Постанова

Іменем України

25 січня 2023 року

м. Київ

справа № 308/13780/20

провадження № 61-10677св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Червинської М. Є.,

суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Коротуна В. М., Тітова М. Ю.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом)- ОСОБА_1 ,

відповідач (позивач за зустрічним позовом) - ОСОБА_2 ,

треті особи: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, Виконавчий комітет Холмківської сільської ради Закарпатської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 серпня 2021 року у складі судді Данко В. Й. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 15 вересня 2022 року у складі колегії суддів: Джуги С. Д., Фазикош Г. В., Кожух О. А.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Ужгородської міської ради, та, уточнивши в подальшому позовні вимоги, просила:

- розірвати шлюб між нею та відповідачем;

- визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею;

- стягнути з ОСОБА_2 , на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у твердій грошовій сумі у розмірі 23 950,00 грн, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 08 липня 2006 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 , який сторони зареєстрували у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 349. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивачка вказує, що протягом останніх років сімейне життя між сторонами у справі поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сім`ю. За її глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає, оскільки як у неї, так і у відповідача на ґрунті сімейно-побутових проблем та різних поглядів на сімейне життя втрачено почуття любові. Вважає, що за таких умов шлюб необхідно розірвати.

Окрім того, посилається на те, що вона, як мати їхнього малолітнього сина, усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дитину, створення для неї належних соціально-побутових умов проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я, духовного та розумового розвитку, вважає за необхідне визначити місце проживання їхнього сина. Переконана, що малолітній ОСОБА_3 повинен проживати разом з нею. Вона любить свого сина і спроможна забезпечити його всім необхідним. Вона постійно слідкує за станом здоров`я дитини, її розвитком, виховує та піклується про нього, у неї з сином психологічний контакт, прив`язаність один до одного.

Разом із тим, вона не має наміру перешкоджати відповідачу в здійсненні його прав та обов`язків щодо їхнього сина.

Також вважає, що ОСОБА_2 має сплачувати аліменти на її користь на утримання малолітнього сина, оскільки матеріальної допомоги на дитину взагалі не надає. Відповідач має регулярний високий дохід, більшу частину доходу одержує готівкою, а тому доцільним є визначення аліментів у твердій грошовій сумі.

У січні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 та, уточнивши в подальшому позовні вимоги, просив суд визначити місце проживання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком - ОСОБА_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказав, щопроти задоволення позову про розірвання шлюбу він не заперечує.

Зазначив, що між сторонами виник спір щодо визначення місця проживання сина. Вважає, що між ним та дитиною завжди існував стійкий та дружній психоемоційний зв`язок, але ОСОБА_1 почала чинити перешкоди його спілкуванню з сином, настроювала його по відношенню до нього вороже. На його думку, викладене свідчить про те, що ОСОБА_1 з метою задоволення власних егоцентричних і фінансових амбіцій, своєю поведінкою наносить шкоду їхньому сину, завдаючи шкоди його нервовій та психічній системам, дестабілізуючи його емоційний стан.

Зазначає, що він у повному обсязі створив належні побутові умови для потреб дитини, за вказаною вище адресою для його сина є окрема велика облаштована меблями та всім необхідним для дитячого розвитку кімната. Будинок має необхідні для здорового розвитку сина спортивні знаряддя, місце для дозвілля на свіжому повітрі. Він має достатній дохід, щоб забезпечити своєму сину здоровий розвиток.

08 червня 2021 року на адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 про уточнення зустрічного позову, в якій останній просить суд також стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно в розмірі усіх видів заробітку, але не менше прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дати пред`явлення зустрічного позову та до досягнення дитиною повноліття.

08 червня 2021 року ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області прийнято заяву ОСОБА_2 про збільшення зустрічного позову.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини, стягнення аліментів на утримання дитини задоволено частково.

Шлюб, зареєстрований 08 липня 2006 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом № 349, свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 08 липня 2006 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, - розірвано.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10 000,00 грн щомісячно, починаючи із 26 лютого 2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Допущено негайне виконання рішення суду в межах суми платежу за один місяць.

Визначено місце проживання дитини - малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

В іншій частині позову - відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи рішення про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що сторони проживають окремо, не підтримують шлюбних стосунків, не ведуть спільного господарства, а тому збереження сім`ї, враховуючи встановлені взаємовідносини сторін, є неможливим.

Дійшовши висновку про необхідність стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання ОСОБА_3 та визначаючи їх розмір в сумі 10 000,00 грн, суд першої інстанції врахував матеріальне становище ОСОБА_2 , а також те, що він на момент розгляду справи судом першої інстанції не має інших утриманців.

