Справа № 496/190/22
Провадження № 2/496/305/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пасечник М.Л.

за участю секретаря - Гончаренко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просить суд стягувати щомісячно з ОСОБА_2 на користь позивача аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання, у розмірі 1/3 частини від усіх видів його заробітку, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення ОСОБА_4 двадцятитрьохрічного віку, в залежності від того, яка з цих обставин настане першою та стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 09.12.1994 року між сторонами був зареєстрований шлюб. В період шлюбу народилася донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23.03.2016 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. ОСОБА_4 навчається на денному відділенні у Технікумі № 1 ім. Яна Щепаніка у складі Комплексу середніх шкіл № 1, Польща, Подкарпатське воєводство, 38-400, м. Кросно, вул. Подкарацка, 16. У зв`язку з тим, що ОСОБА_4 навчається на стаціонарній формі навчання у навчальному закладі, не має ніякого джерела доходів, та знаходиться на утримання матері, вона потребує матеріальної допомоги. Відповідач не є інвалідом, знаходиться у працездатному віці, тому він зобов`язаний та має можливість утримувати свою повнолітню дитину ОСОБА_4 , яка продовжує навчання. Враховуючи викладене, позивач звернулася до суду з вказаним позовом.

Відповідач ОСОБА_2 надав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовної заяви в повному обсязі. В обґрунтування поданого відзиву зазначив, що з наданої позивачем довідки від 30.11.2021 року (завірений переклад з польської мови) взагалі не вбачається процедури дотримання її легалізації в установленому законодавством порядку, якщо інше не встановлено міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. Зазначена довідка містить лише завірений переклад з польської мови і не містить відмітки про її легалізацію в установленому законом порядку (відсутність апостилю компетентного органу держави, в якій документ був складений). Відповідач зазначив, що позивач надала до суду лише копії довідок, а не оригінал. Крім того, в матеріалах справи відсутні документи про особу, яка здійснила переклад з польської мови на українську мову. Також невідомо, чи має відповідний фах (спеціалізацію) ОСОБА_5 для здійснення подібного роду перекладів та чи має право надавати послуги з перекладу з польської мови на українську, чи дійсно вона є присяжним перекладачем української мови. Відповідач звернув увагу на те, що датою складання довідки є 30.11.2021 року, тоді як позовна заява підписана 10.01.2022 року. У судове засідання ОСОБА_2 було викликано на 12.09.2022 року, тому за вказаний період часу обставини могли змінитися та ОСОБА_4 могла вже завершити навчання у технікумі.

Відповідач вважав за необхідне актуалізувати відомості щодо того, чи дійсно, станом на вересень 2022 року, ОСОБА_4 є учнем технікуму. Зазначив, що позивачкою не надано до суду документи, які б підтверджували договірні взаємовідносини між ОСОБА_4 та технікумом, та в яких було б зазначено: строк навчання (адже в довідці вказано 2021/2022 навчальні роки, у той час як позивач просить стягувати аліменти до 23-річного віку доньки); спеціальність, на якій навчається ОСОБА_4 ; вартість навчання, або навчання проходить за кошти місцевого бюджету; чи сплачувала ОСОБА_4 будь-які кошти за навчання, якщо таке навчання є платним (квитанції, чеки, тощо); рівень акредитації навчального закладу та чи існує такий технікум в реєстрі навчальних закладів Польщі; в чому конкретно полягає необхідність матеріальної допомоги ОСОБА_4 у зв`язку з її навчанням та які потреби існують на теперішній час. Крім того, 08.09.2020 року відповідач уклав шлюб з ОСОБА_6 . Через військовий стан в Україні ОСОБА_2 не працює та не має можливості працевлаштуватися. Джерелом доходу є заробітна плата ОСОБА_6 та дохід від продажу овочів та фруктів з огороду відповідача. Згідно постанови Біляївськогого ВДВС в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про закінчення виконавчого провадження від 08.02.2022 року, будь-яка заборгованість зі сплати аліментів у відповідача відсутня, а виконавче провадження закінчено. Тобто, відповідач належним чином виконував обов`язки по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Наразі, ОСОБА_4 вже доросла та має можливість заробляти самостійно. У відповідача немає можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, оскільки він не має жодного джерела доходу. Таким чином, позивач не довела той факт, що ОСОБА_2 дійсно є особою, яка має можливість надавати матеріальну допомогу ОСОБА_4 .

Позивач у судове засідання не з`явилася, але в прохальній частині позовної заяви просила справу розглянути за її відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав до суду письмову заяву, в якій просив справу розглянути за його відсутності, зазначив, що з позовом не згоден, просив відмовити у його задоволенні.

Відповідно до ч.3 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Біляївського міськрайонного управління юстиції в Одеській області, актовий запис - 17.

