КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/1880/2023
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Слюсар Т.А.,

суддів: Коцюрби О.П., Білич І.М.,

за участю секретаря судового засідання Хоменко О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Гриньковського Сергія Петровича в інтересах ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янского районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року у складі судді Козленко Г.О.,

у справі за поданням головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бочковського Тараса Олександровича про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України без вилучення паспортного документа, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит», -

У С Т А Н О В И В :

У липні 2020 року головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бочковський Т.О. звернувся до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон громадянина України ОСОБА_1 без вилучення паспортного документа до повного фактичного виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2012 року, на підставі якого Оболонським районним судом м. Києва 23 жовтня 2013 року видано виконавчі листи у справі № 2-2987/2012 про стягнення з ОСОБА_1 у рівних частках на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суми позики у розмірі 5 754 960 грн та 3 % річних від простроченої суми - 242 284 грн 22 коп. та рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2010 року, на підставі якого Голосіївським районним судом м. Києва 06 серпня 2010 року видано виконавчий лист у справі № 2-1397/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" 728 761 грн 42 коп. заборгованості за кредитним договором, а також 1 700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Подання обґрунтовано тим, що на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває зведене виконавче провадження ВП № 60918843, до складу якого входить виконавче провадження № 40508045 із примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2013 року у справі № 2-2987/2012 про стягнення з ОСОБА_1 у рівних частках на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суми позики у розмірі 5 754 960 грн та 3 % річних від простроченої суми - 242 284 грн 22 коп.; виконавче провадження № 40508133 із примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2013 року у справі № 2-2987/2012 про стягнення з ОСОБА_1 у рівних частках на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суми позики у розмірі 5 754 960 грн та 3 % річних від простроченої суми 242 284 грн 22 коп.; виконавче провадження № 33183571 із примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва від 06 серпня 2010 року № 2-1397/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" 728 761 грн 42 коп. заборгованості за кредитним договором, а також 1 700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

Рішення боржником не виконане, ОСОБА_1 ухиляється від виконання рішення суду та вчиняє дії, які ускладнюють його виконання, зокрема: не подано державному виконавцю декларацію про доходи та майно боржника, про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах, про майно, що перебуває в заставі (іпотеці) або в інших осіб, чи про кошти та майно, належні йому від інших осіб, за формою, встановленою Міністерством юстиції України; не надано пояснень за фактами невиконання рішень та законних вимог виконавця; ОСОБА_1 не з`явився на вимогу державного виконавця.

Тобто, боржник обізнаний про свої обов`язки з виконання рішення суду, про наявність виконавчих проваджень, проте ним не здійснюється жодних дій, спрямованих на виконання рішення суду, повністю або частково.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 08 червня 2021 року подання головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бочковського Т. про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника за межі України без вилучення паспортного документа задоволено.

Тимчасово обмежено ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа до повного фактичного виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2012 року, на підставі якого Оболонським районним судом м. Києва 23 жовтня 2013 року видано виконавчі листи у справі № 2-2987/2012 про стягнення з ОСОБА_1 у рівних частках на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суми позики у розмірі 5 754 960 грн та 3 % річних від простроченої суми - 242 284 грн 22 коп. та рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2010 року, на підставі якого Голосіївським районним судом м. Києва 06 серпня 2010 року видано виконавчий лист у справі № 2-1397/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" 728 761 грн 42 коп. заборгованості за кредитним договором, а також 1 700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи.

В апеляційній скарзі адвокат Гриньковський С.П. в інтересах ОСОБА_1 вважає ухвалу суду незаконною та необґрунтованою просить її скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в поданні державного виконавця.

В наданих пояснення до апеляційної скарги, представник божника вказував, що ОСОБА_1 здійснювалися погашення богів, що підтверджується реалізацією належного йому автомобіля Міцубіші д.н.з. НОМЕР_1 та переданням стягувачам корпоративних прав в господарських товариств.

Надана стягувачем інформація про виїзди ОСОБА_1 за кордон підтверджує його участь у міжнародних форумах, метою яких є залучення інвестицій в Україну, що підтверджується написами на світлинах, які наявні у справі та не є незаконною діяльністю чи діяльністю, направленою на ухилення від виконання судових рішень.

