 червня 2020 року приватним нотаріусом Петриківського нотаріального округу Лимар Є.В., спірна земельна ділянка, згідно наявних у продавця правовстановлюючих документів, належала саме ОСОБА_3 , і нотаріус не мав підстав відмовити в посвідченні цього договору, оскільки не існувало заборони відчуження земельної ділянки, право власності на яку на момент укладення договору в Державному реєстрі речових прав було зареєстровано за ОСОБА_3 .

Враховуючи, що рішення суду від 07 березня 2020 року набрало законної сили 07 серпня 2020 року, ОСОБА_3 , до набрання рішенням законної сили продав за договором купівлі-продажу земельну ділянку, виступаючи як її єдиний власник.

І навіть після набрання рішенням законної сили, позивачка звернулася для реєстрації свого права власності на 1/2 частку земельної ділянки лише 01 жовтня 2021 року, тобто більше ніж через рік після набрання рішенням законної сили, а отримавши відмову державного реєстратора, в листопаді 2021 року звернулася до суду з цим позовом.

Вважаю, що саме бездіяльність позивачки призвела до того, що ОСОБА_3 отримав можливість відчужити спірну земельну ділянку. Рішенням суду від 07 березня 2020 року було встановлено, що позивачка взагалі не користувалася земельною ділянкою, якою в повному обсязі користувався саме ОСОБА_3 . Крім того, позивачкою не надано доказів того, що вона з моменту відкриття спадщини, виконувала свої обов`язки спадкоємця, а саме: сплачувала все необхідні внески на користь садового товариства та земельний податок.

Позивачка, яка вважає себе власником лише 1/2 частки земельної ділянки, просить безпідставно скасувати в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та в Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі Іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна запис про державну реєстрацію його права власності на земельну ділянку в цілому, що також порушує його права власника земельної ділянки, бо позивачка не має ніякого речового права на всю спірну земельну ділянку.

Площа земельної ділянки становить 0,050 га, відповідно позивачка претендує на 0,025 земельної ділянки. Проте, він з 25 червня 2020 року володіє та користуюся всією земельною ділянкою, завершив будівництво садового будинку, що розташованій на цій земельній ділянці, що виключає можливість розподілу земельної ділянки в натурі, якою ні позивачка, ні її померлий чоловік ніколи не користувалися, і якою в повному обсязі користувався саме ОСОБА_3 .

Представник позивача адвокат Чабаненко В.Т. надав до суду заяву про розгляд справи без участі позивача і його представника.

В судовому засіданні ОСОБА_2 проти позову заперечував, посилаючись на обставини викладені в письмових поясненнях від 29.11.2022.

ОСОБА_3 надав до суду заяву про неможливість прибуття до суду за станом здоров`я. Зазначив, що земельна ділянка площею 0,050 га, кадастровий номер -03-302-0422, належить на підставі Державного акту від 05.10.2005 серія ЯА № 834080.

Приватний нотаріус Лимар Є.В. просив розглядати справу без його участі.

Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази вважає, що позовні вимоги безпідставні та задоволенню не підлягають.

Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст.4 ЦПК).

Суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог на підставі доказів, поданих учасниками справи (ч. 1. ст.13 ЦПК).

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.1 ст. 89 ЦПК, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно до ст.76 ЦПК доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частинами 1, 2, 3 статті 77 ЦПК передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частини 1 статті 80 ЦПК).

Судом встановлено, що згідно рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 05 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_3 визнано за кожним із них право власності в порядку спадкування за законом на частку земельної ділянки площею 0,050 га, кадастровий номер -03-302-0422, розташовану на території Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, КСТ «Каштан», цільове призначення - для ведення садівництва. Рішення набрало законної сили 07 серпня 2020 року ( а.с. 13-17).

Згідно договору купівлі продажу земельної ділянки, посвідченого 25.06.2020 приватним нотаріусом Дніпровського районнного нотаріального округу Дніпропетровської області Лимар Є.В. за № 653 та копії документів, на підставі яких він посвідчений, ОСОБА_3 продав ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,050 га, кадастровий номер -03-302-0422, розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, Іванівська сільська рада, садівниче товариство «Каштан», цільове призначення - для колективного садівництва. Земельна ділянка належить продавцю на підставі копії державного акту на право власності на земельну ділянку, серія ЯА № 834080, виданого Петриківською районною державною адміністрацією Дніпропетровської області "05" жовтня 2005 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 14. Право власності на земельну ділянку зареєстровано "18" вересня 2019 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про право власності 33346357, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 237, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованим державним реєстратором виконавчого комітету Могилівської сільської ради Царичанського району Дніпропетровської області Кравцем Романом Анатолійовичем "18" березня 2020 за № 204623464. (а.с. 111-134).

01 жовтня 2021 року ОСОБА_1 подала заяву про державну реєстрацію права власності на частку земельної ділянки. Рішенням від 21 жовтня 2021 року № 61045855 державним реєстратором прав на нерухоме майно Коноплянка В.М., Департаменту комунальної власності, земельних відносин та реєстрації речових прав на нерухоме майно Кам`янської міської ради, ОСОБА_1 відмовлено у державній реєстрації права власності оскільки, відповідно до відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за кадастровим номером земельної ділянки -03-302-0422 міститься запис про право власності за іншою особою ніж спадкодавець ОСОБА_4 (а.с. 18).

Надаючи оцінку правовідносин, що виникли суд зазначає наступне.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Тлумачення статті 387 ЦК України свідчить, що на підставі віндикаційного позову може бути витребуване з чужого незаконного володіння майно яке є індивідуально визначеним.

Згідно з абзацом 1 частини першої статті 184 ЦК України річ є визначеною індивідуальними ознаками, якщо вона наділена тільки їй властивими ознаками, що вирізняють її з-поміж інших однорідних речей, індивідуалізуючи її.

У постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-54цс17 зроблено висновок, що «право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Крім того, витребувати можна лише індивідуально визначене майно, однак апеляційний суд витребував 1/2 частину спірної квартири з володіння ОСОБА_3 у власність ОСОБА_6, не з`ясувавши, чи це майно виділене в натурі».

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 29 жовтня 2018 року у справі № 612/553/15-ц (провадження № 61-22051св18) і Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі в постанові від 18 листопада 2020 р. № 694/1726/18.

Таким чином, оскільки спірне майно не було виділено в натурі, зокрема частина земельної ділянки площею 0,050 га, кадастровий номер -03-302-0422 про витребування якої у ОСОБА_2 просить позивач, тому в задоволенні позову слід відмовити.

За вказаних обставин, слід відмовити в задоволенні позовних вимог про скасування запису про державну реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за відповідачем.

Згідно ст.141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору суд залишає за позивачем.

На підставі викладеного та керуючись статтями 12, 13, 81, 89, 264-265 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування нерухомого майна у добросовісного набувача, треті особи, що не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Лимар Єгор Володимирович, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 24.03.2023.

Суддя: В. О. Говоруха