ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2246/23 Справа № 201/2467/22 Суддя у 1-й інстанції - Демидова С.О. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Барильської А.П.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.,

секретар судового засідання - Драгомерецька А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Корсуновського Павла Юрійовича на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, третя особа ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної діями та бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури, -

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, третя особа ОСОБА_2 , про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної діями та бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 20 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Верхньодніпровського відділення поліції Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою відносно ОСОБА_2 , який є сином її покійного чоловіка ОСОБА_3 від попереднього шлюбу, про заволодіння ОСОБА_1 14 березня 2019 року близько 18 год. 00 хв. транспортним засобом, а саме легковим автомобілем CHEVROLET NIVA 21230, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 . 21 березня 2019 року Верхньодніпровським відділенням поліції Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за даним фактом було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000230 за ознаками ст. 356 КК України.

В подальшому слідчим в рамках кримінального провадження безпідставно були винесені постанови про закриття кримінального провадження від 28 березня 2019 року та від 18 червня 2019 року, які за скаргами позивача були скасовані, однак 30 червня 2019 року кримінальне провадження №0000230 знову було закрито.

28 серпня 2019 року слідчим суддею Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області винесено ухвалу, якою скасовано постанову слідчого СВ Верхньодніпровського відділення поліції Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 30 червня 2019 року про закриття кримінального провадження за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000230 від 21 березня 2019 року. Таким чином, за час досудового розслідування, слідчі дії фактично не проводились, внаслідок чого розшукуване майно не було повернуто власнику, не дивлячись на факт того, що потерпілою та її представниками неодноразово вказувалось про можливе місцезнаходження транспортного засобу.

10 липня 2020 року слідчим, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000230 на підставі п.10. ч.1 ст. 284 КПК України, що підтверджується листом від ГУНП в Дніпропетровській області від 14 серпня 2020 року. При цьому, про закриття кримінального провадження потерплій не було повідомлено у встановленні законом строки.

Отже, як зрозуміло з вищенаведеного, слідчим було закрито кримінальне провадження у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, що фактично означає порушення співробітниками Верхньодніпровського відділення поліції Жовтоводського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області під процесуальним керівництвом прокурорів Жовтоводської місцевої прокуратури розумних строків досудового розслідування.

27 лютого 2020 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області винесено рішення по справі N 173/861/19, яким було відмовлено у задоволені позовних вимог за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визнання нікчемним (недійсним) правочину по передачі права власності на транспортний засіб - легковий автомобіль CHEVROLET NIVA 21230, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 ОСОБА_1 , та визначенні частки ОСОБА_3 , в праві спільної сумісної власності на транспортний засіб - легковий автомобіль CHEVROLET NIVA 21230, 2004 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2 в розмірі 2/3 частини.

18 лютого 2021 року Дніпровським апеляційним судом винесено постанову по справі N173/861/19, якою залишено без змін рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року.

Проте, не дивлячись на той факт, що у позові було відмовлено, ОСОБА_2 відмовився повертати ОСОБА_1 належний їй транспортний засіб.

Розуміючи, що ОСОБА_2 продовжує незаконні дії щодо утримання транспортного засобу, 05 квітня 2021 року ОСОБА_1 знову звернулась до поліції за захистом своїх прав, але відомості за її заявою про злочин не було внесено до ЄРДР.

07 травня 2021 року відомості про вказану подію були внесені на підставі ухвали слідчого судді Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області про обов`язкове внесення заяви слідчим відділенням Верхньодніпровського ВП до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 191 КК України за №0000106 та розпочато досудове розслідування.

14 червня 2021 року прокурором Жовтоводської окружної прокуратури Галінським І.В. винесено постанову про зміну кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення з ч. 1 ст.191 КК України на ст. 356 КК України та доручено здійснювати досудове розслідування СД ВП№ 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

В рамках кримінального провадження №0000106 14 травня 2021 року було допитано потерпілу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

26 червня 2021 року винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000106 у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, оскільки відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають ознаки цивільно-правових відносин, з приводу визначення права власності та розподілу спадкового майна, що вирішується у судовому порядку.