Крім того вказано, що те, що боржник не є офіційно працевлаштованим не направлено на ухилення від виконання судових рішень, а є об`єктивно зумовленим ситуацією в Україні, пов`язаною з тривалістю з 2014 року агресією РФ, розповсюдженням корона вірусу та ситуацією на ринку праці України.

Також вказав, що не вбачає протиправності дій в неодноразовому перетині кордону та наявності адвокатів для захисту його прав та інтересів, що є конституційним правом.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Поліщук А.О. в інтересах ОСОБА_3 вважає рішення районного суду законним та обґрунтованим, таким, що постановлене з встановленням усіх обставин справи та наданням оцінки усім доказам, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення без змін.

Колегія суддів вислухавши адвоката Гриньковського С.П. в інтересах ОСОБА_1 який просив апеляційну скаргу, з урахуванням письмових пояснень до неї, задовольнити, адвоката Омельченка І.В. в інтересах ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає її такою, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно ч. 1 ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Статтею 441 ЦПК України встановлено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення (ч.1). Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею (ч.2). Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням, на строк до повного виконання такого судового рішення (ч.3). Ухвала про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути постановлена за поданням державного або приватного виконавця, яким відкрито відповідне виконавче провадження. Суд негайно розглядає таке подання без повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного (приватного) виконавця (ч.4).

Як убачається з матеріалів справи, на підставі рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2012 року, 23 жовтня 2013 року видано виконавчі листи у справі № 2-2987/2012 про стягнення з ОСОБА_1 у рівних частках на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на суму позики 5 754 960 гр та 3 % річних від простроченої суми - 242 284 грн 22 коп. (а.с. 16-17, 19 т.1) та рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 21 червня 2010 року на підставі якого видано виконавчий лист у справі № 2-1397/10 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" 728 761 грн 42 коп. заборгованості за кредитним договором, а також 1700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с. 8 т.1)

05.11.2013 було винесено постанови про відкриття виконавчого провадження № 40508045 та № 40508133 з примусового виконання виконавчого листа Оболонського районного суду м. Києва від 23.10.2013 у справі № 2-2987/2012 про стягнення з ОСОБА_1 3 у рівних частках на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму позики 5 754 960 грн та 3 % річних від простроченої суми 242 284 грн 22 коп. (а.с. 21-23 т.1).

Виконавче провадження № 33183571 з примусового виконання виконавчого листа Голосіївського районного суду м. Києва від 06.08.2010 № 2-1397 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" 728 761 грн 42 коп. заборгованості за кредитним договором, а також 1700 грн судового збору та 120 грн витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи перебувало на виконанні в Оболонському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві та на підставі постанови про передачу матеріалів виконавчого провадження від 26.03.2018 передано для подальшого виконання до Відділу примусового виконання рішень (а.с. 10-14 т.1).

Установлено, що за наслідками об`єднання зазначених виконавчих проваджень, на виконанні відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) перебуває об`єднане виконавче провадження № ВП № 60918843

В ході виконання даного виконавчого провадження державним виконавцем звернуто стягнення на належний боржнику транспортний засіб MITSUBISHI OUTLANDER 2.0, рік вип.: 2005, ДНЗ: НОМЕР_1 , кошти від реалізації якого у сумі 140315грн. було перераховано на користь ПАТ «Банк «Фінанси та кредит».

На запит державного виконавця Державною фіскальною службою України було надано відповідь, що у ОСОБА_1 наявні відкриті рахунки АТ "Альфа-Банк", АТ "Укрсиббанк" та АТ КБ "Приватбанк". На підставі чого 03.12.2019 винесено постанову про арешт коштів боржника, які містяться на рахунках боржника у вказаних банках (а.с. 38 т.1).

Матеріали справи свідчать, що за час перебування виконавчих документів на примусовому виконанні на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перераховано по 161332 грн 48 коп., стягнутих з ОСОБА_1 , в той час як загальна сума зобов`язань боржника перед стягувачами становить 5 754 960 грн суму позики та 242 284 грн 22 коп. 3% річних.

На виклик державного виконавця від 03.12.2019 № 40508133/5 у визначений день та час, а саме 11.12.2019 о 15:00, ОСОБА_1 не з`явився, пояснень за фактом невиконання рішення суду не надав, і не повідомив причини неподання документів (а.с. 44 т.1)

Як було встановлено з відповіді Державної прикордонної служби України в цей період боржник перебував на території України та перетнув її кордон 20.12.2019 (а.с. 139-148 т.1).

