Провадження №2/367/2745/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

24 січня 2023 року місто Ірпінь

Ірпінський міський суд Київської області

у складі головуючого судді Одарюка М.П.,

за участю секретаря судового засідання Довгополої І.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника 2-го відповідача Коваленка С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу №757/15354/22-ц за позовом ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» про захист прав споживача (про визнання боргу безпідставним та про зобов`язання списати борг),

встановив:

Зміст позовних вимог, позиції сторін.

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про визнання безпідставним боргу, нарахований за результатами здійснення перерахунку вартості послуги за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року, в сумі 766 гривень 24 копійки, 3% річних та інфляційної складової боргу за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року. Зобов`язати відповідачів списати борг в сумі 766 гривень 24 копійки, 3% річних та інфляційну складову боргу з особового рахунку ОСОБА_1 .

В обгрунтування позову позивається на те, що він є споживачем комунальної послуги з постачання теплової енергії, протягом опалювального періоду 2020/2021 вартість послуги (в частині опалення місць загального користування) визначалась відповідачами позивачу на підставі Методики №315, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово комунального господарства України від 22.11.2018р., яка набрала чинності 25.01.2019р. Станом на 01.07.2021р. Позивач не мав заборговності за послугою, однак в липні 2021 року позивачу було здійснено перерахуно вартості послуги за період жовтень 2020 квітень 2021 року, застосувавши Методику №359, затвердженою наказом Мінбуду України від 31.10.2006р., яка втратила чинність 25 січня 2019 року.

В результаті перерахунку позивачу було нараховано борг у розмірі 766,24 грн., додатково нараховано інфляційні у розмірі 17,58 грн. та 3% річних у розмірі 6,14 грн.

Дане нарахування позивач вважає незаконним та безпідставним, такими що порушують нормативно правові акти, принцип зворотної дії законів у часі, тощо.

1-й відповідач надав відзив на позовну заяву, заперечує проти позовних вимог, вказує, що відносини між Позивачем та КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» у спірний період регулювались Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 № 630, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та іншими нормативно- правовими актами у сфері житлово-комунальних послуг.

З 01 травня 2019 року введено в дію Закон України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року № 2189 (Закон), яким передбачено нові види комунальні послуги та порядки їх надання.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 цього Закону надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Абзацем 1 п. 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону передбачено, що договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього закону (тобто до 01 травня 2019 року), зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

Згідно з абз. 3 цього пункту договори про надання комунальних послуг, у тому числі із співвласниками багатоквартирних будинків, які не прийняли рішення про модель організації договірних відносин з виконавцями комунальних послуг, мають бути укладені виконавцями відповідних комунальних послуг протягом двох місяців з дня набрання чинності рішенням Кабінету Міністрів України про затвердження типових публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг.

Відповідна постанова Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 р. № 830» №1022 прийнята 08.09.2021 та набула чинності тільки з 01.10.2021 (дати опублікування).

Статтею 13 Закону передбачено, що договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.

КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» 01.10.2021 на своєму веб-сайті здійснено публікацію індивідуальних договорів, що є договорами приєднання.

У зв`язку з тим, що співвласники будинку за адресою: АДРЕСА_1 не обрали модель договірних відносин, а тому з 01.11.2021 їхні відносини з КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» врегульовуються індивідуальним договором про надання послуги з постачання теплової енергії.

Тобто, тільки з 01.11.2021 згідно вимог Закону Позивач почав отримувати послугу з постачання теплової енергії.

При цьому, відповідно до ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», що діяв до 01.05.2019, комунальною визначалась послуга з централізованого опалення (ЦО).

Відповідно до ч. 7 ст. 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції на час виникнення договірних правовідносин) договір на надання послуг з централізованого опалення, послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з централізованого постачання гарячої води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), що укладається виконавцем із споживачем - фізичною особою, яка не є суб`єктом господарювання, є договором приєднання.

28.03.2018 у газеті Київської міської ради «Хрещатик» від 28.03.2018 № 34 (5085), розміщено оголошення про те, що КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» стає виконавцем послуг з ЦО та ЦПГВ та викладено договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, який є договором приєднання та вважається акцептованим усіма споживачами, які в установленому законом порядку не надали заперечення щодо його умов.

Отже, відносини між Позивачем та Відповідачем з 01.05.2018 (дата, з якої КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» стало виконавцем послуг) до 31.10.2021, в тому числі і за спірний опалювальний період 2020/2021, врегульовувались договором про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води і відповідно нарахування споживачу проводились за послугу з централізованого опалення.

Відповідно до рекомендацій Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України про запобігання порушення законодавства про захист економічної конкуренції № 60/17-рк/к від 24.06.2021, Підприємству рекомендовано:

-утриматись від застосування Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунальних господарства України від 22.11.2018 №315 (Методика №315) під час розрахунків із споживачами, з якими не укладено договори відповідно до вимог Закону України від 09.11.2017 №2189-УІІІ «Про житлово-комунальні послуги»;

-здійснити перерахунки споживачам, з якими буди укладені до 01.05.2019р. договори про надання комунальних послуг, розміру плати за послуги з централізованого опалення відповідно до Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 №359 (Методика №359).

Частина перша ст. 46 Закону України «Про захист економічної конкуренції» встановлює, що органи Антимонопольного комітету України мають право надавати рекомендації органам влади, органам місцевого самоврядування, органам адміністративно-господарського управління та контролю, суб`єктам господарювання, об`єднанням стосовно припинення дій. які містять ознаки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, усунення причин виникнення цих порушень і умов, що їм сприяють, а у разі, якщо порушення припинено, - щодо вжиття заходів для усунення наслідків цих порушень. Рекомендації надаються у формі листа.

Частиною 2 ст. 46 зазначеного Закону встановлено, що рекомендації органів Антимонопольного комітету України підлягають обов`язковому розгляду органами чи особами, яким вони надані.

Зі змісту ч. З ст. 46 Закону слідує, що за умови виконання положень рекомендацій у разі, якщо порушення не призвело до суттєвого обмеження чи спотворення конкуренції, не завдало значних збитків окремим особам чи суспільству та вжито відповідних заходів для усунення наслідків порушення, провадження у справі про порушення законодавства про захист економічної конкуренції не розпочинається, а розпочате провадження закривається.