02 вересня 2021 року слідчим суддею Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області закрито провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову дізнавача СД відділення поліції №3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області у зв`язку із тим, що прокурором у судове засідання подано копію постанови від 02 вересня 2021 року про скасування постанови про закриття кримінального провадження №0000106.

Проте, 24 вересня 2021 року дізнавачем відділення поліції №3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області вкотре винесено постанову про закриття кримінального провадження за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000106. Зазначена постанова була оскаржена позивачем до суду і за результатами оскарження, ухвалою слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2021 року постанову від 24 вересня 2021 року про закриття кримінального провадження було скасовано.

Окрім того, позивач зазначила, що ОСОБА_2 звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до неї про усунення від права на спадкування за законом та визнання права на спадкове майно. В свою чергу ОСОБА_1 було подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування. Рішенням Верхньодніпровським районного суду Дніпропетровської області від 04 листопад 2021 року по справі 173/229/20 частково задоволено позовні вимог ОСОБА_2 та визнано за ним право на спадкування майна після смерті батька, як спадкоємця за законом першої черги. При цьому, у задоволенні позовних вимог про усунення від спадкування ОСОБА_1 , як спадкоємця за законом першої черги, відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування задоволено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року у справі 173/229/20 рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопад 2021 року залишено без змін.

29 листопада 2021 року рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області у справі №173/1619/21 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовлено в повному обсязі. Окрім того, даним рішенням встановлено, що автомобіль CHEVROLET NIVA 21230, 2004 року випуску державний реєстраційний номер НОМЕР_1 перебуває у власності ОСОБА_1 , проте відповідно до пояснень ОСОБА_2 , зазначений транспортний засіб перебуває у нього. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року у справі № 173/1619/21 рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29 листопад 2021 року залишено без змін.

Таким чином, не дивлячись на те, що ОСОБА_1 декілька разів зверталась до органів Національної поліції України у Дніпропетровській області і як органами поліції, органами прокуратури та слідчими суддями неодноразово встановлено факт кримінального правопорушення відносно майна ОСОБА_1 та, що розшукуваний автомобіль, який належить ОСОБА_1 , безпідставно перебуває у ОСОБА_2 , їй не було повернуто, у зв`язку з чим, їй було спричинено моральну та матеріальну шкоду через дії та бездіяльність органів, що здійснюють досудове розслідування та прокуратури, оскільки ними не було забезпечено ефективного розслідування кримінальних проваджень №0000230 та №0000106, у відповідності до положень ст. ст. 1173, 1174 ЦПК України.

Таким чином, більше трьох років позивач перебуває в стані сильного душевного страждання, очікуючи винесення органами поліції чергових незаконних постанов, хвилюючись за дотримання органами поліції під процесуальним керівництвом органів прокуратури розумних строків досудового розслідування та фактично зневірившись в можливості отримати належний їй захист. У зв`язку з втратою належного їй транспортного засобу та подальшою неефективною діяльністю органів поліції та прокуратури, позивач, яка є особою похилого віку, вимушена кардинально змінити звичний для неї життєвий стан розраховуючи лише на громадський транспорт, який не розвинутий в місці її сталого проживання. Зазначене призвело до кардинального погіршення якості життя позивача та потребує від неї значних зусиль для відновлення попереднього становища, а також для продовження боротьби за свої права.

Підсумовуючи вищезазначене, позивач вважає що розмір моральної шкоди, який був їй завданий відповідачами, складає 500 000,00 грн.

В свою чергу, матеріальна шкода, яка була завдана позивачу полягає в неповерненні їй транспортного засобу CHEVROLET NIVA 21230, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого є позивач.

Відповідно до звіту № 2202/01 від 22 лютого 2022 року та висновку про вартість, ринкова вартість транспортного засобу CHEVROLET NIVA 21230, 2004 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_4 складає 130 433,00 грн.

Таким чином, позивач вважає, що розмір нанесеної їй матеріальної шкоди становить 130 433,00 грн.

