ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________

Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 березня 2023 року Фастівський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді Ковалевської Л.М., за участю секретаря Омельчук С.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Фастові в порядку загального позовного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В., приватний нотаріус Фастівського міського нотаріального округу Вінічук Н.В. про визнання недійсним заповіту, -

ВСТАНОВИВ:

21 грудня 2020 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Каба Д.В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В., приватний нотаріус Фастівського міського нотаріального округу Вінічук Н.В. про визнання недійсним заповіту, мотивуючи вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 є днем смерті ОСОБА_3 , після його смерті відкрилася спадщина на належне йому за життя майно: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку під житловим будинком; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 та на земельну ділянку під житловим будинком; квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ; квартира за адресою: АДРЕСА_4 ; 1/3 частину двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_5 ; автомобіль Аudі; корпоративні права в ТзОВ «Афган-Центр, ТзОВ «Кепітал-Будінвест», ТзОВ «Міжнародний центр реабілітації інвалідів постраждалих від мін». Спадкоємцями ОСОБА_3 за законом першої черги є донька ОСОБА_3 - ОСОБА_1 та батько - ОСОБА_4 . Однак, останній 29.09.2020 відмовився від належної йому за законом спадщини на користь ОСОБА_1 .

Крім того, до спадкоємців по закону другої черги належить рідний брат померлого - ОСОБА_5 . Після смерті батька позивач дізналась, що 14.08.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. заведено спадкову справу за фактом смерті ОСОБА_3 . Вказану спадкову справу було заведено за заявою ОСОБА_2 , на яку, як виявилось під час ознайомлення з матеріалами спадкової справи, померлий ОСОБА_3 13.12.2017 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області Вінічук Н.В.

За умовами даного заповіту ОСОБА_2 у спадок переходить житловий будинок з адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка під вказаним житловим будинком. ОСОБА_2 не є родичкою померлого ОСОБА_3 ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання недійсним заповіту, оскільки при його складенні, у зв`язку з незадовільним станом здоров`я ОСОБА_3 , волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі.

Крім того, вказаним заповітом порушуються права спадкоємців за законом на реалізацію їх законного права на спадщину, що передбачене положеннями ЦКУ. Крім цього, представник позивача також зазначив, що ОСОБА_3 часто вживав спиртні напої та знаходився у незадовільному психоемоційному стані під час складання та посвідчення заповіту. Позивачу достеменно відомо, що протягом тривалого часу ОСОБА_3 зловживав спиртними напоями, у зв`язку з чим значно погіршився як його фізичний, так і психоемоційний стан. Тривале зловживання алкогольними напоями зумовило не сприйняття ОСОБА_3 дійсних подій та погіршення його психоемоційного стану. В свою чергу, відповідач скористалась таким станом ОСОБА_3 та змусила його скласти на себе заповіт. Більш того, наразі відповідач ініціює судові позови з метою заволодіння частиною спадкового майна, що не була охоплена заповітом. Так, у Печерському районному суді міста Києва перебуває справа за позовом ОСОБА_2 про встановлення факту проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання черговості у спадкуванні, в Дніпровському районному суді м. Києва знаходиться справа за позовом ОСОБА_2 про встановлення факту проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання черговості у спадкуванні, визнання права власності на майно померлого як частку у праві спільної сумісної власності. Тому, враховуючи психоемоційний стан ОСОБА_3 , що спричинив дефект його волевиявлення та неможливість усвідомлення власних дій, під час складання заповіту, вказаний правочин має бути визнаний недійсним, оскільки заповідач не бажав настання наслідку у вигляді отримання у спадок ОСОБА_2 нерухомого майна в с. Томашівка Фастівського району Київської області.

На підставі викладеного, представник позивача просить визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_3 на ОСОБА_2 та посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Вінічук Н.В. 13.12.2017 року за реєстровим номером 1750.

19 січня 2021 року провадження у справі було відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, а також залучено до участі у справі Приватного нотаріуса Фастівського міського нотаріального округу Київської області Вінічук Н.В., в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача.