За загальним правилом, сформульованим у частині першій ст. 37 Закону України «Про захист економічної конкуренції», у разі виявлення ознак порушення законодавства про захист економічної конкуренції, органи Антимонопольного комітету приймають розпорядження про початок розгляду справи. Частина третя ст. 46 зазначеного Закону визначає виняток із цього загального правила. Однією з обов`язкових умов такого винятку є виконання наданих рекомендацій. У разі їх невиконання діє загальне правило, згідно з яким має бути прийнято розпорядження про початок розгляду справи.

Таким чином, КІТ «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» відповідно до Закону України «Про захист економічної конкуренції» застосувало надані рекомендації задля недопущення порушення законодавства у сфері захисту економічної конкуренції.

Крім того, Міністерство розвитку громад та територій України (Мінрегіон) є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства. Мінрегіон узагальнює практику застосування законодавства з питань, що належать до його компетенції, інформує та надає роз`яснення щодо реалізації державної політики у відповідних сферах.

Мінрегіоном неодноразово надавалися роз`яснення, що застосування Методики № 315 можливе лише після укладання договорів, передбачених ст. 14 Закону № 2189-УІІІ, які відповідають Типовим договорам про надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ від 21.08.2019 № 830 (лист від 17.07.2020 № 7/9.3.1 /12310-20). Мінрегіон зазначає, що хоча Методикою скасовано дію наказу від 31.10.2006 № 359 «Про затвердження Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення», але водночас, відповідно до пункту 3 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 2189-УІІІ, договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом.

КП «КИЇВТЕПЛОЕНЕРГО» неодноразово перевіряла Держпродспоживслужба стосовно дотримання прав споживачів. За результатами перевірки складено приписи, які Відповідач оскаржував в судовому порядку.

Зокрема, колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду від 16.09.2021 по справі № 620/125/21 дійшла висновку, що «Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіоначьиого розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства від 22.11.2018 № 315 має використовуватися після укладення договорів про надання комунальних послуг передбачених Законом України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017 № 2189 - VIII, оскільки до 01.05.2019 та після 01.05.2019 залишаються чинними та продовжують діяти договори про надання комунальних послуг, які були укладені до введення в дію вказаного Закону, а застосування Методики до вказаних договорів можливе лише за умови переходу на нові договірні відносини».

Фактично виникла прогалина у правовому регулюванні відносин щодо порядку нарахування плати за опалення місць загального користування.

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Конституційний Суд України в абзаці 2 підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини рішення від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004 вказав, що «верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо».

Одним з елементів верховенства права є принцип правової визначеності, у якому стверджується, що обмеження основних прав людини та громадянина і втілення цих обмежень на практиці допустиме лише за умови забезпечення передбачуваності застосування правових норм, встановлюваних такими обмеженнями. Принцип правової визначеності вимагає чіткості, зрозумілості й однозначності правових норм, зокрема їх передбачуваності (прогнозованості) та стабільності.

Особи розраховують на стабільність та усталеність юридичного регулювання, тому часті та непередбачувані зміни законодавства перешкоджають ефективній реалізації ними прав і свобод, а також підривають довіру до органів державної влади, їх посадових і службових осіб. Однак очікування осіб не можуть впливати на внесення змін до законів та інших нормативно- правових актів.

Отже, у разі виникнення спору в умовах відсутності юридичної визначеності у правовому регулюванні щодо застосовних порядку здійснення нарахувань за послугу з централізованого опалення місць загального користування застосовуванню підлягає остання затверджена у встановленому порядку методика, яка врегульовувала таке питання (незалежно від втрати чинності відповідною постановою, зокрема від визнання її нечинною чи скасування).

2-й відповідач надав відзив на позовну заяву, відповідно до якого зазначає, що Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» є комунальний господарським об`єднанням комунальних підприємств. утвореним рішенням Київської міської ради від 14 травня 2015 року за №467/1331.

Відповідно до положень пункту 2.2 Статуту, напрямками діяльності Концерну є:

-забезпечення ведення централізованого обліку дебіторської та кредиторської заборгованості учасників Концерну з метою забезпечення погашення дебіторської заборгованості та розрахунків по зобов`язаннях, які виникли перед кредиторами;

-відкриття сервісних центрів обслуговування з надання житлово-комунальних послуг;

-здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) житлових та нежитлових приміщень;

-забезпечення збору платежів від споживачів житлово-комунальних послуг на користь їх виконавців (виробників) відповідно до укладених договорів;

-забезпечення проведення претензійно-позовної роботи учасниками Концерну за єдиною правовою позицією;

-надання платних послуг у галузі житлово-комунального господарства фізичним та юридичним особам;

-здійснення комплексних заходів по підвищенню платіжної дисципліни населення;

-прийом споживачів, проведення систематичної інформаційно-роз`яснювальної роботи щодо порядку надання житлово-комунальних послуг;

-участь в організації та проведенні конференцій та інших науково-практичних заходів за участю фахівців учасників Концерну;

-підготовка, публікація та розповсюдження навчальної, методичної та довідкової літератури;

-забезпечення супроводження фонду для фінансування заходів по впровадженню енергозбереження та реінновації окремих житлових будинків;

-створення та забезпечення роботи єдиної бази кадрових документів працівників учасників Концерну;

-забезпечення здійснення компенсаційних виплат спеціальних пільгових пенсій для окремої категорії працівників учасників Концерну;

-проведення енергоаудиту будівель з метою підвищення енергоефективності будівель міста Києва;

-на договірних засадах надання послуг по монтажу, демонтажу, опломбуванню, розпломбуванню квартирних засобів обліку, на умовах підряду.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: Її споживачі (індивідуальні та колективнії; 2) управитель: 3) виконавці комунальних послуг.

Згідно ч. 2 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», виконавцями комунальних послуг є:

1)послуг з постачання та розподілу природного газу - постачальник, який на підставі ліцензії провадить діяльність із постачання природного газу, та оператор газорозподільної системи, до якої приєднані об`єкти газоспоживання споживача;

2)послуг з постачання та розподілу електричної енергії - енергопостачальник або інший суб`єкт, визначений законом;

3)послуг з постачання теплової енергії - теплопостачальна організація:

4)послуг з постачання гарячої води - суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води;

5)послуг з централізованого водопостачання - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання;

6)послуг з централізованого водовідведення - суб`єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водовідведення;

7)послуг з поводження з побутовими відходами - суб`єкт господарювання, визначений виконавцем послуг з вивезення побутових відходів у встановленому законодавством порядку.

Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» не є виконавцем комунальних послуг, адже не здійснює господарську діяльність з надання будь-яких комунальних послуг.

Виконавцем послуг з постачання теплової енергії за адресою: АДРЕСА_2 є Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго».

Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» не відповідає за зобов`язання інших юридичних осіб.

Також, звертаємо увагу, що, особовий рахунок, відкритий у підприємства-виконавця житлово-комунальних послуг є документом внутрішньогосподарського обліку господарських операцій і списання з цього внутрішнього господарського документа будь-яких сум є правом кредитора, тобто підприємства-виконавця.

Підприємство-виконавець житлово-комунальних послуг самостійно: визначає облікову політику підприємства; обирає форму бухгалтерського обліку як певну систему регістрів обліку, порядку і способу реєстрації та узагальнення інформації в них з додержанням єдиних засад, встановлених цим Законом, та з урахуванням особливостей своєї діяльності і технології обробки облікових даних; розробляє систему і форми внутрішньогосподарського (управлінського) обліку, звітності і контролю господарських операцій, визначає права працівників на підписання бухгалтерських документів; затверджує правила документообороту і технологію обробки облікової інформації, додаткову систему рахунків і регістрів аналітичного обліку.

Аналогічна правова позиція викладена в Рішенні Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ у справі № 6-3986св14.

Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» не втручається і не може втручатися в внутрішньогосподарський облік інших підприємством, а тому зобов`язання Комунального концерну «Центр комунального сервісу» списати борг з особового рахунку відкритого у іншої юридичної особи, суперечить нормам законодавства України.

Отже, враховуючи все вищевикладене, Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» є неналежним Відповідачем по даній справі, оскільки Концерн не лише не є Виконавцем послуг з постачання теплової енергії, у вигляді послуг з централізованого опалення та послуг з гарячого водопостачання, а також немає жодних договірних відносин з Позивачем щодо надання йому таких Послуг.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», комерційний облік здійснюється вузлом (вузлами) комерційного обліку відповідної комунальної послуги, що забезпечує (забезпечують) загальний облік її споживання, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово- комунального господарства.

В опалювальний період 2020/2021 рр. обсяг теплової енергії на опалення місць загального користування визначався відповідно до Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018 року.

На виконання вимог рекомендацій Адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» звернулося до Комунального концерну «Центр комунального сервісу» з листом № 30/5/4/9957 від 09.07.2021 року, в якому просило у розрахунковому періоді «Липень 2021» провести коригування нарахувань кількості теплової енергії спожитої на опалення місць загального користування за період жовтень 2020 - квітень 2021 для будинків квартири яких не на 100 % оснащені індивідуальними вузлами розподілу обліку теплової енергії.

На підставі вище зазначеного листа було проведено перерахунок за опалення місць загального користування і у будинку АДРЕСА_3 .

Щодо застосування Методики розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, що затверджена наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України № 359 від 31.10.2006 року при здійснені нарахувань за опалення місць загального користування;

Відповідно до статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (далі - Закон) у будівлях обсяг відповідної комунальної послуги, визначений за допомогою вузла комерційного обліку, розподіляється між усіма споживачами з урахуванням показань вузлів розподільного обліку, приладів - розподілювачів теплової енергії.

Споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії/приладами - розподілювачами теплової енергіі/вузлами розподільного обліку 4 витрати теплоносія (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями відповідно до методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, але не менше мінімальної частки середнього питомого споживання теплової енергії серед інших споживачів у будівлі.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання».

Пунктом 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону передбачено, що до затвердження центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг співвласники багатоквартирного будинку або іншої будівлі, де налічуються два або більше споживачів, можуть визначити свій порядок розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг відповідно до положень статті 10 Закону, а також прийняти рішення про незастосування положень частини п`ятої статті 10 Закону при розрахунках за житлово-комунальні послуги у відповідному будинку, будівлі.

Відповідно до пункту 1.2 Методики розрахунку кількості теплової, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків та визначення плат за їх опалення, затвердженої наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 № 359 (далі - Методика № 359), ця методика встановлює порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами.

Згідно із пунктом 2.1.4 Методики № 359, у разі часткового оснащення приміщень споживачів приладами обліку теплової енергії та відсутності приладів обліку теплової енергії на місця загального користування, витрати теплової енергії на опалення міць загального користування визначаються розрахунком за формулами, наведеними в пункті 2.1.

Загальна кількість теплової енергії на опалення МЗК визначається за формулою (пункт 2.3):

При цьому, відповідно до пункту 1.4. Методики № 359 кількість теплової енергії на опалення місць загального користування окремо не визначається, а входить до загальної кількості теплової енергії, виставленої до плати за опалення у таких випадках: якщо в багатоквартирному будинку незалежно від наявності або відсутності загальнобудинкового обліку теплової енергії відсутні суб`єкти господарювання, помешкання з індивідуальним опаленням, усі житлові квартири не обладнані приладами обліку витрат теплової енергії на опалення.

Оскільки, деякі приміщення (квартири) будинку за адресою: АДРЕСА_2 оснащені приладами обліку теплової енергії, то витрати теплової енергії на опалення місць загального користування повинні визначатись за формулою наведеною в пункті 2.3 Методики № 359.

Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України відповідно до статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», пункту 4 частини другої статті 4 Закону' України «Про житлово-комунальні послуги», пункту 8 Положення про Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України прийнято наказ від 22.11.2018 №315, яким затверджено Методику розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг (далі - Методика № 315).

Ця методика встановлює порядок визначення обсягів спожитої у будівлі теплової енергії на опалення житлових та нежитлових приміщень, які є самостійними об`єктами нерухомого майна, опалення місць загального користування, гаряче водопостачання (у разі обліку теплової енергії у гарячій воді), забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції); обсягів холодної, гарячої води, витраченої на загальнобудинкові потреби; обсягів холодної та гарячої води, спожитої споживачами, приміщення яких не оснащені вузлами розподільного обліку; порядок розподілу обсягів спожитих комунальних послуг з постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, визначає вимоги до приладів-розподілювачів теплової енергії, поправкові коефіцієнти для розподілу обсягу спожитої теплової енергії між окремими споживачами у будівлях, оснащених вузлами комерційного обліку теплової енергії та/або гарячої, та/або холодної води, де налічуються два та більше споживачів (пункт 1 Методики №315).