Визначаючи місце проживання малолітнього ОСОБА_3 з матір`ю, суд першої інстанції врахував ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, бажання дитини проживати з матір`ю та спілкуватися з батьком, вік та стан здоров`я дитини і дійшов висновку, що проживання дитини з матір`ю відповідатиме найкращим інтересам дитини.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 оскаржив його в апеляційному порядку.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 15 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 серпня 2021 року залишено без змін.

Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим обставинам справи та нормам матеріального та процесуального права.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

26 жовтня 2022 року ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 серпня 2021 рокута постанову Закарпатського апеляційного суду від 15 вересня 2022 року.

В касаційній скарзі заявник просить суд скасувати оскаржувані судові рішення в частині задоволення первісного позову ОСОБА_1 щодо визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання дитини та в частині відмови у задоволенні зустрічного позову щодо визначення місця проживання дитини, ухваливши нове судове рішення у справі, яким відмовити в задоволенні первісного позову в частині визначення місця проживання дитини і стягнення аліментів на утримання дитинита задовольнити вимоги його зустрічного позову в частині визначення місця проживання дитини.

Касаційна скарга мотивована тим, що судові рішення в оскаржуваній частині ухвалені з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного дослідження усіх доказів та обставин, що мають значення для справи, без урахування висновків Верховного Суду щодо застосування норми права у подібних правовідносинах.

Доводи інших учасників справи

У відзиві на касаційну скаргу від 19 грудня 2022 року ОСОБА_1 просить суд у задоволенні касаційної скарги ОСОБА_2 відмовити, судові рішення в оскаржуваній частині залишити без змін.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 25 листопада 2022 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою та витребувано матеріали справи.

19 грудня 2022 року матеріали справи надійшли на адресу Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 10 січня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Судами встановлено, що 08 липня 2006 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 було укладено шлюб, який зареєстровано у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, актовий запис № 349.

Від даного шлюбу у сторін народилася дитина - син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 серпня 2021 року розірвано шлюб, зареєстрований 08 липня 2006 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у відділі реєстрації актів цивільного стану Ужгородського міського управління юстиції Закарпатської області, за актовим записом № 349. У вказані частині зазначене судове рішення набрало законної сили та є чинним.

Згідно договору найму житлового приміщення від 14 липня 2020 року ОСОБА_1 наймає квартиру загальною площею 70 кв. м., яка складається з двох кімнат та знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .

З акту обстеження умов проживання від 26 лютого 2021 року, здійсненого на підставі заяви ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 , вбачається, що умови проживання є задовільними, в кімнатах чисто та затишно, наявні меблі та техніка, наявне: електро -, водо- та газопостачання. У дитини наявна окрема кімната, власне спальне ліжко, комп`ютерна техніка, іграшки відповідно до віку дитини. За цією адресою проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , 2011 року народження.

З акту обстеження умов проживання, здійсненого на підставі заяви ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що умови проживання є задовільними. Сучасний будинок із всіма необхідними меблями та побутовою технікою. В будинку чисто, охайно, естетично. Наявні: електро -, водо - та газопостачання. Створені всі належні умови для виховання та розвитку дитини. Наявна окрема дитяча кімната. За цією адресою проживає ОСОБА_2 .

З акту обстеження умов проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_3 від 05 лютого 2021 року вбачається, що житло є новобудовою та потребує капіталовкладень та ремонту. Для дитини не створено умов для проживання.

З характеристики учня 4-А класу Ужгородської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 3 з поглибленим вивченням англійської мови ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що ОСОБА_3 навчається у УСШ № 3 з 1-го класу. За місцем навчання характеризується позитивно. Питанням виховання і розвитку дитини в сім`ї займається мати - ОСОБА_1 . Вона відвідує батьківські збори, активно спілкується з учителями, прислухається до їхніх порад і зауважень, бере активну участь в організації позашкільних заходів, надає посильну допомогу класу. Мати забезпечує дитину всім необхідним, хлопець завжди чисто і охайно одягнений. Приводить і забирає учня зі школи також мати та бабуся - ОСОБА_5 ОСОБА_6 також користується платними послугами гарячого харчування у їдальні школи, які оплачуються ОСОБА_1 . Учень активно відвідує позакласні заняття.

З додатку № 1 до Договору про навчання/надання освітньої послуги в Ужгородській дитячій музичній школі № 1 ім. П.І. Чайковського вбачається, що ОСОБА_1 як представник ОСОБА_7 підписала договір від 01 вересня 2020 року про розмір і умови плати за навчання ОСОБА_7 та здійснює таку оплату, що підтверджується, зокрема, доданою до матеріалів справи квитанцією № 58 від 23 лютого 2021 року за оплату навчання за січень-лютий 2021 року.

