Номер провадження: 22-ц/813/4402/23
Справа № 511/911/22
Головуючий у першій інстанції Ільяшук А. В.
Доповідач Воронцова Л. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого Воронцової Л.П. (суддя-доповідач),

суддів: Ігнатенко П.Я.

Полікарпової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 листопада 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» про стягнення недоплаченого страхового відшкодування,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 10 березня 2021 року у місті Роздільна Одеської області відбулась ДТП, в якій водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2109», р.н. НОМЕР_1 , допустив наїзд на перешкоду у виді дерева, внаслідок даної ДТП, пасажир автомобіля ОСОБА_4 , від отриманих тілесних ушкоджень помер.

В зв`язку з тим, що цивільна правова відповідальність водія автомобіля «ВАЗ 2109», р.н. НОМЕР_1 , на момент настання ДТП була застрахована в Приватному акціонерному товаристві «Стахова група «ТАС», згідно полісу № АР7221863, вона, як мати та законний представник малолітньої дитини загиблого ОСОБА_4 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , через представника по довіреності звернулась до відповідача з заявами про виплату страхового відшкодування заподіяною моральної шкоди та страхового відшкодування пов`язаного з втратою годувальника.

Відповідач листом від 15 лютого 2022 року повідомив їй та її представника, що на підставі п.п. 27.2 та 27.3 Закону, страховик прийняв рішення про страхову виплату у розмірі 230 666,66 гривень, з сумою першої виплати 49 866,66 гривень. Розмір страхового відшкодування, пов`язаного з втратою годувальника становить 216 000,00 гривень, та у відповідності до частини 1 статті 1202 ЦК України буде виплачуватись щомісячними платежами до березня 2027 року.

З таким рішенням відповідача вона не згодна, оскільки ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон № 1961-К є спеціальним нормативно-правовим актом, тому при розбіжності між загальним та спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, тобто строку, визначеному пунктом 36.2 статті 36 Закону.

Просила стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на її користь недоплачене страхове відшкодування пов`язане з втратою годувальника в розмірі 174 800,66 грн.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 листопада 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 задовольнено частково, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 недоплачене страхове відшкодування, пов`язане з втратою годувальника в розмірі 171 800,00 гривень. Вирішено питання щодо судових витрат. В іншій частині позову відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 25 листопада 2022 року клопотання адвоката Ієговської Анастасії Олександрівни про стягнення судових витрат задоволено, стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 - 30 000,00 гривень, судові витрати на професійну правничу допомогу.

Не погодившись із рішенням суду, Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі. Вирішити питання щодо судових витрат.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначив, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального права, є таким що суперечить вимогам ст. 263 ЦПК України.

Крім того в порушення норм процесуального права, судом розглянута справа всупереч положенням ч. 2 ст. 27 ЦПК України, справа не була передана за територіальною підсудністю в порядку ст. 31 ЦПК України, не оплачено судовий збір при подачі позову, що є підставою для скасування оскаржуваного рішення суду.

Посилається на ч. 1 ст. 1202 ЦК України, відповідно до якої відшкодування шкоди,завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого здійснюється щомісячними платежами, зазначає, що судом не взято до уваги практику Верховного Суду з тотожних правовідносин, правовий висновок у справі № 326/440/19 у якій суд дійшов висновку, що права позивача на отримання страхового відшкодування частинами не порушено.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що апеляційна скарга є необґрунтованою, такою що підлягає відхиленню, оскільки мотиви та підстави зазначені у ній щодо незаконності рішення суду є безпідставними і не ґрунтуються на доказах, наданих відповідачем. Рішення суду є обґрунтованим і законним.

Просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Враховуючи предмет спору і ціну позову, справа розглядається у письмовому провадженні без виклику сторін.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 04 листопада 2021 року по справі № 511/1092/21 визнано ОСОБА_3 винуватим у вчиненні злочину, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України та призначено покарання у виді 3 (трьох) років позбавлення волі без позбавлення права керування транспортними засобами.

Вироком встановлено, що в результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля "ВАЗ-2109", який перебував на передньому пасажирському сидінні ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , отримав тілесні ушкодження у вигляді закритої травми шиї: переломовивихів шийних хребців на рівні С4, забою шийного відділу спинного мозку; травми кінцівок: садниа передньої поверхні правого стегна, відкритого багатоосколкового перелому тіла правого стегна, садни лівого колінного суглоба, які у своїй сукупності були небезпечними для життя та мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок яких настала смерть ОСОБА_4 (а.с. 14-21).

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 на момент ДТП була забезпечена страховим полісом № АР7221863, якого відповідальність водія була застрахована в АТ «СГ» «ТАС» (приватне) (а.с. 22).

ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис № 178, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , яке видано Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (а.с. 23).

Відповідно до інформації про коло осіб першого ступеня споріднення по відношенні до загиблого входили: ОСОБА_5 (батько), ОСОБА_6 (мати), ОСОБА_2 (дитина) (а.с. 25).

Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , яке видано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Роздільнянського районного управління юстиції Одеської області, ОСОБА_2 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 , про що 24 листопада 2012 року складено відповідний актовий запис № 574, батьки: батько ОСОБА_4 , мати ОСОБА_1 (а.с. 27).

30 вересня 2021 року представник позивачки ОСОБА_7 звернувся до АТ «Страхова група «ТАС» (приватне) з повідомленням про ДТП (а.с. 32), та 07.10.2021 року із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 33), згідно якої просив виплатити страхове відшкодування пов`язане із моральною шкодою 24 000,00 гривень (1/3 частки, що належить малолітній дитині загиблого), та заявою на виплату страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника (до 14 років) 216 000,00 гривень (а.с. 34), та із заявами про долучення документів на виплату страхового відшкодування (а.с. 35-37).