Згідно довідки Технікуму № 1 ім. Яна Щепаника у складі Комплексу середніх шкіл № 1 м. Кросно від 30.11.2021 року, яка перекладена з польської мови на українську мову, ОСОБА_7 є ученицею вказаного навчального закладу та в 2021/2022 році навчальному році навчається в класі 3ThTs. Навчання в школі відбувається в стаціонарному режимі.

Присяжним перекладачем української мови Марією Ожеховською 09.12.2021 року було засвідчено відповідність цього перекладу змісту оригінального документа, укладеного польською мовою та зареєстровано в реєстрі за № 5332/2021.

Постановою головного державного виконавця Біляївського відділу державної виконавчої служби в Одеському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Кольца К.Ю. від 08.02.2022 року було закінчено виконавче провадження № 58046773 з виконання виконавчого листа № 496/2665/2018 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), у зв`язку з досягненням дитиною повноліття. Заборгованість по сплаті аліментів відсутня.

08.09.2020 року ОСОБА_2 уклав шлюб з ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 , виданого Біляївським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис - 119.

Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню дитину має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

При встановленні судом факту потреби в утриманні повнолітньої дитини, суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків по наданню відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

У п. 20 постанови Пленуму від 15.05.2006 року №3 «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» Верховний Суд України роз`яснив, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. (Аналогічний висновок щодо застосування вказаних норм права, викладений у постанові Верховного Суду України від 24.02.2016 року, у справі № 6-1296цс15.)

Таким чином, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200 Кодексу). При визначенні розміру аліментів необхідно врахувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження, тощо.

Разом з тим, в обґрунтування заявлених позовних вимог, позивачем надано суду лише довідку, в якій зазначено, що ОСОБА_7 є ученицею навчального закладу - Технікуму № 1 ім. Яна Щепаника у складі Комплексу середніх шкіл № 1 м. Кроснота в 2021/2022 навчальному році навчається в класі 3ThTs. Навчання в школі відбувається в стаціонарному режимі.

Для можливості визначення необхідного розміру матеріальної допомоги дитині, суду необхідно встановити розмір понесених нею або позивачем витрат на навчання.

Звертаючись з позовом, позивач стверджувала, що у зв`язку з навчанням у навчальному закладі, ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги, яку її батько ОСОБА_2 має можливість надавати.

Утім, зі змісту позовної заяви та наданої довідки неможливо встановити, чи сплачувала ОСОБА_4 грошові кошти за навчання або ж навчається за державні кошти, чи винаймає житло або проживає у гуртожитку, та який розмір оплати за проживання, вартість навчальних приладів, підручників, проїзду, одягу, витрат на їжу, тощо. Тобто фактично позивач не надала доказів на підтвердження понесених нею або донькою витрат, у зв`язку з навчанням у навчальному закладі за кордоном.

Тому, на думку суду, позивачем не доведено існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі ст. 199 СК України, що є її процесуальним обов`язком.

Крім того, у вказаній довідці зазначено, що ОСОБА_7 навчається у навчальному закладі в 2021/2022 навчальному році. Позивач просить стягувати аліменти з відповідача до закінчення дитиною навчання або до досягнення нею 23-річного віку.

Однак, у наданій довідці не зазначено кінцевий термін навчання ОСОБА_4 у навчальному закладі, тому суд позбавлений можливості встановити тривалість навчання останньої, та який розмір матеріальної допомоги вона потребує на цей час.

У позовній заяві позивач вказала, що відповідач є працездатною особою, яка має можливість надавати матеріальну допомогу донці.

Відповідно до ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отримання матеріальної допомоги у зв`язку з продовженням навчанням є правом дитини, яке нерозривно пов`язано з обов`язковою умовою можливості відповідача надавати таку допомогу і така умова оцінюється судом у сукупності з іншими обставинами, що мають істотне значення для вирішення спору.

Але, до матеріалів справи позивачем не надано жодних доказів, що ОСОБА_2 працевлаштований та дійсно отримує стабільний дохід, таким чином позовні вимоги ґрунтуються на припущеннях, що є порушенням відповідно до ст. 81 ЦПК України.

Тому, позивачем не доведено наявності у відповідача будь-якого доходу чи майна, за рахунок якого він мав би можливість сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання.

Суд вважає слушним зауваження відповідача про те, що надана довідка з навчального закладу не містить відмітки про її легалізацію в установленому законодавством порядку (відсутність апостилю компетентного органу держави, в якій документ був складений).

Порядок консульської легалізації встановлюється Міністерством закордонних справ України та Інструкцією про порядок консульської легалізації офіційних документів в Україні і за кордоном, затвердженою Наказом Міністерства закордонних справ України від 04.06.2002 року № 113, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 26.06.2002 року за № 535/6823.

