233 Справа № 175/2724/22
Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Левчук О.О.,
при секретарі Любач Н.О.,
розглянувши у судовому засіданні за правилами загального провадження цивільну справу №175/2724/22 за позовом
ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання як внутрішньо-переміщеної особи: АДРЕСА_2
ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3
про визначення місця проживання дітей,-
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
23.09.2022 року ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Оверченко Оксана Анатоліївна, звернувся до Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Любимівської сільської ради про визначення місця проживання дітей.
Відповідно до автоматичного розподілу справ - 23.09.2022 року справа надійшла в провадження судді Білоусової О.М.
04.10.2022 року по справі постановлено ухвалу про передачу справи на розгляд до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області.
15.11.2022 року справа надійшла в провадження судді Левчук О.О.
Позов вмотивований тим, що 03.12.2005 року позивач з відповідачкою зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області, актовий запис №19.
Від шлюбу у них народились діти: сини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 06.06.2018 року по справі №236/883/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано. Ще до розлучення відповідачка пішла жити окремо, а спільні діти залишилися проживати з позивачем.

15.08.2018 року Краснолиманським міським судом Донецької області по справі №236/2485/18 було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу).

05.11.2018 року старшим державним виконавцем Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Кісельовою К.Г. було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження №57575737.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.09.2022 року складає 69155,00грн.

Відповідно до Постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 29.05.2020 року ВП №57575737 боржник ОСОБА_5 змінила прізвище на підставі укладення шлюбу від 02.11.2019 року -замість ОСОБА_6 зазначити прізвище ОСОБА_7 .

Всі питання щодо виховання та розвитку дітей вирішуються позивачем - батьком самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки.

У зв`язку з активними бойовими діями в Донецькій області, позивач разом з дітьми вимушений був виїхати до с. Любимівка Дніпропетровської області та отримали статус внутрішньо-переміщених осіб.

Відповідно до Акту №2 від 14.09.2022 року обстеження умов проживання, складеного Виконавчим комітетом Любимівської сільської ради, умови проживання добрі, в дітей є все необхідне, столи, ліжка, речі, засоби зв`язку, ноутбук.

Оскільки сторони разом не проживають, між ними виник спір щодо визначення місця проживання дітей.

Просить суд визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з позивачем.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02.12.2022 провадження по цивільній справі за позовом відкрито та призначено попередній судовий розгляд по справі у судовому засіданні на 03.01.2023 року.

Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 16.01.2023 зазначену цивільну справу призначено до розгляду у судовому засіданні на 30.01.2023 року.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Оверченко О.А не з`явились, представником надано заяву розглянути справу без участі позивача та його представника, заявлені вимоги підтримують та просять їх задовольнити. Не заперечують проти ухвалення заочного рішення по справі.

Відповідачка у судове засідання не з`явилась. Повідомлена належним чином про час та місце слухання справи, про причини неявки суду не повідомила, відзиву на позовну заяву не надала, у зв`язку з чим зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.

Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника, позовні вимоги підтримали.

Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, слідує, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, суд встановив:

Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, що об`єктивно підтверджується матеріалами справи.

Судом встановлено, що 03.12.2005 року позивач з відповідачкою зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Ямпільської селищної ради Краснолиманського району Донецької області, актовий запис №19.

Від шлюбу у них народились діти: сини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 .

Рішенням Краснолиманського міського суду Донецької області від 06.06.2018 року по справі №236/883/18 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було розірвано, а спільні діти залишилися проживати з позивачем, що підтверджується довідкою, виданою виконавчим комітетом Лиманської міської ради Донецької області від 20.07.2018 року №1075, довідкою, виданою виконавчим комітетом Лиманської міської ради Донецької області від 05.04.2022 року №186 та Актом обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 20.07.2018 року №02-18/204.

15.08.2018 року Краснолиманським міським судом Донецької області по справі №236/2485/18 було видано судовий наказ про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в розмірі 1/3 частини її заробітку (доходу).

05.11.2018 року старшим державним виконавцем Костянтинівського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Донецькій області Кісельовою К.Г. було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження №57575737.

Відповідно до наданого розрахунку заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.09.2022 року складає 69155,00грн.