24.02.2021 року відповідачподала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , разом з ОСОБА_3 вона проживала разом однією сім`єю як дружина та чоловік без реєстрації шлюбу починаючи з 2011 року. Місцем їхнього спільного проживання був приватний будинок АДРЕСА_1 . Так як, ОСОБА_3 був глибоко віруюча людина, він настояв щоб вони повінчалися. 22.11.2015 року вони здійснили таїнство вінчання, про що свідчить довідка з «Ризопокладеного чоловічого монастиря» та свідоцтво про здійснення таінства вінчання від 22.11.2015 року. В органах державної реєстрації актів цивільного стану вони не реєстрували шлюбні відносини. Тобто, починаючи з 2011 року вони проживали з ОСОБА_3 однією сім`єю, разом вели спільне господарство, разом доглядали за будинком в якому проживали, за спільні кошти утримували будинок та присадибну територію, купували разом техніку, меблі та інші речі побутового вжитку. За час спільного проживання ОСОБА_3 неодноразово наголошував при спілкуванні як з нею так і в присутності їхніх друзів, знайомих про те, що складе заповіт та заповість будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 їй, так як вважав її своєю дружиною. Тому на її думку не можна погодитись з твердженням позивача про те, що вона спонукала ОСОБА_3 скласти такий заповіт. Позивачем в обґрунтування своїх вимог не надано жодного допустимого доказу яким би чітко підтверджувалось, що ОСОБА_3 не бажав щоб відповідач отримала у спадок спірний будинок, та що вона спонукала його скласти заповіт. Також зазначила, що розмову про те, якого змісту та на користь кого хоче скласти заповіт ОСОБА_3 нотаріус проводив наодинці з ОСОБА_3 . Жодного тиску на волевиявлення з її сторони на ОСОБА_3 не вчинялось і не могло вчинятись. Крім того, 13.12.2017 року ОСОБА_3 було складено два окремих заповіти, а саме один заповіт згідно змісту якого вбачається, що ОСОБА_3 заповідає їй після своєї смерті будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , та було складено ще один заповіт на користь свого брата, ОСОБА_5 , якому він заповідав житловий будинок, що знаходиться за адресою АДРЕСА_2 . Тому, нотаріус не посвідчила б заповіти якщо б при розмові з нею було встановлено ознаки того, що ОСОБА_6 складає заповіти під тиском, зміст заповітів не відповідав би його внутрішній волі, та як би у ОСОБА_3 були ознаки психічного розладу та він не міг керувати своїми діями. Посилання позивача на стійкий розлад здоров`я та неможливість усвідомлення значення своїх дій ОСОБА_3 під час складання заповітів не відповідає дійсності та є безпідставними. Жодних доказів про те, що відповідач постійно споювала ОСОБА_3 не відповідають дійсності. Вони з ОСОБА_3 були глибоко віруючі люди, майже кожен день відвідували церкву, приймали таїнство причастя, тому вживання алкоголю для них було неприпустимим. Твердження свідка ОСОБА_7 про складання ОСОБА_3 заповіту на її користь в стані алкогольного сп`яніння будуються лише на припущеннях.

На підставі вищевикладеного, відповідач просила в задоволені позову відмовити.

25.03.2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, відповідно до якого зазначив, що твердження відповідача щодо невживання ОСОБА_3 алкоголю у зв`язку з релігійними поглядами спростовуються інформацією з виписних епікризів ОСОБА_3 . Так, у епікризі від 13.04.2019 зазначається, що хворий поступив до лікувального закладу з основним діагнозом «алкогольний цироз печінки». Тобто, можна зробити обґрунтоване твердження про те, що такий діагноз не міг бути поставлений особі, яка не вживала алкогольних напоїв. Також, у виписному епікризі від 18.06.2020 вказано, що ОСОБА_3 «тривалий час (близько 10 років) зловживає алкогольними напоями». Аналогічна інформація наявна і в посмертному епікризі ОСОБА_3 . Відповідачем нічим не підтверджується ведення спільного господарства, догляд за будинком та його утримання за спільні кошти, купівля техніки, меблів та інших речей побутового вжитку. Крім цього, формальне дотримання нотаріусом вимог законодавства при посвідченні заповіту та встановлення цивільної дієздатності заповідача не може свідчити про відсутність у останнього психічних розладів на момент складення заповіту, що впливають на здатність особи розуміти значення своїх дій та керувати ними. Свідки, заяви яких було долучено до позовної заяви, володіли достатнім обсягом інформації стосовно стану ОСОБА_3 , його взаємовідносин зі ОСОБА_2 та намірів щодо розпорядження спадковим майном, а наведена ОСОБА_2 інформація щодо їх взаємовідносин з ОСОБА_3 є неправдивою.

