Справа №198/159/22
Провадження № 2/0198/10/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.01.2023 року Юр`ївський районний суд Дніпротеровської області в складі: головуючого судовим засіданням - судді Жмуд Н.М., за участю секретаря судових засідань Ткаченко Т.О., представника відповідача - адвоката Кравченка Є.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Юр"ївського районного суду Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за невиплату аліментів, -

в с т а н о в и в:

Позивачка звернулася до суду з уточненим позовом до ОСОБА_2 про стягнення пені за не виплату аліментів, в обґрунтування якого зазначила, що є опікуном неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , 2006 року народження, ОСОБА_4 , 2008 року народження, ОСОБА_5 , 2009 року народження. Рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області від 08.04.2014 року мати дітей - ОСОБА_6 , відповідачку по справі позбавлено батьківських прав та стягнуто аліменти на їх утримання у розмірі 1/3 частини усіх видії її доходу, щомісячно. На підставі рішення суду державним виконавцем відкрито виконавче провадження №44593561. Відповідачка рішення суду не виконує, в результаті чого виникла заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 252775 гривень. Вказала, що внаслідок несплати відповідачкою аліментів вона має право стягнути з неї неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, розмір неустойки (пеня) за прострочення сплати аліментів за період з 02.09.2014 року по 01.05.2022 року становить 252775 гривень. На підставі викладеного просить стягнути з відповідачки на свою користь вищевказану суму неустойки (пеню) за прострочення сплати аліментів.

27.09.2022 року відповідачкою ОСОБА_2 надано відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволенні позову. Зазначила, що 12 травня 2017 року уклала шлюб з ОСОБА_7 , внаслідок чого змінився сімейний стан. ІНФОРМАЦІЯ_1 народила доньку ОСОБА_8 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 доньку ОСОБА_9 . Заборгованість по аліментам, яка утворилася за період з липня 2017 року по сьогоднішній день виникла з незалежних від неї причин, оскільки в цей період вона не могла працювати, так як перебувала і досі перебуває у декретній відпустці по догляду за дітьми до трьох років. Також вона несе витрати по сплаті комунальних послуг, утриманні будинку, в якому мешкає разом зі сім`єю, тому має певні матеріальні труднощі.

12.10.2022 року позивачкою ОСОБА_1 надано відповідь на відзив, в якому просила не враховувати заперечення відповідачки, викладені у відзиві, оскільки вони побудовані на припущеннях.

29.11.2022 року відповідачкою ОСОБА_2 надано додатковий відзив на позовну заяву, в якому вказала, що позовні вимоги визнає частково в сумі 30000 гривень, при цьому посилалась на зміну матеріального та сімейного стану, а саме, що в 2017 році вона уклала шлюб, народила двох дітей, не працює, з жовтня 2021 року сплачує аліменти на утримання дітей, відносно яких позбавлена батьківських прав, несе витрати по сплаті комунальних послуг та утриманню будинку, в якому мешкає разом зі сім`єю.

29.12.2022 року позивачкою подано клопотання про долучення до матеріалів справи оновленого розрахунку по заборгованості зі сплати аліментів та розрахунок пені. В зв`язку з чим, позивачка зменшила розмір позовних вимог та просила стягнути з відповідачки на її користь неустойку (пеню) нараховану за період з 02.09.2014 року по 27.12.2022 року за прострочення сплати аліментів у розмірі 209157,71 гривень.

У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги.

Відповідач вказала, що позов позивача визнає частково в сумі 30000 грн., саме на підставі тих обгрунтувань, які вказано в її відзиві на позов.