Відповідно до Закону України від 24.06.2004 № 1875-ІУ «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 1875-ГУ) мешканці багатоквартирних будинків-споживачі отримають комунальні послуги: з централізованого опалення; з централізованого постачання гарячої води; з централізованого водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Відповідно до Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Закону від 09.11.2017 № 2189-УІІІ «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон № 2189-УІІІ), на виконання яких розроблена та затверджена Методика № 315, комунальними послугами є, зокрема, послуги: з постачання теплової енергії; з постачання гарячої води; з централізованого водопостачання; з централізованого водовідведення.

Підприємства тепло-, водопостачання та водовідведення надавали комунальні послуги та нараховувати плату за них відповідно до вимог Закону № 1875-IV та Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та договорів, оформлених на підставі типових договорів про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630 (далі - Правила №630).

Відповідно до вимог пункту 3 Прикінцевих та перехідних положень Закону № 2189-VIII договори про надання комунальних послуг, укладені до введення в дію цього Закону, зберігають чинність на умовах, визначених такими договорами, до дати набрання чинності договорами про надання відповідних комунальних послуг, укладеними за правилами, визначеними цим Законом. Такі договори мають бути укладені між споживачами та виконавцями комунальних послуг протягом одного року з дати введення в дію цього Закону. У разі якщо згідно з договорами про надання комунальних послуг, укладеними до введення в дію цього Закону, передбачено більш ранній строк їх припинення, такі договори вважаються продовженими на той самий строк і на тих самих умовах.

Отже, наразі залишаються чинними та продовжують діяти договори про надання комунальних послуг, які були укладені до введення в дію Закону № 2189-VI1I, та до вказаних договорів не передбачено можливості застосування виконавцями послуг Методики №315.

Натомість, договори про надання комунальних послуг, шо були укладені до 01.05.2019. передбачають застосування положень Правил № 630 та Методики № 359.

Методика № 315 може застосовуватись лише після укладення споживачами нових договорів з виконавцями комунальних послуг (за вимогами Закону № 2189-VI11). До того часу, нарахування населенню за комунальні послуги мас здійснюватися за чинними договорами та правилами.

Також, Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України було надано роз`яснення щодо застосування Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг при нарахуванні плати споживачам, в яких зазначено, що, чинні договори зі споживачами. Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та Типовий договір про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення. затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 р. № 630, не передбачають можливості застосування виконавцями послуг Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, шо затверджена наказом від 22.11.2018 № 315.

У відповіді на відзив позивач зазначає, що в місті Києві та деяких районах Київської області надання послуг з централізованого опалення / постачання теплової енергії має свою специфіку. Ця специфіка полягає в тому, що обов`язки з постачання теплової енергії та обов`язки зі здійснення обрахунку та нарахування плати за надані послуги поділені між різними особами.

Така специфіка має місце і спірних правовідносинах, оскільки в нашому випадку постачальником послуг є Відповідач 1 (КП «Київтеплоенерго»), а всі інші функції покладені на Відповідача 2. Зазначене закріплене в Розпорядженні Київської міської державної адміністрації від 08.12.2016 № 1244 «Про єдину міську службу для комплексного обслуговування споживачів житлово-комунальних послуг за принципом «єдиного вікна» на базі Комунальному Концерну «Центр комунального сервісу»» (зі змінами) пунктом 2.1. якого передбачено, що КК «ЦКС» зобов`язаний забезпечити організацію роботи єдиної міської служби для комплексного обслуговування споживачів житлово-комунальних послуг за принципом «єдиного вікна» (з автоматизацію технологічних процесів у частині обліку, нарахування плати за житлово-комунальні та інші пов`язані послуги, із веденням централізованого обліку, супроводу, обробки платежів та формування, виготовлення, друку й доставки рахунків для оплати житлово-комунальних та інших пов`язаних послуг) на договірній основі з виконавцями житлово-комунальних послуг в установленому порядку[1].

Це підтверджує і КК «ЦКС», який, з посиланням на свій статут зазначає, що напрямками діяльності КК «ЦКС» є: здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуги; забезпечення збору платежів, забезпечення проведення претензійно-позовної роботи тощо.

Такий розподіл функцій між Відповідачами передбачений засновником обох Відповідачів - Київською міською радою в особі свого виконавчого органу, врегульований на рівні локальних нормативних актів та не суперечить приписам Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

До того ж, що головне, саме КК «ЦКС» здійснив перерахунок та незаконно нарахував Позивачу борг. Цей факт доведений в позовній заяві та визнається Відповідачем 2 у відзиві на позовну заяву. Та обставина, що незаконний перерахунок був здійснений на письмове прохання Відповідача 1 не спростовує вини КК «ЦКС», адже згідно ст. 60 Конституції України ніхто ке зобов`язаний виконувати явно злочинні розпорядження чи накази. Тим самим, зазначеними діями саме КК «ЦКС» порушив права Позивача. При цьому, продовжуючи обліковувати незаконний борг та вимагаючи від Позивача його сплати (шляхом відображення боргу в щомісячних рахунках-повідомленнях), КК «ЦКС» і надалі продовжує порушувати права Позивача. Більш того саме КК «ЦКС» нарахував Позивачу 3% річних та інфляційну складову боргу за несплату Позивачем незаконного боргу. А тому задоволення позовних вимог в частині Відповідача 2 дозволить відновити порушені права Позивача - спростовувати законність перерахунку та списати незаконні борг, 3% річних та інфляційну складову боргу.

Що ж до підстав перерахунку, то ані прохання Відповідача 1, ані Рекомендації відділення Антимонопольного комітету України не є законними підставами для здійснення перерахунку. Докладно з цього приводу Позивач вже зазначав у позовній заяві та у відповіді на відзив Відповідача 1, а тому наразі відсутня необхідність повторюватись.

З приводу посилань Відповідача 2 на позицію Міністерства розвитку громад та територій України слід зазначити, що всі ці посилання спростовуються листом цього самого Міністерства № 7/11.1/12976-21 від 01.09.2021, яким Міністерство звертає увагу КП «Київтеплоенерго» на необхідності застосування саме чинної Методики № 315

Відповідачі визнають, що Методика № 359 (Методика розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення, затвердженою наказом Мінбуду України від 31.10.2006 № 359) втратила чинність 25.01.2019. Проте вважає, що Методика № 315 (Методика розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 22.11.2018 № 315), незважаючи на набрання нею чинності 25.01.2019, не могла застосуватись до 01.11.2021(дата укладення нового договору).

За таких умов, якщо погодитись з позицією Відповідачів в цій частині, то в період з 25.01.2019 і до 01.11.2021 були відсутні підстави для застосування не тільки Методики № 315, а і Методики № 359, оскільки застосування нормативного акту, що втратив чинність суперечить ст. 58 Конституції України та ст. 5 Цивільного кодексу України, а новий нормативний акт (як вважають Відповідачів) ще не діяв.

У зв`язку з зазначеним слід звернутись до висновку Європейського Суду з прав людини (заява № 48068/06, рішення від 18.12.2008 у справі «Новік проти України») згідно якого надзвичайно важливою умовою є забезпечення загального принципу юридичної визначеності. Вимога «якості закону» у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції означає, що закон має бути достатньо доступним, чітко сформульованим і передбачуваним у своєму застосуванні для того, щоб виключити будь-який ризик свавілля.

Відповідно до вимог принципу правової визначеності правозастосовчий орган у випадку неточності, недостатньої чіткості, суперечливості норм позитивного права має тлумачити норму на користь невладного суб`єкта (якщо однією зі сторін спору є представник держави або органу місцевого самоврядування), адже якщо держава нездатна забезпечити видання зрозумілих правил, то саме вона і повинна розплачуватися за свої прорахунки. Це так зване правило пріоритету норми за найбільш сприятливим для особи тлумаченням. Подібний висновок викладено у постановах Верховного Суду від 07.10.2021 у справі № 903/834/20, від 03.07.2019 у справі № 911/1521/18, від 09.11.2020 у справі № 904/2404/18.

У судовому засіданні позивач підтримує позовні вимоги, просить суд їх задовольнити.

Представник 1-го відповідача, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, двіча підряд не вийшов на відеоконференцію.

Представник 2-го відповідача заперечує проти позовних вимог, зазначає, що 2-й відповідач не є належним відповідачем та на виконання рекомендацій Антимонопольного комітету України 1-м відповідачем було здійснено перерахунок послуги з опалення.

Суд, розглянувши позовні вимоги, вислухавши пояснення позивача та 1-го відповідача, вважає за необхідне зазначити наступне.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Позивач є власником квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (в обліку Відповідачів адреса квартири значиться: АДРЕСА_4 ) і є споживачем Послуги щодо Квартири.

07 грудня 2019 року між позивачем та 1-м відповідачем було укладено договір про надання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води населенню №90101 (далі Договір).

Пунктом 1 Договору визначено, що виконавець (1-й відповідач) зобов`язується своєчасно надавати споживачеві відповідної якості послуги з централізованого оплаення, постачання гарячої води згідно з діючими нормативами, а споживач (позивач) зобов`язується своєчасно та у повному обсязі оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Квартира Позивача обладнана вузлом розподільного обліку теплової енергії (індивідуальним тепловим лічильником) у зв`язку з чим в опалювальному періоді 2020/2021 (жовтень 2020 р. - квітень 2021 р.) щомісячна плата Позивача за Послугою складалась із двох частин: (а) із вартості Послуги за опалення Квартири (яка визначалась на підставі показників Лічильника) та (б) із вартості Послуги щодо опалення МЗК.

Зазначене узгоджується з п. 2 та абз. 2 п. З ч. 2 ст. 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» (далі - Закон) за приписами якого споживачам, приміщення яких оснащені вузлами розподільного обліку теплової енергії, обсяг спожитої теплової енергії визначається за їхніми показаннями. В свою чергу обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, визначається та розподіляється між споживачами пропорційно до площі (об`єму) квартири (іншого приміщення) за методикою розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово- комунального господарства (п. 2 ч. 2 ст. 10 Закону).

Протягом опалювального періоду 2020/2021 (жовтень 2020 р. - квітень 2021 р.) чинною була Методика № 315, яка набрала сили 25 січня 2019 р. і є чинною до цього часу.

Пунктом 2 розділу III Методики № 315 передбачено, що у разі відсутності вузлів розподільного обліку у МЗК та допоміжних приміщеннях будівлі обсяг теплової енергії, витрачений на опалення МЗК та допоміжних приміщень будівлі, визначається як частка від загального обсягу споживання теплової енергії на опалення будівлі: одноповерхова

будівля - 20 %; двоповерхова - 18 %; триповерхова - 16 %; чотириповерхова - 14 п`ятиповерхова - 12 %; шестиповерхова та вище - 10 % (будинок в якому знаходиться Квартира Позивача має 21 поверх).

Керуючись Методикою № 315 в період жовтень 2020 р. - квітень 2021 р. відповідачі визначили Позивачу вартість Послуги всього в сумі 3 828,61 грн., з яких плата за Лічильником (опалення Квартири) - 3 313,97 грн. та плата за опалення МЗК - 514,64 грн. Позивач не оспорює цю суму. Зведена інформація щодо нарахування суми 3 828,61 грн та її складових наведена в додатку до заяви Позивача від 10.08.2022р.

Позивач належно сплатив вартість Послуги в сумі 3 828,61 грн. та станом на 01 липня 2021 р. не мав заборгованості за Послугою.

Наприкінці липня 2021 р. в особистому кабінеті Позивача на сайтах Відповідача 1 (КП «КТЕ») та КК «Центр комунального сервісу» з`явився борг в сумі 787,84 грн.

Згідно листа КК «ЦКС» (№ 2884-т від 10.09.2021) на підставі листа (доручення) виконавця послуг КП «КТЕ» від 09 липня 2021 р. № 30/5/4/9957 та на виконання рішення адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24 червня 2021 р. відповідно до якого необхідно змінити методику нарахувань за опалення будинків, частково обладнаних квартирними лічильниками тепла, а також відкоригувати нарахування за опалення у минулому опалювальному сезоні для власників квартир у таких будинках, у липні КК «ЦКС» за адресою будинку Позивача знято нарахування за опалення МЗК за період 2020/2021 (згідно Методики № 315) та здійснено нарахування відповідно до Методики № 359, що було відображено в рахунках повідомленнях споживачів у графі «Перерахунок» за розрахунковий період «липень 2021 року». Зокрема у липні 2021 року за особовим * рахунком Позивача здійснено донарахування за послугу з централізованого опалення МЗК на суму 787,84 грн.