Відповідно до ст. 54 Консульського статуту України, затвердженого Указом Президента України 02.04.1994 року № 127/94 із змінами та доповненнями, Консул легалізує документи і акти, складені за участю властей консульського округу, або такі, що виходять від цих властей. Органи України приймають такі документи і акти на розгляд лише при наявності консульської легалізації, якщо інше не передбачено законодавством України або міжнародним договором, учасниками якого є Україна і держава перебування. Консульська легалізація полягає в установленні і засвідченні справжності підпису, повноважень посадової особи, яка підписала документ чи акт або засвідчила попередній підпис на них, справжності відбитка штампа, печатки, зразки яких отримано консулом офіційним шляхом від компетентних органів держави перебування.

Статтею 98 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріуси відповідно до законодавства України, міжнародних договорів застосовують норми іноземного права. Нотаріуси приймають документи, складені відповідно до вимог іноземного права, а також вчиняють посвідчувальні написи за формою, передбаченою іноземним законодавством, якщо це не суперечить законодавству України.

Відповідно до ст. 100 Закону України «Про нотаріат» документи, які складено за кордоном з участю іноземних органів влади або які від них виходять, приймаються нотаріусами за умови їх легалізації органами Міністерства закордонних справ України. Без легалізації такі документи приймаються нотаріусами у тих випадках, коли це передбачено законодавством України, міжнародними договорами, в яких бере участь Україна.

Згідно з п.п. 1.2., 2.1.2.2., 2.2., 3.1.-3.5. глави 8, розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій, нотаріус засвідчує вірність перекладу документа з однієї мови на іншу, якщо він знає відповідні мови, з яких або на які перекладається документ. Якщо нотаріус не знає відповідних мов (однієї з них), переклад документа може бути зроблено перекладачем, справжність підпису якого засвідчує нотаріус за правилами, передбаченими цим Порядком. Перекладач разом з документом, що встановлює його особу, повинен надати документ, який підтверджує його кваліфікацію. Якщо при вчиненні нотаріальної дії (посвідчення правочину, засвідчення вірності копії тощо) одночасно вчинюється й переклад на іншу мову, то переклад вміщується поруч з текстом документа на одній сторінці, розділеній вертикальною рискою таким чином, щоб оригінальний текст розташовувався з лівого боку, а переклад - з правого. Переклад має бути зроблений з усього тексту документа, що перекладається, і закінчуватися підписами. Під текстами оригіналу та перекладу вміщується підпис перекладача у разі здійснення перекладу перекладачем. Посвідчувальний напис викладається під текстами документа і перекладу з нього. Переклад, розміщений на окремому від оригіналу чи копії аркуші, прикріплюється до нього, прошнуровується і скріплюється підписом нотаріуса і його печаткою.

Відповідно до ст. 1 Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів, яка набула чинності 22.12.2003 року, конвенція поширюється на офіційні документи, які були складені на території однієї з Договірних держав і мають бути представлені на території іншої Договірної держави

Статтею 3 Конвенції передбачено, що єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення передбаченого статтею 4 апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно ст. 4 Конвенції, передбачений в частині першій статті 3 апостиль проставляється на самому документі або на окремому аркуші, що скріпляється з документом; він повинен відповідати зразку, що додається до цієї Конвенції.

Таким чином, надана до суду довідка Технікуму № 1 ім. Яна Щепаніка у складі Комплексу середніх шкіл № 1 м. Кросно від 30.11.2021 року не відповідає вищевикладеним вимогам, адже вона не завірена належним чином. Також, слід зазначити, що позивачем надано копію довідки з навчального закладу, на якій частково зображена гербова печатка, але встановити ким саме печатка проставлена та прочитати текст, який міститься на ній, не виявилося можливим. Оригінал довідки позивачем до суду не надано.

Крім того, до матеріалів справи не надано доказів тому, що особа, яка засвідчила відповідність перекладу змісту оригінального документа, укладеного польською мовою - М. Ожеховська дійсно є присяжним перекладачем української мови, чи має відповідні дозвільні документи для здійснення такого засвідчення (документи про освіту, тощо), відсутні документи, які посвідчують її особу.

Також, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність навчання дитини за кордоном при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. (Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 26.08.2020 року у справі № 336/1488/19.)

Тобто, позивачем не зазначено про те, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо вибору навчального закладу та взагалі навчання доньки ОСОБА_4 за кордоном.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст.77 ЦПК України).

Суд, відповідно до ст. 13 ЦПК України, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року принципу справедливості розгляду справи судом.

Враховуючи вищевикладені обставини, дослідивши надані докази, суд вважає, що позовна заява задоволенню не підлягає.

Згідно з ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Виходячи з положень ст.141 ЦПК України судові витрати у разі відмови в позові покладаються на позивача.

Згідно ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Позивач при подачі позову була звільнена від сплати судового збору, у задоволенні позову відмовлено, за таких обставин, суд дійшов висновку, що у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, компенсуються за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 13, 81, 258, 259, 263, 265, 268, 274-279 ЦПК України, ст.ст.182, 198-200 СК України, суд -

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання - відмовити.

Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне текст судового рішення складено 03.02.2023 року.

Суддя М.Л. Пасечник