РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 293/70/23

Провадження № 2/293/156/2023

21 лютого 2023 рокусмт Черняхів

Черняхівський районний суд Житомирської області у складі судді Лось Л.В.

за участі: секретаря судового засідання Мудрик В.М.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Черняхів справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про розірвання шлюбу

ВСТАНОВИВ:

Процесуальні дії по справі.

16.01.2023 ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , відповідно до змісту якого просить розірвати шлюб, укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , який був зареєстрований Виконавчим комітетом Селянщинської сільської ради Черняхівського району Житомирської області, актовий запис №2.

16.01.2023 суд в порядку ч.6 ст. 187 ЦПК України звернувся до виконавчого органу Черняхівської селищної ради з метою отримання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача (а.с. 13).

20.01.2023 на адресу суду від Черняхівської селищної ради надійшов лист, згідно якого суд отримав інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача- ОСОБА_2 (а.с. 14)

Ухвалою від 23.01.2023 суд прийняв позовну заяву до розгляду та відкрив провадження у справі. Постанови розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Розгляд справи по суті призначив на 21.02.2023.

Виклад позицій учасників судового процесу, заяви, клопотання.

Поданий позов мотивований тим, що з 16.12.2019 сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу мають малолітню доньку - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позивач вказує, що спільне сімейне життя з відповідачкою не склалось, оскільки між ними зникло взаєморозуміння, розійшлися погляди на сімейні відносини, права та обов`язки подружжя.

Зазначає, на протязі трьох місяців не проживають як подружжя та не ведуть спільне господарство. Доводить, що шлюб існує лише формально.

Вказав, що майнового спору та спору щодо місця подальшого проживання дитини між сторонами не існує.

Позивач переконаний, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить його інтересам та інтересам дитини, примирення між сторонами вважає не можливим, тому звернувся з даним позовом до суду.

У судовому засіданні позивач позов підтримав та просив його задовольнити. Наголосив, що на примирення не погоджується.

У судовому засіданні відповідач просила відмовити в задоволенні позову про розірвання шлюбу.

13.02.2023 на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, поданий в порядку ст. 178 ЦПК України (а.с. 19-21).

Заперечуючи проти позову відповідач вказала, що не бажає розлучення. Зауважила, що чоловіка дуже любить та бажає понад усе зберегти шлюб, задля спільної дитини. Вважає, що розлучення стане психологічним ударом для дитини та негативно вплине на її психологічний стан. Доводить, що сторони продовжують піклуватися про побудову сімейних відносин та про забезпечення дитини і її благополуччя. Вважає, що підстави для розірвання шлюбу відсутні.

Водночас відповідач 13.02.2023 подала до суду заяву, в якій просила надати строк на примирення понад 6 місяців на підставі ст. 111 СК України ( а.с. 22-23).

Мотивуючи клопотання про надання строку на примирення відповідач зіслалась на те, що вона передусім бажає зберегти сім`ю, так як любить свого чоловіка та бажає щоб їх спільна дитина жила в повній родині. Просить суд врахувати те що чоловік призваний на військову службу та на її думку не повноцінно оцінює ситуацію та роль сім`ї в своєму житті. Вважає, що на чоловіка здійснюють вплив треті особи, що в результаті і вплинуло на його рішення про розірвання шлюбу.

Одночасно 13.02.2023 відповідач подала заяву про зупинення провадження у справі до завершення військового стану в Україні та припиненням позивачем військової служби на підставі ч.2 ст. 251 ЦПК України.

Позивач в судовому засіданні заперечив щодо заяви відповідача про надання строку на примирення, аргументуючи тим, що примирення між сторонами не можливе і він його категорично не бажає. Зазначив, що подальше збереження шлюбу та надання строку на примирення буде суперечити його інтересами. Наголосив, що бажає розірвати шлюб і подальшого спільного ведення господарства та підтримання шлюбних відносин з відповідачем не планує.

Стосовно зупинення провадження у справі на підставі ч.2 ст. 251 ЦПК України, то позивач зауважив, що такої необхідності немає. Наголосив, що він готовий до розгляду справи по суті.

У судовому засідання від 21.02.2023 стосовно клопотання відповідача про надання сторонам строку на примирення суд постановив ухвалу про відмову у задоволення такого клопотання, яка на підставі ч.5 ст.259 ЦПК України, без виходу до нарадчої кімнати, занесена до протоколу судового засідання.

Відмовляючи у задоволенні клопотання відповідача про надання сторонам строку на примирення суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Пунктом 10 Постанови Пленуму ВСУ від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз`яснено, що при визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Статтею 111 Сімейного кодексу України передбачено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

При цьому Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Згідно ч. 7 ст. 240 ЦПК України у справі про розірвання шлюбу суд може зупинити розгляд справи і призначити подружжю строк для примирення, який не може перевищувати шести місяців.

Разом з тим, у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.01.2020 у справі N 200/952/18 (провадження N 61-14859св19) викладено висновок, про те, що надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Суд також звертає увагу, що наявність наміру для примирення лише в одного подружжя без згоди на це іншого подружжя не є правовою підставою для надання строку для примирення. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо, тобто суд не у змозі змусити подружжя примиритися.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Таким чином заслухавши думку сторін, які з`явилися в судове засідання, приймаючи до уваги, що позивач категорично заперечував проти надання строку на примирення та наполягав на розірванні шлюбу, керуючись принципами ст. 24 СК України щодо добровільності інституту шлюбу, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні клопотання відповідача про надання строку на примирення.

Стосовно клопотання відповідача про зупинення провадження у справі на підставі ч.2 ст. 251 ЦПК України, то суд також 21.02.2022 постановив ухвалу про відмову у зупиненні провадження у справі, яка в порядку ч.5 ст. 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання від 21.02.2023.