На підставі вищевикладеного, представник позивача просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Ухвалами від 05.04.2021 року, 18.01.2022 року, 23.05.2022 року, 09.06.2022 року, 24.06.2022 року, 10.01.2023 року клопотання представника позивача адвоката Каби Д.В. про розгляд справи за допомогою програмного забезпечення «Easy Con» - задоволено.

Ухвалою від 08.04.2021 року продовжений строк підготовчого провадження, на 30 днів.

Ухвалою від 28.04.2021 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Пущик Н.А. про витребування доказів - задоволено.

Ухвалою суду 28.04.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Ухвалою від 28.07.2021 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на час проведення експертизи провадження по справі зупинено.

Ухвалою від 10.12.2021 року провадження у справі поновлено та призначено судове засідання.

Ухвалою від 21.01.2022 року клопотання представника відповідача ОСОБА_2 адвокатом Будовою Н.М. про витребування доказів - задоволено.

Ухвалою від 06.07.2022 року по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу, на час проведення експертизи провадження по справі зупинено.

Ухвалою від 12.12.2022 року провадження у справі поновлено та призначено судове засідання.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити в повному обсязі.

Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позову.

Треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В., приватний нотаріус Фастівського міського нотаріального округу Вінічук Н.В. в судове засідання не з`явились, подали заяви про розгляд справи без їх участі, нотаріус Вінічук Н.В. подала до суду письмові пояснення.

Заслухавши пояснення сторін, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, всебічно й повно з`ясувавши обставини, які мають юридичне значення для розгляду справи та вирішення спору по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на належне йому за життя майно: житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 та на земельну ділянку під житловим будинком; житловий будинок за адресою: АДРЕСА_2 та на земельну ділянку під житловим будинком; квартиру за адресою: АДРЕСА_3 ; квартира за адресою: АДРЕСА_4 ; 1/3 частину двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_5 ; автомобіль Аudі; корпоративні права в ТзОВ «Афган-Центр, ТзОВ «Кепітал-Будінвест», ТзОВ «Міжнародний центр реабілітації інвалідів постраждалих від мін».

Спадкоємцями ОСОБА_3 за законом першої черги є донька ОСОБА_3 - ОСОБА_1 (позивач) та батько - ОСОБА_4 .

29.09.2020 ОСОБА_4 відмовився від належної йому за законом спадщини на користь онуки ОСОБА_1 (позивача по справі).

До спадкоємців по закону другої черги належить рідний брат померлого - ОСОБА_5 .

За життя, ОСОБА_3 13.12.2017 склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Київської області Вінічук Н.В.

14.08.2020 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В. за заявою ОСОБА_2 , заведено спадкову справу після смерті ОСОБА_3 .

За умовами заповіту ОСОБА_2 у спадок переходить житловий будинок з адресою: АДРЕСА_1 та земельна ділянка під вказаним житловим будинком.

Згідно письмових пояснень приватного нотаріуса Фастівського міського нотаріального округу Вінічук Н.В., значення заповіту полягає в тому, що він визначає порядок переходу спадщини до певних осіб, яких заповідач може вибирати без урахування родинних чи подружніх зв`язків тобто у відповідності зі ст..1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кількох фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних чи родинних відносин. При цьому, сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності заповідача, щодо його дійсних намірів посвідчити вказаний заповіт, у нотаріуса не виникли (а.с.58 т.1).

Відповідно до ст.ст.1233, 1234, ч.1 ст.1235 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Згідно із статтею 1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 ЦК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_3 за життя був власником будинку АДРЕСА_1 і проживав разом з цивільною дружиною ОСОБА_2 .