17.09.2021 Позивач звернувся до обох Відповідачів (КК «ЦКС» та КП «КТЕ») з заявою про зняття (анулювання) безпідставного здійсненого перерахунку. В заяві Позивач просив внести зміни до обліку Відповідачів та зняти безпідставно здійснені нарахування (перерахунок) за Послугою щодо опалення МЗК, зокрема, через те, що Методика № 359 втратила чинність це 25 січня 2019 р.

У відповідь Позивач отримав лист КП «КТЕ» № 30/3/2/15789 від 04.10.2021 «Щодо нарахування за послуго з централізованого опалення», у якому КП «КТЕ» визнало, що Методика № 359 втратила чинність в 2019 р. та наразі має застосовуватись чинна Методика № 315. Проте зазначило, що в червні 2021 р. КП «КТЕ» отримало від Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України рекомендації, згідно з якими КП «КТЕ» рекомендовано змінити методику нарахувань за опалення будинків частково обладнаних квартирними лічильниками тепла, а також здійснити перерахунок споживачам, з якими були укладені до 01.05.2019 договори про надання комунальних послуг згідно з Методикою № 315. Зважаючи на це, в липні 2021 р., в житловому будинку де знаходиться Квартира Позивача, проведено перерозподіл обсягів теплової енергії на опалення місць МЗК за період з жовтня 2020 року до квітня 2021 року. За результатами такого перерахунку Позивачу було донараховано 787,84 грн., що відображено у рахунку- повідомленні станом на 01.08.2021. Додатково до цього КП «КТЕ» зазначило, що отримало лист, яким Міністерство розвитку громад та території України запропоновано виконавцям комунальних послуг використовувати положення чинної Методики № 315 - частині визначення обсягу витрат теплової енергії для опалення МЗК.

Станом на дату подачі позовної заяви сума боргу становить 766,24 грн. (787,84- 15,55-6,62).

Нормативне обгрунтування та висновки суду.

Згідно ч.ч. 2, 6 ст. 4 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) основним актом цивільного законодавства України є Цивільний кодекс України. Цивільні відносини регулюються однаково на всій території України.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності (ч. З ст. 5 ЦК України).

22 листопада 2018 р. Міністерство регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України видало наказ № 315 «Про затвердження Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг» (далі - Наказ № 315), яким затвердило Методику № 315 (пункт 2) та одночасно визнало Методику № 359 такою, що втратила чинність (пункт 3). Наказ № 315 набрав чинності 25 січня 2019 р. у зв`язку з чим в цей день Методика № 359 втратила чинність, а Методика №315 набрала чинності. Відповідна інформація оприлюднена на офіційному сайті Верховної Ради України1.

Частиною 1 ст. 58 Конституції України передбачено, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.

Згідно з висновками щодо тлумачення змісту ст. 58 Конституції України, викладеними у рішеннях Конституційного Суду України від 13 травня 1997 р № 1-зп, від 9 лютого 1999 р № 1-рп/99, від 5 квітня 2001 р № З-рп/2001, від 13 березня 2012 р № 6- рп/2012, закони та інші нормативно-правові акти поширюють свою дію тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

У рішенні від 03 жовтня 1997 р. у справі за конституційним зверненням ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення частини п`ятої статті 94 та статті 160 Конституції України (справа про набуття чинності Конституцією України) № 4-зп, справа № 18/183-97 Конституційний Суд України надав роз`яснення порядку набрання чинності Конституцією України та іншими нормативно-правовими актами. Зокрема в пункті 3 мотивувальної частини зазначеного рішення Конституційний Суд України зазначив, що конкретна сфера суспільних відносин не може бути водночас врегульована однопредметними нормативними правовими актами однакової сили, які за змістом суперечать один одному. Звичайною є практика, коли наступний у часі акт містить пряме застереження щодо повного або часткового скасування попереднього. Загальновизнаним є й те, що з прийняттям нового акта, якщо інше не передбачено самим цим актом, автоматично скасовується однопредметний акт, який діяв у часі раніше, тобто діє правило Lex posterior derogat priori - «наступний закон скасовує попередній».

За таких обставин Методика № 359, що втратила чинність 25 січня 2019 р, не може бути підставою для зміни в липні 2021 року вартості Послуги, яка була спожита та оплачена Позивачем в жовтні 2020 р - квітні 2021 р.

З обставин справи вбачається, що Відповідачі застосували Методику № 359 » лише з метою проведення перерахунку та нарахування боргу. Починаючи з 25 січня 2019р., до моменту перерахунку та після проведення перерахунку Відповідачі застосовували та продовжують застосовувати чинну Методику № 315. Тобто Відповідачі одноразово застосували Методику № 359, нарахували борг, а потім знов повернулись до застосування належного нормативного акту (Методики № 315). Такий підхід є вибірковим застосування законодавства, порушує закріплений в ч. 1 ст. 8 Конституції України принцип верховенства права та суперечить практиці ЄСПЛ.

На думку ЄСПЛ, поняття «якість закону» означає, що національне законодавство має бути доступним і передбачуваним, тобто визначати достатньо чіткі положення, аби дати людям адекватну вказівку щодо обставин і умов, за яких державні органи мають право вживати заходів, що вплинуть на конвенційні права цих людей (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справах «Є. G. та інші проти Болгарії» від 24 квітня 2008 року (С. G. and Others v. Bulgaria, заява № 1365/07,§ 39), «Олександр Волков проти України» від 9 січня 2013 року (Oleksandr Volkov v. Ukraine, заява № 21722/11, § 170)).

Принцип верховенства права пронизує всі положення Конвенції, включно з протоколами до неї. Тому держава-учасниця Конвенції має забезпечити, щоб акти її правотворчості та правозастосування цьому принципу відповідали, зокрема у частині гарантування юридичної визначеності у кожних спірних правовідносинах. З цією метою, маючи позитивні обов`язки за статтею 1 Першого протоколу до Конвенції, держава повинна встановити таке правове регулювання відповідних відносин, щоби максимально усунути ситуації юридичної невизначеності щодо долі коштів споживачів, борг яких після визнання протиправними (незаконними) та нечинними актів уряду може штучно виникати внаслідок перерахунку обсягу спожитого природного газу у бік збільшення.