Отже, відшкодування моральної та матеріальної шкоди, яка була завдана позивачу діями та бездіяльністю відповідачів покладається на Державу в цілому.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги, суду не надала, зокрема, щодо незаконності дій або бездіяльності досудових органів, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності органу досудового розслідування сама по собі не може свідчить про незаконність його діяльності, як такої, і відповідно не може бути підставою для безумовного стягнення моральної та матеріальної шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки фактичним обставинам справи, а саме тому, що органами досудового розслідування не було своєчасно внесено відомості про кримінальне правопорушення, а також систематично вносились постанови про закриття кримінальних проваджень, органами прокуратури не було забезпечено дотримання розумних строків досудового розслідування.

У відзиві на апеляційну скаргу Головне управління Національної поліції в Дніпропетровській області просили суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване. Посилались на те, що працівники ГУНП, під час здійснення досудового розслідування кримінальних проваджень, діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.

У відзиві на апеляційну скаргу Дніпропетровська обласна прокуратура просила суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції при розгляді даної справи вірно встановив обставини справи та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є власником транспортного засобу CHEVROLET NIVA 21230, 2004 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (а.с. 25).

Відповідно до висновку про вартість до звіту № 2202/01 від 22 лютого 2022 року, ринкова вартість транспортного засобу CHEVROLET NIVA 21230, 2004 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_4 станом на 22 лютого 2022 рік становить 130 433 грн. (а.с. 27)

20 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до Верхньодніпровського відділення поліції Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою відносно ОСОБА_2 , який є сином її покійного чоловіка ОСОБА_3 від попереднього шлюбу, про заволодіння ОСОБА_2 14 березня 2019 року близько 18 год. 00 хв. транспортним засобом, а саме легковим автомобілем CHEVROLET NIVA 21230, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 . 21 березня 2019 року Верхньодніпровським відділенням поліції Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за даним фактом було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000230 за ознаками ст. 356 КК України.

Постановою СВ Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 28 березня 2019 року закрито кримінальне провадження №0000230 за ознаками ст. 356 КК України, оскільки спір, що виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 має ознаки цивільно правових відносин, які слід вирішувати шляхом звернення потерпілої сторони з позовною заявою до суду в порядку приватного обвинувачення(а.с.30). Постановою Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області скасовано постанову від 28 березня 2019 року про закриття кримінального провадження №0000230 за ознаками ст. 356 КК України (а.с. 31-32).

За результатами досудового розслідування слідчим 31 травня 2019 року винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_2 складу злочину (а.с. 33).Постановою Жовтоводської місцевої прокуратури Дніпропетровської області від 18.06.2019 року скасовано постанову від 31 травня 2019 року про закриття кримінального провадження №0000230 за ознаками ст. 356 КК України.

Постановою слідчого СВ Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 30 червня 2019 року закрито кримінальне провадження за №0000230 за ознаками ст. 356 КК України.

Ухвалою слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2019 року скасовано постанову слідчого СВ Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 30 червня 2019 року про закриття кримінального провадження за №0000230 за ознаками ст. 356 КК України (а.с. 34-36).

10 липня 2020 року у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, кримінальне провадження №0000230 за ознаками ст. 356 КК України закрито.(а.с. 38).

30 квітня 2021 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 173/674/21 задоволено скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність СВ ВП №3 Кам`янського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлення про кримінальне правопорушення; зобов`язано ВП №3 Кам`янського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_1 від 08 квітня 2021 року про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 191 КК України щодо ОСОБА_4 , який безпідставно та незаконно користується автомобілем (а.с. 45).

07 травня 2021 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_5 за ознаками ст. 191 ч. 1 КК України кримінальне провадження № 0000106 (а.с. 46).

Постановою дізнавача СД ВП №3 Кам`янського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області від 26 червня 2021 року закрито кримінальне провадження №0000106 на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України (а.с. 47-49).