Як вбачається з довідки виданої виконавчим комітетом Томашівської сільської ради від 25.08.2020, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 постійно проживали без реєстрації в АДРЕСА_1 .

22.11.2015 року ОСОБА_3 і ОСОБА_2 здійснили таїнство вінчання, про що свідчить довідка з «Ризопокладеного чоловічого монастиря» та свідоцтво про здійснення таінства вінчання від 22.11.2015 року (а.с.69 т.1). В органах державної реєстрації актів цивільного стану шлюб зареєстровано не було.

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 з 2016 року по 2020 рік ніс послух пономаря та чтеця в монастирі на честь Положення ризи Пресвятої Богородиці во Влахерні с.Томашівка, Фастівського району Київської області, що підтверджується довідкою Свато-Введенського чоловічого монастиря від 05.03.2021 (а.с.86 т1).

Матеріали справи, а саме-виписні епікризи містять відомості про те, що за життя ОСОБА_3 хворів не цироз печінки.

Як вбачається з епікризу від 13.04.2019 хворий поступив до лікувального закладу з основним діагнозом «алкогольний цироз печінки». У виписному епікризі від 18.06.2020 вказано, що ОСОБА_3 «тривалий час (близько 10 років) зловживає алкогольними напоями». Аналогічна інформація наявна і в посмертному епікризі ОСОБА_3 .

Як зазначає позивач, відповідач ОСОБА_2 не є родичкою померлого ОСОБА_3 , а оскільки при складенні заповіту, у зв`язку з незадовільним станом здоров`я ОСОБА_3 , волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його внутрішній волі, вважає, що оспорюваний заповіт має бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Аналогічний висновок зроблений і в постанові Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц.

Встановлення неспроможності особи в момент вчинення заповіту розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення заповіту відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення заповіту особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 225 ЦК України звертається: або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Згідно постанови Пленуму верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу.

Ухвалою від 06.07.2022 року за клопотання представника позивача, по справі призначено посмертну судово-психіатричну експертизу.

Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 411 від 16.08.2022 року(а.с.145-158 т.2) п.23 вбачається наступне:

1)Під час укладання та підписання заповіту від 13 грудня 2017 року, ОСОБА_3 , 1960 р.н., дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляв ознаки психічного розладу у вигляді: Органічного ураження головного мозку складного генезу (травматично-судинно-інтоксикаційного) з церебрастенічним синдромом (згідно з МКХ-10: Р06.8) і за своїм психічним станом в той період часу усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

2)Під час укладання та підписання заповіту від 13 грудня 2017 року, ОСОБА_3 , 1960 р.н., виявляв ознаки психічного розладу у вигляді: Органічного ураження головного мозку складного генезу (травматично-судинно-інтоксикаційного) з церебрастенічним синдромом (згідно з МКХ-10: Р06.8).

3) Під час укладання та підписання заповіту від 13 грудня 2017 року, ОСОБА_3 , 1960 р.н., виявляв ознаки психічного розладу у вигляді: Органічного ураження головного мозку складного ґенезу ((травматично-судинно-інтоксикаційного) з церебрастенічним синдромом (згідно з МКХ-10: Р06.8). Даний психічний розлад стійкий, але за ступенем вираженності він не впливав на вільне його волевиявлення, сприйняття значення своїх дій та не позбавляв ОСОБА_3 на момент підписання оспорюваного заповіту здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

4) Під час укладання та підписання заповіту від 13 грудня 2017 року, ОСОБА_3 , 1960 р.н., за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

5)У період з січня 2017 року по грудень 2017 року під час огляду лікарями у ОСОБА_3 , 1960 р.н., були встановлені ознаки психічного розладу у вигляді: Органічного ураження головного мозку складного генезу (травматично-судинно-інтоксикаційного) з церебрастенічним синдромом (згідно з МКХ-10: Р06.8.

6)В наданих об`єктах експертизи відсутня будь-яка інформація про перебуванні підекспертного ОСОБА_3 , 1960 р.н., під час укладання та підписання ним заповіту від 13.12.2017 року в стані алкогольного чи наркотичного сп`яніння або перебуванні під впливом медичних препаратів. Під час укладання та підписання заповіту від 13 грудня 2017 року, ОСОБА_3 , 1960 р.н., за своїм психічним станом усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними.