Відмовляючи у задоволені клопотання відповідача про зупинення провадження у справі суд керувався наступним.

Так, відповідач підставою для зупинення провадження у справі вказала на факт перебування позивача у складі Збройних Сил України, відтак вважає, що існують обставини для зупинення провадження у справі до завершення військового стану в Україні та припиненням ОСОБА_1 військової служби.

Позивач заперечив проти задоволення клопотання про зупинення провадження у справі та просив здійснити розгляд справи по суті.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони або третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, у складі Збройних Сил України або інших утворених відповідно до закону військових формувань, що переведені на воєнний стан або залучені до проведення антитерористичної операції.

Суд зазначає, що за своєю правовою природою інститут зупинення провадження у справі - це тимчасове повне припинення всіх процесуальних дій у справі, що викликане настанням зазначених у законі причин, що перешкоджають подальшому руху процесу і щодо яких невідомо, коли вони можуть бути усунені.

Тобто для зупинення провадження у справі мають бути саме об`єктивні підстави, які перешкоджають вирішенню спору по суті.

Судове рішення, яким вирішується питання про зупинення провадження у справі на підставі має містити обґрунтування стосовно наявності конкретних обставин, що унеможливлюють прийняття судом відповідного рішення з оцінкою вже наявних доказів і обставини справи.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши надану заяву про зупинення провадження у справі, приймаючи до уваги, що позивач хоча і є особою, яка проходить службу у Збройних Силах України, однак у судове засідання з`явився, підтримав позовні вимоги та просив провести розгляд справи по суті, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні заяви про зупинення провадження по справі у зв`язку з відсутністю підстав, які б вказували, що існують об`єктивні перешкоди у вирішенні справи по суті у судовому засіданні за участю сторін.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

В ході розгляду справи, суд у відповідності до п. 4 ч. 5ст.12 ЦПК України створив сторонам всі умови для реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом у межах строків, встановлених ЦПК України.

Відповідно до ст. 259 Цивільного процесуального кодексу України, рішення у даній справі прийнято у нарадчій кімнаті за результатами оцінки доказів, поданих до суду.

У судовому засіданні від 21.02.2023 відповідно до ст. 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд оголосив вступну та резолютивну частину рішення.

Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин.

16.12.2019 виконавчим комітетом Селянщинської сільської ради Черняхівського району Житомирської області між ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований шлюб за актовим записом № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 16.12.2019 (а.с.8).

Від шлюбу сторони мають малолітню дочку - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 20.12.2019 (а.с.9).

Оскільки за даними позивача сім`я фактично розпалась, примирення між сторонами не позивач вважає не можливим, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, позивач за захистом свого порушеного права звернувся з даним позовом до суду.

Відповідачка просила відмовити в задоволення позову про розірвання шлюбу, та надати час на примирення з позивачем понад 6 місяців та зупинити провадження у справ до завершення військового стану в Україні та припинення позивачем військової служби.

Норми права, застосовані судом, оцінка доказів, аргументів, наведених учасниками справи, та висновки щодо порушення, не визнання або оспорення прав чи інтересів, за захистом яких мало місце звернення до суду.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Предметом спору у даній справі є розірвання шлюбу, зареєстрованого між сторонами.

Відповідно до ст. 1 СК України побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки.

Згідно статті 51 Конституції України та статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається.

Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній.

Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з частиною третьою статті 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина друга статті 112 СК України).

Відповідно до роз`яснень п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна", проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам дитини. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя .

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад.

Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово "сімейний" засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово "союз" підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе.

Як вбачається з матеріалів справи, внаслідок непорозумінь сім`я сторін повністю розпалась, існує формально, подальше її збереження є неможливим, так як сторони однією сім`єю як чоловік і дружина не проживають, не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбних стосунків, а тому, на думку суду, наявні підстави для розірвання шлюбу.

Більше того суд звертає увагу, що позивач категорично заперечив проти надання строку на примирення, наполягав на розірванні шлюбу, оскільки подальше перебування у шлюбі буде суперечити його особистим інтересам. Водночас наголосив, що дитині буде завжди допомагати і наявність дитини не впливає на бажання щодо розірвання шлюбу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 03 грудня 2020 року по справі № 456/848/16-ц, у якій зазначено, що згідно з частинами третьою та четвертою статті 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Суд встановив, що сторони фактично з початку повномасштабного вторгнення росії на територію України фактично не проживають разом, а останнім часом, за поясненнями сторін, їх стосунки остаточно зіпсувались. Позивач більше не бажає підтримувати шлюбні відносити та вести спільне господарство з відповідачем.

Таким чином, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка щодо розірвання шлюбу, а оскільки примушування до шлюбу є неможливим та суперечить нормам Закону, суд дійшов висновку, що зареєстрований шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання.

Рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та про ставлення відмітки в актовому записі про шлюб (частина другої статті 115 СК України).

Згідно з ч. 2 ст. 114 Сімейного кодексу України, у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішення суду про розірвання шлюбу.

У відповідності до абз. 2 ч.3 ст.115 Сімейного кодексу України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

За вказаних фактичних обставин суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Розподіл судових витрат

За клопотанням позивача судові витрати у порядку ст. 141 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись ст. ст. 104, 105, 110-115 СК України, 76-80, 89,141,142, 206, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Шлюб укладений між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який зареєстрований 16.12.2019 виконавчим комітетом Селянщинської сільської ради Черняхівського району Житомирської області за актовим записом №2 розірвати.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ; фактична адреса проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Повний текст рішення складений та підписаний: 23.02.2023

Суддя Людмила ЛОСЬ