З даної відповіді також убачається, що боржник в період з 31.12.2015 по 20.07.2020 неодноразово перетинав державний кордон України (а.с. 139-148).

16.12.2019 за вх. № 19947 представником боржника Бернацьким А.В. подано до ВПВР УДВС ГТУЮ у м. Києві клопотання про зняття арешту з грошових коштів, що містяться на рахунках боржника (а.с. 45-46 т.1).

03.12.2019 виконавчою службою до банківських установ було направлено постанову про арешт коштів боржника (а.с. 39 т.1), в результаті чого з його рахунків примусово стягнуто кошти в загальному обсязі 368 690 грн 59 коп., які розподілено та перераховано на корить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 по 161 332 грн 48 коп., а на користь ПАТ "Банк "Фінанси та Кредит" перераховано 12 698 грн 19 коп., та стягнуто в дохід держави виконавчий збір у розмірі 33 327 грн 44 коп.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив з того, що боржник свідомо ухиляється від виконання зобов`язання, сума боргу в значній своїй частині залишається несплаченою, і обставини, які склалися, свідчать, що боржник свідомо намагається ухилитися від виконання судових рішень.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

З матеріалів справи вбачається, що державним виконавцем було здійснено ряд необхідних виконавчих дій з метою розшуку доходів боржника, а отже проведені всі необхідні виконавчі дії відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст.124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Згідно з п.19 ч.3 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Відповідно до п.5 ч.1 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Частинами 1-4 ст.441 ЦПК України визначено, що тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.

Тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України застосовується в порядку, визначеному цим Кодексом для забезпечення позову, із особливостями, визначеними цією статтею.

Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні.

Згідно п. 8 ст.19 Закону України «Про державну прикордонну службу України» на Державну прикордонну службу України відповідно до визначених законом завдань покладаються запобігання та недопущення перетинання державного кордону України особами, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів, постановами державного виконавця; розшук у пунктах пропуску через державний кордон та у контрольних пунктах в`їзду - виїзду осіб, які переховуються від органів досудового розслідування та суду, ухиляються від відбуття кримінальних покарань; виконання в установленому порядку інших доручень правоохоронних органів.

Отже, питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень у порядку, передбаченому ст.18 Закону України «Про виконавче провадження» та ст. 441 ЦПК України. Враховуючи наведені норми, тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України застосовується у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Факт ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням підтверджується доказами, долученими до справи.

Так, матеріали справи свідчать, що боржник на виклики державного виконавця не з`являвся, пояснень за фактом невиконання рішення суду не подавав.

Відповідно до справи, 27.12.2019 до виконавчої служби з`явився представник боржника, адвокат Гриньковський С.П. та знайомився з матеріалами виконавчого провадження.

Між тим протягом перебування виконавчих листів, виданих на примусове виконання судових рішень, ухвалених протягом 2010-2013 років, з загальної суми зобов`язань боржника перед стягувачами - 5 754 960 грн суму позики та 242 284 грн 22 коп. 3% річних, внаслідок примусового виконання державним виконавцем на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перераховано лише по 161 332 грн 48 коп.

Незначна сума боргу у примусовому порядку була стягнута державним виконавцем і на користь фінансової установи.

Установлено, що ОСОБА_1 офіційно не працевлаштований, проте згідно довідки, виданої Державною прикордонною службою України, наприклад, у 2019 році 15 разів перетинав державний кордон України, що підтверджується також і розміщеною в мережі Інтернет на персональних сторінках в соціальних мережах «Фейсбук» та « Інстаграм» інформацією (а.с. 64-135,139,140 т.1).

Апеляційний суд відхиляє посилання представника боржника про неврахування державним виконавцем під час визначення суми боргу передачу ОСОБА_1 на користь стягувачів корпоративних прав, з посиланням на долучені до справи додаткові пояснення адвоката Бернацького А.В. (а.с.179,180 т.1), остільки відповідно до таких пояснень передача прав мала місце у березні 2012 року, в той час указана обставина, у випадку наявності підстав, підлягала до врахування під час ухвалення у жовтні 2012 року судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , ОСОБА_3 суму позики 5 754 960 грн та 242 284 грн 3% річних (а.с.16,17 т.1).