7)Під час укладання та підписання заповіту від 13 грудня 2017 року, ОСОБА_3 , 1960 р.н., дата смерті: ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявляв ознаки психічного розладу у вигляді: Органічного ураження головного мозку складного генезу (травматично-судинно- інтоксикаційного) з церебрастенічним синдромом (згідно з МКХ-10: Р06.8) і за своїм психічним станом в той період часу усвідомлював значення своїх дій та міг керувати ними (а.с.157-158 т.2).

На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку, що заповідач ОСОБА_3 у момент складання оспорюваного заповіту хоча і виявляв ознаки психічного розладу, проте за ступенем вираженності це не впливало на вільне його волевиявлення, сприйняття значення своїх дій та не позбавляло ОСОБА_3 на момент підписання оспорюваного заповіту здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Відповідно до письмових нотаріально посвідчених показів свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , наданих для повідомлення суду та учасників судового процесу про відомі свідкам обставини, щодо фізичного та психоемоційного стану ОСОБА_9 в період складання заповіту у 2017 року на ОСОБА_2 вбачається наступне.

Свідок ОСОБА_7 повідомив, що в період 2017 року ОСОБА_10 завжди був у стані легкого, або іноді й в тяжкому алкогольному сп`янінні. Таке за ним в минулому не помічалось. А в кінці 2017 року він завжди був п`яним. На погляд свідка, в той період ОСОБА_10 пив кожного дня, саме з цим свідок пов`язує ті проблеми, які в нього виникли зі здоров`ям. Психоемоційний стан ОСОБА_9 також вкрай погіршився через надмірне вживання алкоголю. Щодо заповіту, ОСОБА_10 йому ніколи не розповідав. Про заповіт 2017 року свідок нічого не знав. Весь час ОСОБА_10 казав, що залишить все майно ОСОБА_11 , а ОСОБА_2 нічого. Також, свідок припускає, що ОСОБА_10 може і не знав про заповіт, складений на ім`я ОСОБА_2 у 2017 році, оскільки міг перебувати у такому алкогольному сп`янінні, що на ранок міг і не згадати, що сталося попереднього дня (а.с.21).

Свідок ОСОБА_8 повідомила, що у 2017 році ОСОБА_10 взагалі «не просихав» та завжди був у сильному алкогольному сп`янінні, що для нього було не характерним. Психічний стан ОСОБА_10 в той період сильно змінився в гірший бік. Відносини ОСОБА_9 зі ОСОБА_12 в той період складались з постійних сварок. ОСОБА_10 розповідав свідку, що вигнати ОСОБА_2 він вже не зможе. Про заповіт 2017 року вона нічого не знала. ОСОБА_10 завжди казав, що залишить все майно їхній дочці ОСОБА_11 та онуку ОСОБА_13 . Про заповіт 2017 року, який складений ОСОБА_14 на ОСОБА_2 він ніколи не розповідав. В 2017 році, у ОСОБА_9 був дуже поганий фізичний та психоемоційний стан, вона припускає, що під час складання даного заповіту ОСОБА_10 перебував у неадекватному стані, до якого довела ОСОБА_2 для заволодіння його майном (а.с.22).

Покази свідка ОСОБА_8 суд оцінює критично, оскільки позивач є донькою вказаного свідка та колишньою дружиною ОСОБА_3 , а пояснення свідка ОСОБА_15 спростовуються показами інших свідків.

В судовому засіданні були допитані свідки: ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 .

Свідок, ОСОБА_16 суду пояснив, що ОСОБА_3 був його товаришем, товаришували вони з 2011 року, спілкувалися часто. Про заповіт він йому розповідав, заповіт був складений добровільно, ОСОБА_3 був в нормальному та адекватному стані. Алкоголь він не вживав, не був психічно хворою людиною, був віруючою людиною.

Свідок, ОСОБА_17 суду пояснив, що ОСОБА_3 з ОСОБА_19 був в гарних відносинах, робили все разом, жили як чоловік з дружиною, ніколи не розповідав що вона його схиляла до заповіту. При своєму розумі та при здравії, бажав передати будинок ОСОБА_20 . Доньку ОСОБА_21 він за 7 років не бачив, з колишньою дружиною не спілкувався. Алкоголем ОСОБА_3 не зловживав, після складання заповіту ОСОБА_3 був веселий та щасливий, що нарешті здійснив задумане.