Представник відповідача - адвокат Кравченко Є.М. зазначив, що він підтримує позицію свого довірителя щодо часткового визнання останньою позовних вимог - саме в сумі 30000 грн.. Та прохав суд врахувати ту обставину, що на даний час, позивач отримує аліменти на дітей, які віднедавно сплачує відповідач відповідно до рішення суду. А до цього часу, поки позивач не могла сплачувати аліменти, позивач отримувала допомогу з держави на утримання дітей. Тому, на його думку, діти не були позбавлені матеріального утримання з боку держави. Відповідач не сплачувала аліменти на утримання дітей, на його думку, з поважної причини, так як вийшла заміж за іншого чоловіка і перебувала у декретних відпустках, у зв"язку з вагітністю та пологами іншими дітьми.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Ст. 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відтак, обов`язок утримувати дитину це моральне і найважливіше правове зобов`язання батьків. Обов`язок утримувати дітей виникає з моменту їх народження і зберігається до досягнення ними повноліття.

Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у СК України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Отже, обсяг відповідальності батьків не залежить від проживання їх разом чи окремо від дитини, і цей факт не звільняє від обов`язку забезпечувати такі умови життя дитини, які є достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку. Зазначений висновок підтверджується і наявністю відповідальності за ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків, як передбачено у ч.4 ст.155 СК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, представлені сторонами на виконання вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, з`ясувавши фактичні обставини справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що відповідачка є матір`ю неповнолітніх: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження дітей.

08 квітня 2014 року заочним рішенням Юр`ївського районного суду Дніпропетровської області ОСОБА_10 позбавлено батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та стягнуто аліменти на їх утримання у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходів), щомісячно, починаючи з 24.12.2013 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожного з дітей.

Розпорядженням голови Юр`ївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області за №Р-301/01-08/14 від 13.08.2014 року, ОСОБА_1 призначено опікуном над малолітніми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 та їх майном.

02.09.2014 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Юр`ївського районного управління юстиції Правдун О.С. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №44593561 про примусове викоання виконавчого листа №198/771/13-ц, виданого 02.09.2014 року Юрївським районним судом про стягнення з ОСОБА_11 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку.

Згідно довідки-розрахунок заборгованості зі сплати аліментів, наданої Павлоградсько-Юрївським ВДВС у Павлоградському районі Дніпропетровської області ПівденноСхідного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро), заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 27.12.2022 року становит 204706,00 гривень. Також вказано, що заборгованість за період з 24.12.2014 року по 01.08.2017 рік становить 37795,50 гривень.

Відповідно до вказаної довідки-розрахунок позивачем надано розрахунок неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 02.09.2014 року по 13.07.2022 рік, що становить 209157,71 гривень.

Частиною 1 ст. 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій сумі, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з ч.1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

При цьому за змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Так, у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла наступного правового висновку.

Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.

Тобто, формула така: заборгованість за місяць * кількість днів заборгованості * 1 %.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

Вирішуючи вказаний спір, суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня їх фактичної сплати чи до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Окрім того, Велика Палата Верховного Суду у справі № 333/6020/16-ц відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15, від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, вважаючи, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.

Загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: р=(А1 х Q1 х 1 %)+(A2 х Q2 х 1 %)+………(An х Qn х l %), де:p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову;

А1 - нарахована сума аліментів за перший місяць;

Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць;

А2 - нарахована сума аліментів за другий місяць;

Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць;

An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову;

Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць.