Зазначене відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду, що викладена в п.п. 29 - 34 постанови від 26 жовтня 2021 р. у справі № 766/20797/18.

Рекомендації Адміністративної колегії Північного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 24.06.2021 № 60/17- рк/к «Про запобігання порушення законодавства про захист економічної конкуренції» на які Відповідачі посилаються як на підставу здійснення перерахунку, не є законною підставою для застосування не чинної Методики № 359 з огляду на таке.

Рекомендаціями АМКУ КП «КТЕ» рекомендовано здійснити перерахунки споживачам, з якими договори були укладені до 01.05.2019.

Судом встановлено, що договір між позивачем та 1-м відповідачем було укладено 07.12.2019р., отже, 1-й відповідач не мав законних підстав для ініціювання питання перерахунку позивачу розмір плати за послуги з централізованого опалення.

Згідно ч. 3 ст. 5 ЦК України якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

Таким чином, здійснений 1-м відповідачем позивачу перерахунок вартості Послуги з опалення МЗК, рівно які і всі нараховані у зв`язку з ним суми, є незаконним, що як наслідок, зумовлює зобов`язання першого відповідача списати борг в сумі 766 гривень 24 копійки, 3% річних та інфляційну складову боргу з особового рахунку ОСОБА_1 .

При таких обставинах суд вважає за необхідне задовольнити позов до 1-го відповідача.

Відносно позовних вимог до 2-го відповідача.

Частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин), встановлено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору, а виробник - суб`єкт господарювання, який виробляє або створює житлово-комунальні послуги; споживач - фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Рішенням Київської міської ради від 14 травня 2015 року за №467/1331 «Про створення комунального Концерну «Центр комунального сервісу», створено комунальний Концерн «Центр комунального сервісу», яким віднесено комунальний Концерн «Центр комунального сервісу» до сфери управління виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та затверджено Статут комунального Концерну «Центр комунального сервісу», що додається.

Відповідно до пункту 1.2 Статуту Концерн є комунальним господарським об`єднанням комунальних підприємств, які здійснювали діяльність щодо обслуговування житлового і нежитлового фонду та щодо забезпечення надання комунальних послуг власникам/наймачам/орендарям житлового та нежитлового фонду м. Києва.

Відповідно до пункту 2.1 Статуту Концерн створено з метою: ефективного використання комунального майна територіальної громади міста Києва, врегулювання майнових питань діяльності учасників Концерну та отримання прибутку; Координація та удосконалення роботи учасників Концерну; Створення оптимальних умов для контролю за вжиттям заходів, спрямованих на зменшення розмірів дебіторської та кредиторської заборгованостей учасників Концерну.

Згідно з пунктом 2.2. Статуту, основними напрямками діяльності Концерну є: забезпечення ведення централізованого обліку дебіторської та кредиторської заборгованості учасників Концерну з метою забезпечення погашення дебіторської заборгованості та розрахунків по зобов`язаннях, які виникли перед кредиторами; Відкриття сервісних центрів обслуговування з надання житлово-комунальних послуг; Здійснення нарахувань та виготовлення рахунків на сплату житлово-комунальних послуг для споживачів (власників, наймачів) житлових та нежитлових приміщень; Забезпечення збору платежів від споживачів житлово-комунальних послуг на користь їх виконавців (виробників) відповідно до укладених договорів; Забезпечення проведення претензійно-позовної роботи учасниками Концерну за єдиною правовою позицією; Надання платних послуг у галузі житлово-комунального господарства фізичним та юридичним особам; Здійснення комплексних заходів по підвищенню платіжної дисципліни населення; Прийом споживачів, проведення систематичної інформаційно-роз`яснювальної роботи щодо порядку надання житлово-комунальних послуг; Участь в організації та проведенні конференцій та інших науково-практичних заходів за участю фахівців учасників Концерну; Підготовка, публікація та розповсюдження навчальної, методичної та довідкової літератури; Забезпечення супроводження фонду для фінансування заходів по впровадженню енергозбереження та реінновації окремих житлових будинків; Створення та забезпечення роботи єдиної бази кадрових документів працівників учасників Концерну; Забезпечення здійснення компенсаційних виплат спеціальних пільгових пенсій для окремої категорії працівників учасників Концерну; Проведення енергоаудиту будівель з метою підвищення енергоефективності будівель міста Києва; На договірних засадах надання послуг по монтажу, демонтажу, опломбуванню, розпломбуванню квартирних засобів обліку, на умовах підряду.

Відповідно до пункту 3.6 Статуту взаємовідносини Концерну з його учасниками будуються на договірній основі між ними і делегованих Концерну управлінських функцій, в яких обумовлюються відсоткові внески учасників на утримання Концерну і обов`язки Концерну перед учасниками по виконанню своїх зобов`язань перед ними і тих функцій, виконання яких учасники делегують Концерну.

Згідно з пунктом 3.5 Статуту Концерн не відповідає по зобов`язаннях органів влади та учасників Концерну, як і останні не відповідають по зобов`язаннях Концерну.

Відповідно до пункту 3.2 Статуту у своїй діяльності Концерн керується Конституцією України, законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, актами Кабінету Міністрів України, рішеннями Київської міської ради, розпорядженнями Київського міського голови, виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), наказами Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та цим Статутом.

За таких обставин, КК «Центр комунального сервісу» здійснює обслуговування будинку за адресою: АДРЕСА_4 у сфері надання комунальних послуг з центрального постачання гарячої води.

Відповідно до рішення КМДА від 24 квітня 2018 року № 517/4581 з 01 травня 2018 року виконавцем послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води визначено Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Кнївтеплоенерго», на баланс КП «Київтеплоенерго» було передано теплові мережі, котельні, теплові пункти, прилади обліку тощо.

Таким чином, виходячи з вищезазначеного, з 01.05.2018 року Виконавцем послуг з централізованого опалення в місті Києві за адресою: вул. Воскресенська, 6уд. 12-В є комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної ілміністрації) «Київтеплоенерго».