Свідок, ОСОБА_18 суду пояснив, що він знайомий з ОСОБА_3 з тих пір коли він купив ділянку в Томашівці, вони були в дружніх відносинах. ОСОБА_3 з ОСОБА_19 жили як чоловік та дружина, він був психологічно здоровою людиною, він не зловживав алкогольними напоями. Повідомляв його, що склав заповіт на ОСОБА_20 , то його була добровільна воля, доньку ОСОБА_3 свідок не бачив ніколи.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 травня 2018 року в справі № 756/14304/15-ц (провадження № 61-11896св18) зроблено висновок по застосуванню частини другої статті 1257 ЦК України та вказано, що "для дійсності заповіту волевиявлення заповідача має бути вільним та відповідати його внутрішній волі. Воля - це внутрішнє бажання заповідача визначити долю спадщини на випадок своєї смерті шляхом складання особистого розпорядження (заповіту). Волевиявлення - це зовнішній прояв внутрішньої волі, який знаходить своє втілення в заповіті, складеному та посвідченому відповідно до вимог, передбачених ЦК України".

Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що 13.12.2017 року ОСОБА_3 на підставі ст.1234 ЦК України використав своє право на заповіт і згідно ст.1235 ЦК України призначив спадкоємців свого майна, зокрема ОСОБА_2 щодо приватного житлового будинку в с.Томашівка, Фастівського району, що підтверджує заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Фастівського міського нотаріального округу Вінічук Н.В., зареєстрований в реєстрі за номером 1750.

Також, слід зазначити, що відповідно до ст.1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Заповідач має право у будь-який час внести до заповіту зміни.

Заповіт, що оскаржується, складений 13.12.2017 року, заповідач помер ІНФОРМАЦІЯ_1 тобто, між складанням заповіту та смертю заповідача був час, протягом якого заповідач не відмінив його і не вніс до нього зміни.

Добровільне волевиявлення ОСОБА_3 при складанні заповіту підтвердив свідок ОСОБА_17 , який в судовому засіданні 15.02.2023 суду пояснив, що ОСОБА_3 свідомо хотів після своєї смерті залишити будинок, в якому вони разом проживали, саме ОСОБА_20 і в день посвідчення заповіту він був у гарному настрої саме через те, що все оформив у нотаріуса.

Вищенаведені обставини свідчать про те, що на момент підписання оспорюваного заповіту ОСОБА_3 усвідомлював значення своїх дій, при цьомубуло дотримано порядок посвідчення заповіту, а волевиявлення заповідача відповідало його волі.

З урахуванням вищевикладеного, суд дійшов висновку, що позивачем та його представником не надано суду доказів того, що волевиявлення заповідача ОСОБА_3 не відповідало його волі, а заповідач не бажав наслідку у вигляді отримання у спадок ОСОБА_2 будинку у с.Томашівка Фастівського району.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. У своїх рішеннях «Ірландія проти Сполученого Королівства» від 18.01.1978 року, "Авшар проти Туреччини" від 10.07.2001 року та «Коробов проти України» від 21.10.2011року, Європейський суд з прав людини повторює, що при оцінці доказів, суд як правило застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» і така доведеність може випливати із співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи положення ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказами в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

Аналізуючи викладене, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши докази у справі та встановивши відсутність належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що заповідач ОСОБА_3 у момент складання оспорюваного заповіту не усвідомлював значення свої дій, суд дійшов висновку, що волевиявлення заповідача на складання спірного заповіту було вільним і відповідало його внутрішній волі, а тому відсутні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 4, 10-13, 76-81, 258-265 ЦПК України, постанова Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц, постанова Пленуму верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст..225 ЦК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чорнєй В.В., приватний нотаріус Фастівського міського нотаріального округу Вінічук Н.В. про визнання недійсним заповіту залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі через суд першої інстанції апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 16.03.2023 року.

Суддя Ковалевська Л.М.