Так, пеня за прострочення сплати аліментів, яка розрахована позивачкою за період з 24.12.2014 року по грудень 2022 року, складає 209157,71 гривень, в тому числі: за період з 24.12.2014 року по 01.08.2017 рік 37795,50 гривень, серпень 2017 рік 2665,50 гривень, вересень 2017 рік 2665,50 гривень, жовтень 2017 рік 2665,50 гривень, листопад 2017 рік 2665,50 гривень, грудень 2017 рік 2790 гривень; січень 2018 рік 2790 гривень, лютий 2018 рік 2790 гривень, березень 2018 рік 2790 гривень, квітень 2018 рік 2790 гривень, травень 2018 рік 2790 гривень, червень 2018 рік 2790 гривень, липень 2018 рік 2916 гривень, серпень 2018 2916 гривень, вересень-2916 гривень, жовтень 2018 рік - 2916 гривень, листопад 2018 рік - 2916 гривень, грудень 2018 рік - 3040,50 гривень; січень 2019 рік 3040,50 гривень, лютий 2019 рік 3040,50 гривень, березень 2019 рік 3040,50 гривень, квітень 2019 рік 3040,50 гривень, травень 2019 рік 3040,50 гривень, червень 2019 рік 3177 гривень, серпень 2019 рік 3177 гривень, вересень 2019 рік 3177 гривень, жовтень 2019 рік 3177 гривень, листопада 2019 рік 3177 гривень, грудень 2019 рік 3327 гривень; січень 2020 рік 3327 гривень, лютий 2020 рік 3327 гривень, березень 2020 рік 3327 гривень, квітень 2020 рік 3327 гривень, травень 2020 рік 3327 гривень, червень 2020 рік 3327 гривень, липень 2020 рік 3477 гривень, серпень 2020 рік 3477 гривень, вересень 2020 рік 3477 гривень, жовтень 2020 рік 3477 гривень, листопад 2020 рік 3477 гривень, грудень 2020 рік 3592,50 гривень; січень 2021 рік 3592,50 гривень, лютий 2021 рік 3592,50 гривень, березень 2021 рік 3592,50 гривень, квітень 2021 рік 3592,50 гривень, травень 2021 рік - 3592,50 гривень, червень 2021 рік 3592,50 гривень, липень 2021 рік 3765 гривень, серпень 2021 рік 3765 гривень, вересень 2021 рік 3765 гривень, жовтень 2021 рік 2765 гривень, листопад 2021 рік 1765 гривень, грудень 2021 рік 1927 гривень; січень 2022 рік 1927 гривень, лютий 2022 рік 927 гривень, березень 2022 рік - 927 гривень, квітень 2022 рік 927 гривень, травень 2022 рік 852,84 гривні, червень 2022 рік 287,37 гривень.

Проведений позивачем розрахунок заборгованості відповідає висновкам, викладеним у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №572/1762/15-ц, його здійснено з урахуванням за кожний день прострочення сплати аліментів, та у відповідності до вимог ст. 196 СК України, розрахована не більше 100 відсотків заборгованості та становить 209157,71 гривень є арифметично правильно зробленою. Проте, такий розмір вказаної суми не відповідає положенням ч. 1 ст. 196 СК України, оскільки не відповідає сумі заборгованості нарахованої державною виконавчою службою, що становить 204706,00 гривень, а тому на переконання суду саме, ця сума може бути стягнута, як пеня зі сплати аліментів за зазначений період, як така, що розрахована не більше 100 відсотків заборгованості по сплаті аліментів.

При цьому, для розрахунку пені за прострочення сплати аліментів, суд не може взяти до уваги борг станом на 01.08.2017 рік у розмірі 37795, 50 гривень, оскільки як позивачем так і ВДВС не надано помісячний розрахунок заборгованості, що позбавляє суд можливості перевірити правильність нарахування позивачем та здійснити належний обрахунок судом.

Щодо доводів відповідача про зменшення розмірі неустойки та часткового визнання позову у сумі 30000 гривень суд зазначає наступне.

Згідно ч.2 ст. 196 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Неустойка, визначена у частині першій статті 196 СК України може бути стягнута з особи, яка є винною у простроченні сплати аліментів.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання.

Відповідно до роз`яснень, наведених в пункті 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів " від 15 травня 2006 року № 3, передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідачка була обізнана про рішення суду про стягнення з неї аліментів на утримання неповнолітніх дітей, знала про свій обов`язок сплати аліментів, належних та допустимих доказів того, що відповідачка не могла сплачувати аліменти та те, що заборгованість по аліментам утворилася з неналежних від неї причин суду не надано (довідку про доходи).