За результатами розгляду вказаних заяв АТ СКТАС прийнято рішення про страхову виплату у розмірі 230 666,66 гривень з сумою першої виплати 49 866,66 гривень, за шкоду, пов`язану із смертю потерпілого у сумі 216 000,00 гривень, та послідуючими виплатами до березня 2027 року по 3 000 грн. щомісячно. (а.с. 41-42)

Сума сплаченого страхового відшкодування станом на 19 травня 2022 року становить 58 866,66 гривень з 230 666,66 гривень, (а.с. 69-77).

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 суд мотивував своє рішення тим, що одноразова виплата страхового відшкодування є не правом, а обов`язком страховика, положення ЦК України по відношенню до Закону № 1961-IV є загальними і регулюють по-іншому порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, ніж Закон № 1961-IV, положеннями якого виплата відшкодування щомісячними платежами не передбачена, до спірних правовідносин підлягає застосуванню спеціальний закон, який передбачає виплату даного страхового відшкодування не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з наступних підстав.

Статтями 15, 16 ЦК України передбачено право особи на звернення до суду за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Пунктом 2.1 статті 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно із пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до пункту 23.1 статті 23 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Пунктом 27.1 статті 27 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Пунктом 27.2 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Крім цього, пунктом 27.5 статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати.

Згідно з частиною першою статті 1200 ЦК України у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується, зокрема, дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).

Відповідно до частини другої статті 1200 ЦК України шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував.

Статтею 1202 ЦК України передбачено, що відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами.

Положеннями пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик (МТСБУ) у разі визнання вимог заявника обґрунтованими зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його не пізніше ніж через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Тобто вказана норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування.

Як правильно зазначив суд першої інстанції, у цих правовідносинах ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є спеціальним нормативно-правовим актом та регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. Тобто Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів. До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 25 листопада 2020 року у справі № 747/522/19 та у постанові від 09 червня 2021 року у справі № 440/510/19.

Враховуючи вищевикладене, доводи скарги, про те, що одноразова виплата страхового відшкодування є правом страховика, а не обов`язком, що не позбавляє його згідно зі статтею 1202 ЦК України здійснювати відшкодування шкоди щомісячними платежами є безпідставними і підлягають відхиленню, оскільки, положення ЦК України по відношенню до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є загальними і регулюють по-іншому порядок відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, ніж Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», положеннями якого виплата відшкодування щомісячними платежами, не передбачена.

Доводи апеляційної скарги страховика про те, що дана справа розглянута у порушення правил територіальної підсудності, підлягало застосуванню судом положення ч. 2 ст. 27 ЦПК України, і позовна заява мала бути оплачена судовим збором, що свідчить про порушення судом норм процесуального права є безпідставними, свідчать про неправильне тлумачення скаржником норм права і підлягаються відхиленню.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 28 ЦПК України позови про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи, чи шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача або за місцем заподіяння шкоди.

Предметом спору у даній справі є відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, та заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, тому позивачка мала право звернутися до суду з позовом за зареєстрованим місцем проживання чи її перебування або за місцем заподіяння шкоди.

Позивачка в даній справі, відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 5 ЗУ Про судовий збір, звільняється від сплати судового збору за подання позову про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи.

Крім того, несплата судового збору при подачі позову не є відповідно до положень процесуального права таким порушенням, яке тягне за собою скасування судового рішення, і не міститься у вичерпному переліку ст. 376 ЦПК України підстав для скасування судового рішення.

Посилання апелянта на висновки Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 326/440/19 (провадження № 61-17499св19) є помилковими, оскільки у вказаній справі встановлені інші фактичні обставини, крім того, у постановах Верховного Суду у справах від 25 листопада 2020 року № 747/522/19, від 09 червня 2021 року справа № 440/510/19, Верховний Суд висловив свою послідовну позицію за аналогічних обставин про те, що спірні правовідносини регулюються Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, який є спеціальним нормативно-правовим актом і визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, дійшов правильного висновку, що відповідач всупереч пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснив лише часткову виплату страхового відшкодування в межах ліміту страхового відшкодування, хоча цим Законом, який є спеціальним нормативно-правовим актом по відношенню до ЦК України, та який визначає порядок відшкодування шкоди, завданої смертю потерпілого, не передбачено виплату страхового відшкодування щомісячними платежами чи шляхом розтермінування його виплати.

Обґрунтовуючи своє рішення, колегія суддів керується приписами ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини. В рішеннях у справах «РуїсТоріха проти Іспанії» (RuizTorijav. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958, SERYAVINANDOTHERSv.UKRAINE,№ 4909/04,§ 58,ЄСПЛ,від 10 лютого 2010року Європейський суд з прав людини наголошує, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень зазначила, що «якість судового рішення залежить головним чином від якості його вмотивування. Виклад підстав прийняття рішення не лише полегшує розуміння та сприяє визнанню сторонами суті рішення, але, насамперед, є гарантією проти свавілля. По-перше, це зобов`язує суддю дати відповідь на аргументи сторін та вказати на доводи, що лежать в основі рішення й забезпечують його правосудність; по-друге, це дає можливість суспільству зрозуміти, яким чином функціонує судова система» (пункти 34-35).

Пунктом першим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції із дотриманням норм матеріального та процесуального права повно і всебічно з`ясував обставини справи, ухвалив законне і обґрунтоване рішення, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» залишити без задоволення.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 14 листопада 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Л.П.Воронцова

Судді : П.Я.Ігнатенко

О.М.Полікарпова