01 березня 2021 року між КК «Центр комунального сервісу» та КП «Київтеплоенерго» укладено Договір № 185/ЕЗ-21 про надання послуг, згідно пункту1.2 якого КК «Центр комунального сервісу» надає КП «Київтеплоенерго» послуги з обробки даних, контакт-центру та інші послуги, що передбачають комплексне обслуговування споживачів за послуги замовника за принципом «єдиного вікна».

З аналізу умов зазначеного договору вбачається, що КК «Центр комунального сервісу» не є Виконавцем послуг з централізованого опалення, а лише здійснює обслуговування (нарахування, друк квитанцій, супровід нарахувань, орацювання звернень, облік послуг та ін.) споживачів КП «Київтеплоенерго».

Відповідно до частини другої, четвертої статті 19 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).

Статтею 3 Закону визначено предмет регулювання цього Закону і суб`єкти у сфері житлово-комунальних послуг.

Відповідно до вказаної норми Закону, предметом регулювання його норм є правовідносини, що виникають між виробниками, виконавцями, споживачами у процесі створення, надання та споживання житлово-комунальних послуг , а суб`єктами цього Закону є органи виконавчої влади, органи місцевого самоврядування, власники, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до статті 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» споживач має право: 1) одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг; 2) одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; 3) на відшкодування збитків, завданих його майну та/або приміщенню, шкоди, заподіяної його життю чи здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг; 4) на усунення протягом строку, встановленого договором або законодавством, виявлених недоліків у наданні житлово-комунальних послуг; 5) на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством; 6) на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні, а також за період фактичної відсутності житлово-комунальних послуг, визначених договором у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України; 7) отримувати від виконавця компенсацію в розмірі, визначеному договором, рішенням суду або законодавством, за перевищення нормативних термінів на проведення аварійно-відновлювальних робіт; 8) на перевірку кількості та якості житлово-комунальних послуг у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

За змістом частини першої статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний: 1) розробляти і подавати на затвердження розрахунки щодо рівня цін/тарифів на житлово-комунальні послуги першої і другої групи (пункти 1 та 2 частини першоїстатті 14 цього Закону) в порядку, встановленому законодавством; 2) пропонувати при укладенні договору ціни/тарифи на житлово-комунальні послуги третьої групи (пункт 3 частини першої статті 14 цього Закону); 3) брати участь у конкурсах на набуття права виконувати житлово-комунальні послуги на певній території відповідно до цього Закону; 4) вимагати від споживача дотримання вимог правил експлуатації жилих приміщень та прибудинкової території, санітарно-гігієнічних і протипожежних правил та інших нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг; 5) вимагати від споживача своєчасного проведення робіт щодо усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з вини споживача, або відшкодування вартості цих робіт; 6) отримувати компенсацію за надані відповідно до закону окремим категоріям громадян пільги та нараховані субсидії з оплати житлово-комунальних послуг і повертати їх у разі ненадання таких послуг чи пільг; 7) на відшкодування втрат у разі затвердження відповідним органом місцевого самоврядування цін/тарифів нижчими від розміру економічно обґрунтованих витрат на їх виробництво; 8) доступу в приміщення, будинки і споруди для ліквідації аварій, усунення неполадок санітарно-технічного та інженерного обладнання, його встановлення і заміни, проведення технічних та профілактичних оглядів і перевірки показань засобів обліку в порядку, визначеному законом і договором.

Згідно з частиною другою статті 21 Закону, виконавець зобов`язаний: 1) забезпечувати своєчасність та відповідну якість житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору, в тому числі шляхом створення систем управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; 2) здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень; 3) підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором; 4) надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо; 5) своєчасно проводити підготовку жилого будинку і його технічного обладнання до експлуатації в осінньо-зимовий період; 6) розглядати у визначений законодавством термін претензії та скарги споживачів і проводити відповідні перерахунки розміру плати за житлово-комунальні послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості; 7) утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування та ремонт внутрішньобудинкових мереж, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені договором та/або законодавством; 8) сплачувати споживачу компенсацію за перевищення встановлених термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт у розмірі, визначеному договором або законодавством; 9) вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг, зміною їх споживчих властивостей та перевищенням термінів проведення аварійно-відновлювальних робіт; 10) своєчасно за власний рахунок проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з отриманням житлово-комунальних послуг, що виникли з його вини.

Відповідач не є виконавцем наданих послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води та, відповідно до своїх повноважень, забезпечує збір платежів від споживачів житлово-комунальних послуг на користь їх виконавців (виробників) згідно укладених договорів, і той же час, Концерн не відповідає по зобов`язаннях органів влади та учасників Концерну, як і останні не відповідають по зобов`язаннях Концерну.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, що КК «Центр комунального сервісу» є неналежним відповідачем по даній справі.

Судові витрати мають бути стягнуті з 1-го відповідача на користь держави.

Керуючись ст. 10-13,77-80,259,263-265,279 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», Комунальний концерн «Центр комунального сервісу» про захист прав споживача (про визнання боргу безпідставним та про зобов`язання списати борг), - задовольнити частково.

Визнати безпідставним борг, нарахований ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , особовий рахунок НОМЕР_2 , за послугою з централізованого опалення місць загального користування (постачання теплової енергії) за адресою: АДРЕСА_4 (в обліку відповідачів адреса значиться як: АДРЕСА_4 ), за результатами здійснення перерахунку вартості послуги за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року, в сумі 766 гривень 24 копійки.

Визнати безпідставним нарахування 3% річних та інфляційної складової боргу, що нараховані ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , особовий рахунок НОМЕР_2 , на суму боргу, визначену за результатами здійснення перерахунку за послугою з централізованого опалення місць загального користування (постачання теплової енергії) за адресою: АДРЕСА_4 (в обліку відповідачів адреса значиться як: АДРЕСА_4 ) за період з жовтня 2020 року по квітень 2021 року.

Зобов`язати Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго», ідентифікаційний , списати борг в сумі 766 гривень 24 копійки, 3% річних та інфляційну складову боргу з особового рахунку ОСОБА_1 .

В задоволенні решти вимог позову відмовити.

Стягнути з Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київська міська державна адміністрація) «Київтеплоенерго» () на користь держави 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок судового збору.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua

Суддя: М.П. Одарюк

Повний текст судового рішення складено 30 січня 2023 року.