Суд також наголошує, що обов`язок відповідача по утриманню дітей виник з моменту їх народження, а отже з цього часу є відомим для неї. Відповідачкою не зазначено та не надано доказів того, що вона як мати надавала або пропонувала допомогу на утримання дітей у вигляді грошової і (або) натуральної форми, що могло б бути враховано під час вирішення питання про підставність нарахування неустойки. Так само не зазначено і не надано доказів неспроможності сплачувати аліменти своєчасно та з поважних причин.

При цьому надані відповідачкою докази про зміну матеріального та сімейного стану, а саме: свідоцтво про шлюб, з якого вбачається, що 12 травня 2017 року ОСОБА_12 зареєструвала шлюб з ОСОБА_13 ; свідоцтв про народження дітей: ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_9 та ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , не свідчать про її неможливість вчасно та в повному розмірі сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дітей, відносно яких її позбавлено батьківських прав.

Натомість, як вбачається з Інформації Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельні ділянки та житловий будинок, розташовані за адресою:и АДРЕСА_1 . Вказане нерухоме майно було придбане ОСОБА_2 12.06.2019 року, тобто в період нарахування заборгованості зі сплати аліментів. Також, останній на праві спільної сумісної власності належить квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 та квартира за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Позивачкою було надано до суду належні та допустимі докази на обґрунтування позовних вимог, які підтверджують обов`язок відповідача по сплаті аліментів на утримання дитини. Також позивачем було надано докази про наявність заборгованості зі сплати аліментів, на підставі чого виникла вищезазначена пеня (неустойка).

Відповідачкою не було підтверджено жодним належним та допустимим доказом те, що заборгованість зі сплати аліментів утворилася з незалежних від неї причин, а саме ту обставину, що вона була позбавлена можливості ( в силу стану здоров`я, тяжких збігів обставин тощо) перераховувати аліменти на утримання дітей, відносно яких її позбавлено батьківських прав, нею не доведено, що вона вжила всіх залежних від неї заходів належного виконання зобов"язання, так як відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов"язання ч.1, ч.2 ст. 614 ЦК України). Відповідний втсовок, викладений у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670сво19.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідачка винна у виникненні даної заборгованості по аліментах, оскільки доказів на спростування своїх дій по несплаті аліментів суду не надала, заборгованість утворилася без поважних причин та не пов`язана з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками тощо.

Враховуючи зазначене, аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, провівши розрахунок пені згідно з методикою її обчислення та враховуючи розрахунок заборгованості по сплаті аліментів, який відповідачкою не спростований, враховуючи баланс інтересів дітей, та матеріальних можливостей матері, приймаючи до уваги, що позивачем надано належні і допустимі докази, які свідчать про обов"язок відповідача своєчасно сплачувати аліменти на утримання дітей, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_1 , та стягує з відповідачки на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 166910,50 гривень, з розрахунку не більше 100 відсотків заборгованості по сплаті аліментів та без урахування заборгованості за період 24.12.2014 року по 01.08.2017 року.

На підставі ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідачки на користь держави судовий збір, від якого позивачка звільнена.

На підставі вищевикладеного та відповідно до ст. ст. 180, 196, 197 СК України, керуючись ст. 4-5, 12, 76-83, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за невиплату аліментів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів у розмірі 166910,50 гривень.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави (отримувач коштів: ГУК у м. Києві/м.Київ/22030106, код за , банк отримувача Казначейство України (ЕАП), рахунок № UA0026001, код класифікації доходів бюджету 22030106) у розмірі 992 гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст Рішення суду виготовлений 27 січня 2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , уродженка с. Призове, Юр`ївського району, Дніпропетровської області, громадянка України, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , уродженка с. Водяне, Павлоградського району, Дніпропетровської області, громадянка України, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Представник відповідача - адвокат Кравченко Євгеній Миколайович, АДРЕСА_5

Суддя Наталя ЖМУД