При цьому, підлягає врахуванню й відсутність у справі доказів оскарження у зв`язку з цим дій (бездіяльності) державного виконавця.

Не спростовано матеріалами справи висновки суду першої інстанції про свідоме ухиляння боржника від виконання покладеного на нього законом обов`язку по виконанню судових рішень, на вимогу виконавця не надавалася декларація про його доходи та майно.

Суперечать матеріалам справи й доводи захисника боржника про те, що останній не викликався до державного виконавця в межах відкритого виконавчого провадження № 40508133 (а.с.44 т.1). Установлено, що на такий виклик з`явився представник боржника, адвокат Гриньковський С.П. (а.с.49 т.1).

Апеляційний суд, переглядаючи справу, враховує також інформацію, яка міститься у публічному доступі щодо DIVAN.TV юридичною особою якого є ТОВ «Фінарт Капітал Інвест», в той час як власником останнього є компанія MIKARNIAL LTD, зареєстрована у республіці Кіпр, кінцевим бенефеціарним власником якої є ОСОБА_1 й одночасно власником торговельної марки DIVAN.TV та MIKARNIAL LTD (а.с. 204-209 т.3).

Наведена інформація указує на те, що зазначені компанії зареєстровані за кордоном та, відповідно, їх активи знаходяться за межами України.

Твердження адвоката Гриньковського С.П. про те що заборона виїзду боржника за кордон буде перешкодою у його участі в міжнародних форумах, в той час як від такої участі він може мати доходи та сплачувати борг, апеляційний суд визнає такими, що не заслуговують на увагу, остільки згідно наявної у справі інформації ОСОБА_1 протягом 2015-2020р.р. систематично виїжджав за межі кордону України, проте в цей же період не вчинив жодних дій, спрямованих на виконання у добровільному порядку установлених судовими рішення зобов`язань.

З огляду на викладене, апеляційний суд відхиляє твердження скаржника на те, що невиконання ним судових рішень обумовлено ситуацією в Україні та неможливістю боржника офіційно працевлаштуватися.

Основною конституційною засадою судочинства, серед іншого, є обов`язковість судового рішення (п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України), що є однією із важливих складових принципу правової визначеності, а також права на справедливий суд, закріпленого, зокрема, у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно ч.1 ст.18 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В порушення положень п.9 ч.2 ст.19 Конституції України, ч.1 ст.18 ЦПК України ОСОБА_1 у добровільному порядку протягом тривалого періоду часу не виконує зобов`язання перед стягувачами, що призводить до порушення їх прав, гарантованих Основним Законом України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

У відповідності до положень ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Як передбачено вимогами ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

При цьому, колегія суддів враховує обставини справи, а також поведінку боржника, який не лише у період після відкриття провадження у справі, а й з часу прийняття судом оскаржуваного рішення й донині, не вжив усіх можливих та запропонованих заходів щодо виконання зобов`язань перед стягувачами.

Верховний Суд у постанові № 331/8536/17 від 28.10.2020 року, виклав правову позицію про те, що тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.

У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку із неоплаченими боргами, Європейський Суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише остільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (див. рішення Європейського Суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга N 66485/01, §§ 78-82).

Отже, на виконанні у виконавчої служби перебуває зведене виконавче провадження про стягнення коштів з ОСОБА_1 на підставі декількох виконавчих документів, виконання яких боржник ігнорує, будучи обізнаним про перебування на примусовому виконанні судових рішень, зобов`язання не виконує і цьому не сприяє; майна, яке можливо реалізувати у відповідності до положень Закону України «Про виконавче провадження», не має.

Характер дій боржника, пов`язаних з чисельними виїздами за кордон протягом 2015-2020р.р. й одночасно не сплатою добровільно будь-яких коштів свідчить про його намір вибути за межі України з метою подальшого невиконання судових рішень.

Зазначене указує на те, що обмеження на виїзд боржника з України до виконання судових рішень й поновлення таким чином прав та законних інтересів стягувачів не являє собою втручання в його право покидати країну, гарантоване пунктом 2 статті 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, послався на закон, що регулює спірні правовідносини й дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав до задоволення подання головного державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не впливають на правильність висновків суду першої інстанції, у зв`язку з чим ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року слід залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Гриньковського Сергія Петровича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Солом`янского районного суду м. Києва від 08 червня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 01 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач:

Судді: