Справа № 760/2737/21
Провадження № 2/697/22/2023
06 березня 2023 року м. Канів
Канівський міськрайонний суд Черкаської області
в складі: головуючого судді Євтушенко Б.В.,
за участі секретаря судового засідання Румини М.В.,
позивача ОСОБА_1 в режимі відеоконференції,
представника позивача адвоката Тесленка І.С. в режимі відеоконференції,
розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Канів Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,
ВСТАНОВИВ:
12.10.2021 до Канівського міськрайонного суду Черкаської області на підставі ухвали Солом`янського районного суду м. Києва від 14.04.2021, залишеної без змін постановою Київського апеляційного суду від 24.09.2021, передано за територіальною підсудністю справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.
В обгрунутвання позову позивач зазначила, що 25 листопада 2019 року між нею, ОСОБА_1 , та ОСОБА_2 укладений договір позики, за яким ОСОБА_2 отримав від неї грошові кошти у розмірі 3600475,00 грн. (три мільйони шістсот тисяч чотириста сімдесят п`ять грн. 00 коп.), що в перерахунку за офіційним курсом Національного банку України станом на момент надання позики є еквівалентом 149000 доларів США (сто сорок дев`ять тисяч).
Відповідно до умов Договору позики, позичальник зобов`язався повернути позикодавцю готівкою грошову суму в еквіваленті 149000 доларів США (сто сорок дев`ять тисяч) за курсом Національного банку України на день повернення, в термін до 01.06.2020 включно.
Незважаючи на досягнуту домовленість, ОСОБА_2 , взяті на себе, зобов`язання за договором позики так і не виконав, грошові кошти не повернув, чим порушив права позивача за договором.
Станом на день складання позовної заяви, 27.01.2021, заборгованість ОСОБА_2 , відповідно до п. 2 Договору позики, становить 4194707,60 грн. (149000 доларів США х 28,1524 (за 1 долар США за курсом НБУ на 27.01.2021) = 4194707,60 грн.)
Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача суму боргу за Договором позики в розмірі 4194707,60 грн. (чотири мільйони сто дев`яносто чотири тисячі сімсот сім гривень шістдесят копійок) та судові витрати.
У ході розгляду справи проведені наступні процесуальні дії.
Ухвалою Канівського міськрайонного суду Черкаської області від 13.10.2021 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження в справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 23.12.2022 залишено без розгляду клопотання відповідача
ОСОБА_2 про призначення судової почеркознавчої експертизи, закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті у судове засідання на 11.01.2023.
У зв`язку з першою неявкою відповідача розгляд справи був відкладений.
У судовому засіданні оголошувалась перерва з 03.02.2023 до 27.02.2023, з 27.02.2023 до 06.03.2023.
У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання повторно не з`явився, представника не направив, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений судом своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку. Повідомлення про причину неявки в засідання від відповідача до суду не надійшло, відзив на позов не надано, а тому суд вважає за можливе відповідно до ч.1 ст. 280 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Суд, заслухавши позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, встановив наступне.
Згідно вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Стаття 13 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі.
25.11.2019 між ОСОБА_1 (позикодавцем за договором, позивачем у справі) та ОСОБА_2 (позичальником за договором, відповідачем у справі) укладено договір позики (т. 1 а.с. 6).
Згідно з п. 1 договору позики від 25.11.2019, позикодавець передав, а позичальник прийняв у власність грошову суму у розмірі 3600475 (три мільойни шістсот тисяч чотириста сімдесят п`ять грн. 00 коп.) гривень, що є еквівалентом суми 149000 (сто сорок дев`ять тисяч) доларів США за курсом НБУ на 25.11.2019. Сторони домовилися, що факт отримання грошей підтверджується підписанням цього Договору.
Відповідно до п. 2 цього договору, позичальник зобов`язується повернути позикодавцю готівкою грошову суму, яка є еквівалентом 149000 (сто сорок дев`ять тисяч) доларів США за курсом НБУ на день повернення, в термін до першого червня дві тисячі двадцятого року включно.
Відповідно до п. 4 Договору, на підтвердження отримання частини боргу та/або всього боргу позикодавець може надати позичальнику власноручно написану ним розписку в отриманні грошей.
Згідно з п. 9 Договору, позикодавець свідчить, що надання нею позики не пов`язане з підприємницькою діяльністю, а також, що, належні їй, грошові кошти не знаходяться під податковою заставою, набуті на законних підставах.
Відповідно до п. 10 Договору, цей договір вступає в силу і вважається укладеним з моменту його підписання та передачі грошей.
Майновий стан позивача ОСОБА_1 підтверджується відомостями про отримані кошти за договором купівлі-продажу квартири від 26.07.2013, довідкою ДПІ у Солом`янському районі ГУ ДФС у м. Києві про доходи позивача за період 2013 рік - I півріччя 2018 року (т. 1 а.с. 18-20).
Оцінивши докази у справі у всіх їх сукупності, суд приходить до таких висновків.
Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою ст. 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У ч. 1 ст. 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України в редакції чинній на момент укладення договору, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з ч. 1 ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Частиною першою ст. 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (ч. 3 ст. 1049 ЦПК України).
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.
З метою забезпечення правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказувався факт укладення договору позики і його умови. Такі правові висновки щодо застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, від 02 липня 2014 року у справі № 6-79цс14 та від 13 грудня 2017 року у справі № 6-996цс17.
У постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на такі особливості виконання грошового зобов`язання: «Грошовою одиницею України є гривня (частина перша статті 99 Конституції України). Але Основний Закон не встановлює заборони використання в Україні грошових одиниць іноземних держав. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (частина друга статті 192 ЦК України). Тобто гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на території України за номінальною вартістю (частина перша статті 192 ЦК України), тоді як обіг іноземної валюти регламентований законами України.
Приписи чинного законодавства, хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, у якому має бути виражене та виконане зобов`язання (частина перша статті 192, частина перша статті 524, частина перша статті 533 ЦК України), однак не забороняють вираження у договорі грошового зобов`язання в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов`язання в іноземній валюті, а також на перерахунок грошового зобов`язання у випадку зміни НБУ курсу національної валюти України щодо іноземної валюти.
Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті (частина друга статі 524 ЦК України). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом (частина друга статті 533 ЦК України).
Як укладення, так і виконання договірних зобов`язань, зокрема позики, виражених через іноземну валюту, не суперечить законодавству України.
Відповідно до умов договору позики від 25.11.2019, укладеного між сторонами, ОСОБА_1 передала, а ОСОБА_2 прийняв у власність грошову суму у розмірі 3600475 (три мільойни шістсот тисяч чотириста сімдесят п`ять грн. 00 коп.) гривень, що є еквівалентом суми 149000 (сто сорок дев`ять тисяч) доларів США за курсом НБУ на 25.11.2019. Сторони домовились, що факт отримання грошей підтверджується підписанням цього договору. ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_1 готівкою грошову суму, яка є еквівалентом 149000 (сто сорок дев`ять тисяч) доларів США за курсом НБУ на день повернення, в термін до першого червня дві тисячі двадцятого року включно.
Позивач просить суд стягнути з відповідача за договором позики від 25.11.2019 - 4194707,60 грн., яка є еквівалентом 149000 (сто сорок дев`ять тисяч) доларів США за курсом НБУ станом на 27.01.2021 (день складання позовної заяви) (149000 доларів США х 28,1524 (за 1 долар США станом на 27.01.2021 - на день складання позовної заяви) = 4194707,60 грн.), що відповідає істотній умові договору позики, погодженій сторонами, у п. 2 договору позики від 25.11.2019.
Відповідач в свою чергу не надав суду доказів повернення боргу за договором позики від 25.11.2029.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Статтею 77 ЦПК України, передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Додані відповідачем до клопотання про призначення судової почеркознавчої експертизи, копії договорів від 11.04.2011 № 11/1 купівлі-продажу прав на квартиру, № ПМ 11/1 купівалі-продажу майнових прав на машиномісце, за якими покупцем є ОСОБА_2 - відповідач у справі, продавцем - ТОВ будівельно-інвестиційна компанія "Київ Житло-Інвест" та копії платіжних документів за цими договорами не вбачаються як належні докази до цієї справи.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Отже, з урахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку, що обставини, викладені позивачем ОСОБА_1 в обгрунтування позову знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, позивачем доведений факт порушення відповідачем, взятих на себе зобов`язань, за договором позики від 25.11.2019 щодо своєчасної, у погоджений сторонами строк, повернення грошової суми, еквівалентної курсу долара США на день повернення.
За таких обставин суд приходить до висновку про задоволення позову повністю, необхідності стягнення з відповідача на користь позивача 4194707,60 грн. (чотири мільйони сто дев`яносто чотири тисячі сімсот сім гривень 60 коп.) за договором позики від 25.11.2019.
Щодо відшкодування відповідачем судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір та інші судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи.
На підставі викладеного , керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 259, 265, 268, 273, 280, 354 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_3 , борг за договором позики від 25.11.2019 у розмірі 4194707,60 грн. (чотири мільйони сто дев`яносто чотири тисячі сімсот сім гривень 60 коп.).
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених законом строків, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення суду складено 16 березня 2023 року.
Суддя Б . В . Євтушенко