Відповідно до Постанови про зміну (доповнення) реєстраційних даних від 29.05.2020 року ВП №57575737 боржник ОСОБА_5 змінила прізвище на підставі укладення шлюбу від 02.11.2019 року - замість прізвище: ОСОБА_6 зазначити прізвище: ОСОБА_7 .

Питання щодо виховання та розвитку дітей вирішуються позивачем - батьком самостійно без участі та підтримки з боку відповідачки, що підтверджується характеристикою, виданою студенту 2 курсу Слов`янського коледжу транспортної інфраструктури ОСОБА_3 та педагогічною характеристикою ОСОБА_4 .

Позивач з 17.05.2022 року працює в ДТЕК Придніпровська ТЕС складачем поїздів дільниці залізничного транспорту, паливно-транспортного відділення, департаменту з управління виробництвом оперативного персоналу, що підтверджується довідкою від 02.09.2022 року №34; отримує стабільний дохід, що підтверджується довідкою про доходи №72 від 05.09.2022 року.

Відповідно до характеристики з місця роботи позивач ОСОБА_1 характеризується позитивно.

У зв`язку з активними бойовими діями в Донецькій області, позивач разом з дітьми вимушений був виїхати до с. Любимівка Дніпропетровської області та отримали статус внутрішньо-переміщених осіб, до підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо-переміщених осіб від 29.04.2022 року.

Відповідно до Акту №2 від 14.09.2022 року обстеження умов проживання, складеного Виконавчим комітетом Любимівської сільської ради, умови проживання добрі, в дітей є все необхідне, столи, ліжка, речі, засоби зв`язку, ноутбук.

Відповідно до ст.2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Проживання дитини разом із батьками є водночас правом дитини та обов`язок батьків утримувати дитину.

Частинами 6, 8 статті 7 Сімейного кодексу України визначено, що жінка та чоловік мають рівні права та обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Стаття 19 СК України передбачає, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою (ч.4).

Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини.

Згідно зі ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно зі ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини (ч.2 ст.161 СК України).

Відповідно до принципу 6 Декларації про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, Дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю.

Саме до такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 14.12.2016 по справі №6-2445цс16, який у відповідності до ст.360-7 ЦПК України є обов`язковим для всіх судів.

Відповідно до ст.ст.18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п.1 ст.9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

При цьому, поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції).

Із системного тлумачення ч.1 ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч.2 і 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них дитина залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов`язків батька й матері щодо дитини, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітнього. При цьому суд ураховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, його вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

Суд також враховує висновок Верховного Суду, відображений у постанові від 15.01.2020 по справі №148/1555/17, за яким рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин справи, а вже тільки потім права батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновок органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Пунктом 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" визначено, що у випадку, коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Судом встановлено, що після розірвання шлюбу діти з 2018 року проживають разом з батьком та ним створені всі умови для необхідного розвитку дітей, позивач виховує та піклується про їх стан здоров`я, фізичний, духовний розвиток.

Суд вважає за необхідне звернути увагу сторін на те, що визначення місця проживання дитини з батьком, не позбавляє права відповідачки, як матір, відвідувати дітей, спілкуватися з ними, здійснювати свої батьківські обов`язки та доглядати за дітьми за місцем проживання позивача.

Згідно із ст.18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини.

Відповідно до ст.157 Сімейного Кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Враховуючи викладене, а також з огляду на характеристики позивача, забезпеченість житлом, моральні якості, відношення до дітей, а також зважаючи на те, що діти з 2018 року проживають разом з батьком, виходячи із якнайкращого забезпечення інтересів дітей, беручи до уваги їх вік, а також ставлення батька до виконання своїх батьківських обов`язків, відсутність обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з батьком, проживання матері окремо від них, суд приходить до висновку про можливість визначення місця проживання дитини з позивачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76, 81, 82, 89, 141, 259, 264-265, 268, 273, 280 ЦПК України, ст.ст.141, 150, 155, 157, 160, 161 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє представник - адвокат Оверченко Оксана Анатоліївна, до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Любимівської сільської ради про визначення місця проживання дітей - задовольнити.

Визначити місце проживання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 разом із батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Заочне рішення може бути переглянуте Костянтинівським міськрайонним судом Донецької області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складене в одному екземплярі в нарадчій кімнаті.

Суддя Костянтинівського

міськрайонного суду: О.О. Левчук