Справа № 465/8199/21 Головуючий у 1 інстанції: Кузь В.Я.
Провадження № 22-ц/811/174/23 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2023 року м. Львів

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Копняк С.М.,

суддів: Бойко С.М., Ніткевича А.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Гарасимівим Богданом Іллічем, на рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до філії товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

в жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом, в якому просив стягнути на його користь зі страховика страхове відшкодування в розмірі 56 301 грн 80 коп., а солідарно зі страховика та страхувальника моральну шкоду на суму 15 000,00 грн.

Позов обґрунтовував тим, що 10 грудня 2020 року об 10 год. 30 хв. відповідач ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не дотримався безпечного інтервалу та здійснив наїзд на автомобіль Фольксваген д.н.з. НОМЕР_2 під його, позивача, керуванням, внаслідок чого обидва автомобілі отримали значні технічні пошкодження. Зазначає, що цивільно-правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 була застрахована в ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», а повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду було здійснене ним, присутності відповідача, в той же день. Відтак, подія, що мала місце 10 грудня 2020 року є страховим випадком. На місці ДТП водій ОСОБА_2 визнав свою вину. Про факт вчинення ДТП страхувальником ОСОБА_2 відразу повідомлено телефоном на гарячу лінію та у письмовому вигляді на адресу головного офісу відповідача ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай». Зазначає, що постановою Франківського районного суду м. Львова від 29 січня 2021 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 340 гривень. Відтак, вина ОСОБА_2 у вчиненні в ДТП, а, відповідно, і в спричиненні йому, позивачу, збитків у вигляді механічного пошкодження його автомобіля марки ФОЛЬКСВАГЕН д.н.з. НОМЕР_2 доведена повністю. На вимогу представника страхової компанії позивачем подані усі документи, які вимагались, однак, страхового відшкодування позивач не отримав. Згідно висновку страхового акта, складеного представником страховика, розмір страхового відшкодування становить 56 301грн 80 коп.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до філії ТДВ «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», ОСОБА_2 про стягнення майнової та моральної шкоди, відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_1 та представник позивача - адвокат Гарасимів Б.І. подали апеляційну скаргу, в якій просять скасувати рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2022 року та постановити нове рішення. Вирішити питання судових витрат, в тому числі на професійну правничу допомогу, у суді першої та апеляційної інстанцій.

В апеляційній скарзі зазначають, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню.

Так, дорожньо - транспортна пригода, яка мала місце 10 грудня 2020 року о 10 год. 30 хв. учасниками справи не оспорюється, відповідальність та вина відповідача ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 ЦПК України підтверджується постановою Франківського районного суду м. Львова від 29 січня 2021 року, яка набрала законної сили. Цивільно - правова відповідальність відповідача ОСОБА_2 застрахована в ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай». Учасниками пригоди було вчинено усі дії у відповідності до пункту 33.1.4 та пункту 33.1 статті 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», проте, ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай», всупереч пункту 36.2 статті 36 МТСБУ виплати страхового відшкодування позивачу не здійснила.

Звертають увагу на те, що суд першої інстанції в оскаржуваному судовому рішенні покликається на те, що позивачем не надано суду заяви про звернення до страхової компанії про настання ДТП, страховий акт, акт огляду транспортного засобу, звіт про страхове відшкодування та інші документи, які свідчать про те, що розмір страхового відшкодування за пошкоджений автомобіль позивача складає 56 301 грн 80 коп., однак усі ці документи знаходяться у відповідача ТДВ «СК «Ю.Ес.Ай». На думку заявника, відповідачам не було відомо про розгляд даної справи, оскільки ними не було подано суду, а ні відзиву на позовну заяву, а ні пояснень, заперечень, тощо.

Щодо відшкодування моральної шкоди, мотивують апеляційну скаргу тим, що позивачу протиправною поведінкою відповідачів завдано душевні страждання, він очікує виплату страхового відшкодування вже більше двох років.

Вважають, що позивачем повністю обґрунтовано свої позовні вимоги та подано достатньо доказів на підтвердження таких.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з такого.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частина четверта статті 367 ЦПК України).

Відповідно до частини першої статті 47 ЦПК України, здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільну процесуальну дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Згідно статті 48 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача.

За приписами статті 80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Згідно частин першої та третьої статті 95 ЦК України, філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза місцем її знаходження та здійснює всі або частину її функцій. Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 липня 2022 року у справі № 593/98/21 провадження № 61-1444св22 зазначено, що:

«[…]Ураховуючи цивільно-правове становище філій та представництв недопустимою є самостійна і безпосередня участь відокремлених підрозділів у певних процесуальних відносинах, оскільки це суперечить цивільно-правовій природі відокремленого підрозділу як складової частини юридичної особи, що його створила.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Розгляду у суді підлягає лише такий спір, у якому позовні вимоги можуть бути або задоволені, або в їх задоволенні може бути відмовлено. Норма «заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства» (пункт 1 частини першої статті 186, пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК України) стосується як позовів, які не підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства, так і тих позовів, які суди взагалі не можуть розглядати (постанова Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 757/43355/16-ц).

Виходячи з результатів аналізу наведених норм права філія як відокремлений підрозділ та представництво, які не є юридичними особами, не наділені цивільною процесуальною дієздатністю і не можуть бути стороною у цивільному процесі, тому справи, в яких відповідачем виступає така філія чи представництво, не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у зв`язку з відсутністю сторони у цивільному процесі, до якої пред`явлено позов, а отже, неможливістю вирішення цивільного спору. Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року у справі № 760/32455/19 (провадження № 61-16459сво20)».

У справі, що переглядається позов пред`явлено, зокрема до філії товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай», яка не є юридичною особою, та не може бути відповідачем у цій справі за пред`явленими до цього співвідповідача позовними вимогами

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до частини 1 статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Ураховуючи викладене, оскаржене рішення в частині вирішення позовних вимог до філії товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про стягнення страхового відшкодування та про відшкодування моральної шкоди, підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі в цій частині.

Оскільки в частині вирішення позовних вимог до філії товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» провадження у справі мало бути закрито судом першої інстанції, доводи апеляційної скарги по суті спору в цій частині вирішення позовних вимог, не оцінюються та не переглядаються.

Щодо позовних вимог до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди.

Відмовляючи в задоволенні цих вимог, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні будь - які докази, які свідчать про те, що відповідачами у справі вчинено будь - які дії, які б вказували на спричинення моральної шкоди позивачу. Стороною позивача також не наведено жодної обґрунтованої підстави, як і не надано доказів того, що відповідачами у справі вчинено дії, за наслідками яких позивач просить стягнути моральну шкоду. Позивачем не надано доказів наявності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діями відповідачів та їх вини в заподіянні моральної шкоди.

Проте повністю з такими висновками суду погодитись не можна.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 грудня 2021 року в справі № 147/66/17 (провадження № 14-95цс20) вказано, що:

«виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства (див. пункт 92 постанови Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц).

Відповідно до статті 23 Закону України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Згідно зі статтею 26-1 Закону № 1961-IV страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону,- МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час ДТП, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та пунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону № 1961-IV, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (пункт 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV).

Шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП (стаття 28 Закону № 1961-IV).

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу на те, що потерпіла особа у разі настання страхового випадку набуває право на відшкодування моральної шкоди. Страхове відшкодування такої шкоди охоплює лише шкоду потерпілій фізичній особі, заподіяну у зв`язку з її каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я (зокрема, смертю). У таких випадках розмір моральної шкоди, яку відшкодовує страховик винної особи, передбачений статтею 26-1 та пунктом 27.3 статті 27 Закону № 1961-IV.

Страхувальник, який спричинив настання страхового випадку, відшкодовує моральну шкоду заподіяну у зв`язку з каліцтвом або смертю потерпілого лише у разі, якщо її розмір перевищує ліміт відповідальності страховика, та у випадку, якщо потерпіла особа просить відшкодувати моральну шкоду з інших підстав, ніж передбачені статтею 23 Закону № 1961-IV».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 25 травня 2022 року у справі №487/6970/20 (провадження № 61-1132св22) зазначено, що:

«Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи (частини перша, друга статті 23 ЦК України).

Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (частина третя статті 23 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що:

за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі;

зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди;

у разі встановлення конкретної особи, яка завдала моральної шкоди, відбувається розподіл тягаря доказування: (а) позивач повинен довести наявність моральної шкоди та причинний зв`язок; (б) відповідач доводить відсутність протиправності та вини;

завдання моральної шкоди явище завжди негативне. Проте з цього не слідує, що будь-яка завдана моральна шкода породжує зобов`язання з її відшкодування. Покладення обов`язку відшкодувати завдану моральну шкоду може мати місце лише за умови, коли шкода була викликана протиправною поведінкою відповідальної за неї особи;

гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості;

по своїй суті зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є досить специфічним зобов`язанням, оскільки не на всіх етапах свого існування характеризується визначеністю змісту, а саме щодо способу та розміру компенсації. Джерелом визначеності змісту обов`язку особи, що завдала моральної шкоди, може бути: (1) договір особи, що завдала моральної шкоди, з потерпілим, в якому сторони домовилися зокрема, про розмір, спосіб, строки компенсації моральної шкоди; (2) у випадку, якщо не досягли домовленості, то рішення суду в якому визначається спосіб та розмір компенсації моральної шкоди».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 12 жовтня 2020 року у справі №372/2085/16-ц (провадження № 61-18385св19) зазначено, що:

«під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Аналіз зазначених норм права дає можливість дійти висновку про те, що моральна шкода підлягає відшкодуванню за наявності у діях особи, яка заподіяла таку шкоду складу цивільного правопорушення, елементами якого є заподіяна шкода, встановлення факту протиправної поведінки такої особи, наявності причинного зв`язку між ними та вини заподіювача шкоди».

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз змісту позовної заяви свідчить, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, заявлені до ОСОБА_2 обґрунтовані незаконними діями останнього, у зв`язку із пошкодженням майна (автомобіля) позивача. Тобто, ці позовні вимоги заявлено на підставі пункту 3 частини другої статті 23 ЦК України, згідно з якими моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості(абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України).

З урахуванням обставин справи, які встановлено судами обох інстанцій, колегія суддів, з огляду на критерії наведені вище вважає, що розумним і справедливим буде присудження позивачу на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн., і такий розмір не призведе до його безпідставного збагачення, та буде домірним діям, вчиненим відповідачем щодо майна позивача, і не становитиме для нього надмірного тягаря.

Відповідно до вимог пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, або змінює рішення.

За приписами частини першої статті 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, оскільки під час апеляційного розгляду встановлено, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права, колегія суддів доходить висновку, що таке слід скасувати в частині вирішення позовних вимог до ОСОБА_2 , з ухвалення в цій частині нового рішення про їх часткове задоволенні.

Щодо розподілу судових витрат.

Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як зазначено в пункті 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

Оскільки в матеріалах справи немає відповідного клопотання позивача про повернення судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої та апеляційної інстанції, в частині вирішення позовних вимог, провадження в якій закрито судом апеляційної інстанції, підстави для розподілу таких судових витрат, відсутні.

З огляду на часткове задоволення вимог апеляційної скарги, та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, з нього на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 302 грн 64 коп., сплачений за подання позову, так і судовий збір у розмірі 453 грн 95 коп., сплачений за подання апеляційної скарги.

Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в судах обох інстанцій, колегія суддів не вбачає підстав для цього, адже, як убачається з матеріалів справи, такі не містять підтвердження надіслання заяви та доказів іншим учасникам справи, щоб вони могли реалізувати своє право на заперечення обґрунтованості таких витрат, доказів, які підтверджують такі витрати, в суді першої інстанції, а подана апеляційна скарга не містить як розрахунку таких витрат, так і їх розміру, що робить неможливим їх стягнення.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 377, 382 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана адвокатом Гарасимівим Богданом Іллічем, задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до філії товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.Ес.Ай» про стягнення майнової та моральної шкоди скасувати, провадження у справі в цій частині закрити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 14 листопада 2022 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди скасувати, та увалити в цій частині нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5 000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди відмовити.

Стягнути ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 302 грн (триста дві) 64 коп., сплачений за подання позову, та у розмірі 453 чотириста п`ятдесят три) грн 95 коп., сплачений за подання апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 17 березня 2023 року.

Головуючий С.М. Копняк

Судді: С.М. Бойко

А.В. Ніткевич