ОСОБА_1 бере участь в організації дозвілля сина, що підтверджується копією договору № 641011073 від 11 грудня 2020 року про організацію та проведення навчання слухача - ОСОБА_3 за програмою «Комп`ютерний табір та Малої Комп`ютерної Академії ШАГ», копією квитанції 033294 від 11 грудня 2020 року про оплату ОСОБА_1 послуг ТОВ «Комп`ютерна академії шаг» за зимовий табір в розмірі 1 737,99 грн, товарним чеком № 21 від 16 грудня 2020 року на придбання іграшок на суму 7 100,80 грн, копією квитанції за оплату послуг ТОВ «Комп`ютерної Академії ШАГ», платіж № від 25 лютого 2021 року в розмірі 6 293,13 грн.

З медичних довідок, доданих до матеріалів справи, вбачається, що ОСОБА_1 на обліку в психіатричному та наркологічному кабінетах не перебуває, до лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не зверталася та на обліку не перебуває.

Із результатів психологічного дослідження ОСОБА_7 (вік - 9 років) № 01-19/33 від 25 лютого 2021 року, проведеного психологом Ужгородського медичного центру соціальних служб для сім`ї, дітей та молоді Ужгородської міської ради, вбачається, що під час бесіди досліджуваний добре ішов на контакт, розповідав про свої стосунки з матір`ю та батьком. ОСОБА_3 позитивно відгукується і про свої стосунки з батьком, і про стосунки з матір`ю. Стверджує, що хоче проживати з матір`ю і регулярно бачитися з батьком. У досліджуваного спостерігається порушення мовлення. Отримує допомогу від логопеда.

З консультативного висновку спеціаліста-консультанта ТОВ «Нейромед» - медичного психолога ОСОБА_9 від 25 лютого 2021 року вбачається, що найкращим є рівноцінний режим участі батьків у вихованні дитини.

З консультативного висновку спеціаліста-консультанта - медичного психолога ОСОБА_8 від 15 березня 2021 року про психічний стан ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вбачається, що в останнього свідомість ясна. Поведінка впорядкована. Рівень шкільних знань достатній. Когнітивні здібності не порушені. Пам`ять збережена. Увага достатня. Хоче спілкуватися і з мамою, і з татом, але проживати тільки з мамою, так як вона приділяє йому максимальний час та увагу.

З психолого-педагогічної характеристики ОСОБА_7 від 02 квітня 2021 року вбачається, що фізичний та інтелектуальний розвиток останнього в межах норми. На даний момент хлопчик відвідує заклад загальної середньої освіти, додатково займається з вчителем англійської мови, відвідує музичну школу по класу «Труби», займається з вчителем логопедом та займався фехтуванням. До моменту розлучення батьків спостерігалася емоційна напруженість ОСОБА_3 . Однак, після спливу тривалого часу (більше п`яти місяців) проживання дитини з мамою, окремо від батька, почала спостерігатися тенденція до розкутості дитини, зменшилися перепади настрою, хлопчик став більш відкритим, спокійним і самостійним. ОСОБА_3 почуває себе комфортно та впевнено стверджує, що хоче проживати з мамою. Для нього створені максимальні умови для нормального розвитку. Спостерігається сильний емоційний зв`язок між мамою і дитиною, що проявляється у взаємній допомозі, повазі. Мама приділяє достатньо уваги навчанню та вихованню хлопчика, при необхідності допомагає при виконанні домашніх завдань, постійно цікавиться успіхами, консультує з питань виховання, розвитку тих чи інших задатків дитини. Участь батька у вихованні ОСОБА_3 за весь період роботи з дитиною спостерігалася у значно меншій мірі, ніж матері. Батько рідко цікавиться результатами психолого-педагогічної роботи з дитиною і не звертався за отриманням консультації з питань виховання. ОСОБА_3 ставиться до батька позитивно.

З висновку виконавчого комітету Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визначення місця проживання дитини від 12 квітня 2021 року за № 285/02-23, вбачається, що враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини 02 квітня 2021 № 03/10-15, керуючись статтями 19, 160, 161 Сімейного кодексу України, пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місця проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , 1982 року народження.

Судом апеляційної інстанції при розгляді даної справи була вислухана думка дитини ОСОБА_3 , який пояснив, що він проживає з мамою і надалі з нею хоче проживати; з татом він також має хороші і теплі стосунки, проводить з ним спільно багато часу і постійно спілкується.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 серпня 2021 року та постанова Закарпатського апеляційного суду від 15 вересня 2022 року в частині вирішення позовних вимог про розірвання шлюбу та про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання малолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в касаційному порядку не оскаржені, а тому, в силу приписів статті 400 ЦПК України, в цій частині позовних вимог не є предметом касаційного перегляду.

Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення в оскаржуваній частині відповідають.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Щодо позовних вимог про визначення місця проживання дитини

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 29 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до частини другої та третьої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (параграф 76).

У параграфі 54 рішення Європейського суду з прав людини «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року, заява № 31111/04, зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.

Аналіз наведених норм права, практики Європейського суду з прав людини дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї.

Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який постійно мешкає разом з матір`ю.

Малолітній ОСОБА_3 за місцем проживання навчається в Ужгородської спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів № 3 з поглибленим вивченням англійської мови. За місцем навчання характеризується позитивно. Питанням виховання і розвитку дитини в сім`ї займається мати - ОСОБА_1 .

Малолітній ОСОБА_3 відвідує Ужгородську дитячу музичну школу № 1 ім. П.І. Чайковського, навчався в ТОВ «Комп`ютерна академії шаг» за програмою «Комп`ютерний табір та Малої Комп`ютерної Академії ШАГ»

З акту обстеження умов проживання від 26 лютого 2021 року, здійсненого на підставі заяви ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 , вбачається, що умови проживання є задовільними, в кімнатах чисто та затишно, наявні меблі та техніка, наявне: електро -, водо- та газопостачання. У дитини наявна окрема кімната, власне спальне ліжко, комп`ютерна техніка, іграшки відповідно до віку дитини. За цією адресою проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , 2011 року народження.

З акту обстеження умов проживання, здійсненого на підставі заяви ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 вбачається, що умови проживання є задовільними. Сучасний будинок із всіма необхідними меблями та побутовою технікою. В будинку чисто, охайно, естетично. Наявні: електро -, водо - та газопостачання. Створені всі належні умови для виховання та розвитку дитини. Наявна окрема дитяча кімната. За цією адресою проживає ОСОБА_2

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 отримують стабільний самостійний дохід, характеризуються позитивно, на обліку у лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебувають.

Малолітній ОСОБА_3 був вислуханий судом та психологами, виявив емоційний та психологічний зв`язок як з батьком, так і з матір`ю. Заявив, що хотів би проживати з матір`ю.

Згідно з частинами п`ятою, шостою статті 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

З висновку виконавчого комітету Холмківської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області про визначення місця проживання дитини від 12 квітня 2021 року за № 285/02-23, вбачається, що враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини 02 квітня 2021 № 03/10-15, керуючись статтями 19, 160, 161 Сімейного кодексу України, пунктом 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24 вересня 2008 року № 866, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місця проживання ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом із матір`ю ОСОБА_1 , 1982 року народження.

Встановлено, що мати дитини не чинить батькові перешкод у спілкуванні, побаченні з сином, а також у його вихованні.

З огляду на викладене, виходячи з інтересів дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки ОСОБА_3 , місце навчання дитини, її психологічний стан, бажання проживати з матір`ю, а також дотримуючись балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в їх інтересах, колегія суддів Касаційного цивільного суду вважає, що суд першої інстанції, з яким погодився і апеляційний суд, розглядаючи справу, дійшов обґрунтованого висновку про визначення місцяпроживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю, оскільки це сприятиме якнайкращому забезпеченню їх інтересів.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини

Згідно з частинами першою, другою статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 181 СК України).

Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з частинами другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).

Визначивши місце проживання малолітнього ОСОБА_3 разом з матір`ю, приймаючи до уваги, що ОСОБА_2 зобов`язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про наявність підстав для стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання сина до досягнення останнім повноліття.

Визначаючи розмір аліментів на утримання дитини в розмірі 10 000,00 грн, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, обґрунтовано врахував матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього рухомого та нерухомого майна, його доходи від зайняття незалежною професійною діяльністю, а також те, що він на момент розгляду справи судом не мав інших утриманців, які потребують обов`язкового утримання.

Верховний Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що даний розмір аліментів відповідатиме принципам розумності та справедливості.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги щодо неврахування апеляційним судом висновків, викладених у постановах Верховного Суду, оскільки у наведених рішеннях та оскаржуваному рішенні апеляційного суду у цій справі встановлені різні фактичні обставини на підставі наданих доказів.

Інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що судові рішення в оскаржуваній частині ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права. Фактично доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та встановлення фактичних обставин справи, що відповідно до правил частини першої статті 400 ЦПК України виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Верховний Суд встановив, що судові рішення в оскаржуваній частині ухвалені з додержанням норм матеріального права та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують, на їх законність не впливають.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Згідно пункту першого частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду в оскаржуваній частині без змін, оскільки підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 400, 410, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 серпня 2021 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 15 вересня 2022 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий М. Є. Червинська

Судді: А. Ю. Зайцев

Є. В. Коротенко

В. М. Коротун

М. Ю. Тітов