02 вересня 2021 року ухвалою слідчого судді Верхьодніпровського районного суду Дніпропетровської області закрито провадження за скаргою ОСОБА_1 на постанову дізнавача СВ відділення поліції №3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 26 червня 2021 року про закриття кримінального провадження №0000106 від 07 травня 2021 року, оскільки постанова про закриття кримінального провадження скасована прокурором та відновлено досудове розслідування (а.с. 50-51).

Постановою дізнавача СД ВП №3 Кам`янського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області від 24 вересня 2011 року закрито кримінальне провадження №0000106 на підставі ст. 284,ч. 1 п.2 КПК України (а.с. 52-54).

02 грудня 2021 року ухвалою слідчого судді Верхьодніпровського районного суду Дніпропетровської області скасовано постанову слідчого дізнавача СД відділення поліції №3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 24 вересня 2021 року про закриття кримінального провадження № 0000106 від 07 травня 2021 року (а.с. 55-57).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року у справі № 173/861/19, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання нікчемним правочину по передачі прав власності на транспортний засіб CHEVROLET NIVA 21230, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 та в визначенні частки ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в праві сумісної власності на транспортний засіб CHEVROLET NIVA 21230, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 61-68, 69-73).

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2021 року у справі № 173/229/20, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року, позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування за законом та визнання права на спадкове майно - задоволені частково. Визнано за ОСОБА_2 право на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємця за законом першої черги. У задоволенні позовних вимог про усунення від спадкування, як спадкоємця за законом першої черги, ОСОБА_1 , після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено. Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування задоволено. Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 ; на 1/3 частину кв. АДРЕСА_2 (а.с.74-86, 87).

Рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області 29 листопада 2021 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року, у справі № 173/1619/21, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди відмовлено (а.с.88-94, 95-104).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги, суду не надала, зокрема, щодо незаконності дій або бездіяльності досудових органів. При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності органу досудового розслідування сама по собі не може свідчить про незаконність його діяльності, як такої, і відповідно не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної та матеріальної шкоди.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.

Згідно статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.ст. 15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Статтею 1173 ЦК України передбачено що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Підставою для застосування такого виду відповідальності є наявність у діях складу цивільного правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка та причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв`язок, як елемент цивільного правопорушення, виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки зaподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Згідно пункту 5 Постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Аналогічний правовий висновок викладений в Постанові Верховного Суду від 13.05.2020 року, у справі № 638/8636/17-ц.

Відповідальності за шкоду передує встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у Постанові від 10 квітня 2019 року, у справі №464/3789/17. Так, Верховний Суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку суб`єктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

Відповідно до статті 81 ЦПК України, сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Зазначене повністю узгоджується з правовою позицією, викладеною у Постановах Верховного Суду від 10 жовтня 2018 року по справі № 640/3837/17, від 29 серпня 2018 року по справі № 686/16161/16-ц та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17.

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження протиправної поведінки та бездіяльності органів державної влади, причинного зв`язку між такою поведінкою і заподіяною позивачу моральною шкодою, за наявності яких виникає право на відшкодування моральної шкоди.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не надано жодної оцінки фактичним обставинам справи, а саме тому, що органами досудового розслідування не було своєчасно внесено відомості про кримінальне правопорушення, а також систематично вносились постанови про закриття кримінальних проваджень, органами прокуратури не було забезпечено дотримання розумних строків досудового розслідування, колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки суд першої інстанції надав обґрунтованої оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам справи.

Вірно встановивши, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги, суду не надала, врахувавши відсутність визнання дії органу досудового розслідування судом незаконними, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог, з висновком якого погоджується й апеляційний суд.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі позовні вимоги, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані, підтверджуються письмовими доказами та не спростовуються доводами, викладеними в апеляційній скарзі.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду, а доводи апеляційної скарги не спростовують зроблених в оскаржуваному рішенні висновків, тому колегія суддів вважає, що підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Корсуновського Павла Юрійовича - залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 16 березня 2023 року.

Головуючий суддя А.П. Барильська

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко