Справа № 344/5045/22
Провадження № 22-ц/4808/389/23
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Барков В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 березня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Луганської В. М.,

Мальцева Є. Є.,

секретар Працун В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 грудня 2022 року в складі суддіШамотайла О. В., ухвалене в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2022 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідачки ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позов обґрунтовував тим, що 14 червня 2014 року між ним та відповідачкою зареєстрований шлюб. Від шлюбу мають дві дочки: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з ним та перебувають на його утриманні. Подружнє життя не склалося, сім`я існує формально, на протязі тривалого часу подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вважає, що подальше спільне проживання суперечить його інтересам та інтересам дітей, примирення неможливе.

Посилаючись на вказані обставини, просив розірвати шлюб та залишити неповнолітніх дітей проживати разом з ним.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 грудня 2022 року позов задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , укладений 14 червня 2014 року у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарським районним управлінням юстиції у місті Донецьку, актовий запис №133.

Неповнолітніх дітей: дочку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати з батьком - ОСОБА_2 .

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а тому суд вважав за можливе розірвати шлюб. Оскільки діти проживають з батьком, що сторонами не оспорюється, то неповнолітніх дітей необхідно залишати проживати з батьком.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду в частині залишення дітей проживати з батьком скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким неповнолітніх дочок залишити проживати з нею.

Апеляційна скарга мотивована тим, що неповнолітні діти проживають разом із нею. На час звернення позивача до суду із позовом про розірвання шлюбу вона з дочками проживали в м. Леррах Німеччина, де проживають і надалі. Старша дочка відвідує навчальну школу, що підтверджується відповідними довідками.

Також вказує, в порушення вимог статті 19 СК України судом першої інстанції не було залучено до участі в справі орган опіки та піклування для зібрання відповідної інформації та підготування письмового висновку щодо визначення місця проживання дітей.

Крім того зазначає, що її не було належним чином повідомлено про розгляд справи, що позбавило її права на дачу пояснень щодо дійсних обставин справи та спростування фактів, які не підтверджується жодними письмовими доказами.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу сторонами не оскаржується, а тому в цій частині апеляційним судом не переглядається.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки адвоката Бундзяк У. М., яка просила скаргу задовольнити, пояснення позивача ОСОБА_2 та його представника адвоката Лютана З. Й., які просили залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджується, що 14 червня 2014 року сторони зареєстрували шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку, про що складено відповідний актовий запис № 133.

Від шлюбу мають двох неповнолітніх дочок: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 грудня 2022 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано. В цій частині рішення суду сторонами не оскаржується.

Залишаючи неповнолітніх дітей проживати з батьком суд першої інстанції виходив з того, що дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 проживають з ним, що сторонами не оспорюються та доказуванню не підлягає.

Колегія суддів не погоджується із таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина третя статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно з статтею 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.

У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Відповідно до частин першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

У постанові від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. У разі наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.

Таким чином, для зазначення судом у справі про розірвання шлюбу щодо залишення проживання неповнолітньої дитини з одним із батьків, обов`язковими умовами для цього є відповідна вимога позивача у позовній заяві про розірвання шлюбу, а також дослідження та встановлення судом в ході розгляду справи про розірвання шлюбу, обставин відносно того, з ким із батьків фактично залишилась проживати дитина сторін спору після припинення шлюбних відносин.

Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 одночасно з вимогою про розірвання шлюбу просив суд фактично констатувати, з ким залишаються проживати діти після розірвання шлюбу. При цьому, позивач посилався на те, що неповнолітні дочки проживають разом з ним та фактично знаходяться на його утриманні. На підтвердження даної обставини до позовної заяви долучив довідки від 23 березня 2022 року про взяття їх на облік як внутрішньо переміщених осіб.

Разом з тим, із долучених до апеляційної скарги документів вбачається, що ОСОБА_1 разом з дочками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з липня 2022 року проживають та зареєстровані за адресою Мюлештрассе в м. Леррах Німеччина (а.с. 77, 78, 79, 80, 81, 82, 83). ОСОБА_3 з 17 вересня 2022 року відвідує 1б клас у початковій школі Тумрінген, очікуване відвідування школи до липня 2023 року, що підтверджується довідкою про відвідування школи від 11 січня 2023 року (а.с. 83, 84).

Апеляційний суд приймає ці докази, оскільки справа розглянута судом першої інстанції без участі сторін, відповідачка відзив на позовну заяву не надала, як не надала й будь-яких інших заяв, в яких би заперечувала проти позовних вимог.

Отже, станом на час розгляду справи про розірвання шлюбу та ухвалення оскаржуваного рішення неповнолітні діти фактично проживали разом із мамою і така заперечує щодо залишення дітей проживати із позивачем.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про залишення неповнолітніх дітей проживати з батьком, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині є обґрунтованими.

При цьому, сторони не позбавленні права після розірвання шлюбу звернутись до суду із відповідним позовом про визначення місця проживання дітей.

Відповідно до частини другої статті 211 ЦПК України суд зобов`язаний повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання.

Згідно зі статтею 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.

З матеріалів справи вбачається, що зареєстрованим місцем проживання відповідачки ОСОБА_1 є м. Донецьк, яке знаходиться на тимчасово окупованій території України.

Відповідно до вимог частини 1 статті 12-1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» якщо остання відома адреса місця проживання (перебування), місцезнаходження чи місця роботи учасників справи знаходиться на тимчасово окупованій території, суд викликає або повідомляє учасників справи, які не мають офіційної електронної адреси, про дату, час і місце першого судового засідання у справі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за двадцять днів до дати відповідного судового засідання.

Суд викликає або повідомляє таких учасників справи про дату, час і місце інших судових засідань чи про вчинення відповідної процесуальної дії через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів до дати відповідного судового засідання або вчинення відповідної процесуальної дії.

З опублікуванням такого оголошення відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.

09 вересня та 25 жовтня 2022 року на офіційному веб-порталі судової влади було опубліковано інформацію щодо виклику в судове засідання ОСОБА_1 за вказаним позовом (а.с. 43, 49).

За таких обставин, ОСОБА_1 у спосіб, визначений Законом України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», була неодноразово повідомлена про дату, час та місце засідання суду першої інстанції, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині відхиляються апеляційним судом.

Відповідно апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись статтями 367, 368, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 грудня 2022 року в частині залишення неповнолітніх дітей проживати із батьком - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині залишення неповнолітніх дітей проживати із батьком - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 24 березня 2023 року.

Судді В. М. Барков

В. М. Луганська

Є. Є. Мальцева