Справа № 496/3809/21
Провадження № 2-о/496/4/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пасечник М.Л.

за участю секретаря - Бондаренко Л.П.

заявника - ОСОБА_1

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій просить суд встановити факт постійного проживання на території України ОСОБА_1 з серпня 1985 року, в тому числі на момент проголошення незалежності України - 24.08.1991 року і по теперішній час.

Свої вимоги заявник мотивувала тим, що вона народилася в 1985 році в Вірменській РСР. Після її народження, у 1985 році батьки заявниці переїхали в Україну. З серпня 1985 року ОСОБА_1 проживала на території України, за кордон та до країн СНГ ніколи не виїжджала. З 1992 року по 2003 рік відвідувала Кам`янську загальноосвітню школу ІІІІ ступенів Біляївського району Одеської області.

Виданий паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , з відміткою про прописку, також підтверджує той факт, що вона проживала на території України у зазначений період.

Крім того, заявниця звернула увагу суду на те, що з 1985 року вона не виїжджала за межі України. Встановлення факту, про яке просить заявниця, надасть їй змогу отримати паспорт громадянина України, у зв`язку з чим, остання звернулася до суду з вказаною заявою.

Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області Білоконь Н.О. надала до суду відзив на заяву, в якому просила заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду. В обґрунтування поданого відзиву, представник заінтересованої особи зазначила, що існує законодавчо визначена процедура, згідно якої заяви та інші документи з питань громадянства подаються до територіального підрозділу ДМС України зі місцем проживання особи в Україні. Заявниця 08.08.2019 року звернулася до Біляївського РВ ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про оформлення та видачу паспорта громадянина України. За результатом розгляду заяви повідомлено, що ОСОБА_1 відмовлено у видачі паспорта громадянина України, у зв`язку з тим, що згідно з проведеною перевіркою встановлено, що її батьки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно рішень Біляївського районного суду Одеської області встановили факт проживання на території України з 1979 року, але з питання набуття громадянства України до ГУ ДМС України в Одеській області не зверталися. Разом з тим, заявниця не зверталася до територіальних підрозділів ГУ ДМС України в Одеській області із заявою про встановлення належності до громадянства України. Заявниця зазначає, що вона звернулася до суд із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України з метою отримання паспорта громадянина України. Однак, результат встановлення факту постійного проживання на території України впливає на процедуру набуття громадянства України. Провадження за заявами з питань набуття громадянства входить до повноважень ДМС України та її територіальних підрозділів, серед яких є ГУ ДМС України в Одеській області. Отже, будь-які дії, спрямовані на проходження процедури набуття громадянства та/або документування паспортом громадянина України знаходиться у межі інтересів ГУ ДМС України в Одеській області. Прийняття рішень має здійснюватися з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано. Представник заінтересованої особи зазначила, що наявний спір про право про встановлення факту постійного проживання на території України, який повинен розглядатися в порядку позовного провадження. ГУ ДМС України в Одеській області вважає, що з наданих заявницею доказів неможливо встановити факт постійного проживання на території України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з серпня 1985 року, в тому числі на момент проголошення незалежності України 24.08.1991 року і по теперішній час. Крім того, показами свідків, за відсутності інших доказів, не може бути встановлений факт, про який просить заявниця.

В судовому засіданні заявник свою заяву підтримала та просила задовольнити.

Представник Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області у судове засідання не з`явилася, була повідомлена належним чином про дату, час та місце проведення судового засідання, про причини неявки суд не повідомила.

Допитана в якості свідка ОСОБА_4 в судовому засіданні підтвердила факт, про який просить ОСОБА_1 та зазначила, що заявниця проживає на території України, в с. Кам`янка з 1986 року. Батько заявниці є хрещеним батьком дітей свідка. Батьки заявниці, разом з нею приїхали в Україну, коли вона була маленькою. ОСОБА_1 ходила в дитячий садочок та школу в с. Кам`янка, де закінчила 11 класів та, у подальшому, поступила у ВУЗ м. Одеси.

Заслухавши пояснення заявниці та свідка, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , видавався паспорт громадянина України, серії НОМЕР_1 , Біляївським РВ УМВС України в Одеській області 18.06.2001 року, місцем реєстрації останньої зазначено АДРЕСА_1 .

Згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Цаккар, Мартунівського району, Вірменська РСР, батьками є ОСОБА_2 , вірменин, та ОСОБА_3 , вірменка, про що у книзі записів актів про народження 18.02.1985 року зроблено відповідний актовий запис № 11.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20.01.2000 року, у справі № 267/2000 р., було встановлено факт проживання на Україні з 1986 року в с. Кам`янка, Біляївського району Одеської області, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

ОСОБА_1 закінчила у 2003 році Кам`янську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Біляївського району Одеської області, що підтверджується копією атестату серії СК №21559670 від 23.06.2003 року, та копією додатку до атестату про повну загальну середню освіту, серії НОМЕР_2 .

Листом Біляївського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області № 232 від 07.02.2020 року, повідомлено ОСОБА_5 про те, що їй відмовлено в оформленні паспорта громадянина України у зв`язку з тим, що згідно з проведеною перевіркою встановлено, що батьки заявниці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно рішень Біляївського районного суду Одеської області встановили факт проживання в Україні з 1979 року, але з питання набуття громадянства України до ГУ ДМС України в Одеській області не зверталися.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Як визначено в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України.

Крім того, юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» (13.11.1991 року).

Верховний суд України листом від 01.01.2012 року про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, роз`яснював, що у порядку ч. 2 ст. 315 ЦПК України суди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема, постійного проживання на території України. Для встановлення факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути зокрема, заяви про встановлення юридичних фактів, у тому числі, й постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року.

Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року, який має юридичне значення.

Для встановлення факту набуття громадянства України предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року; постійного проживання на території України за станом на 13.11.1991 року; постійного проживання дитини на території України станом на 24.08.1991 року або станом на 13.11.1991 року; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року; постійного проживання особи на території України чи Української РСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо.

Як вбачається з роз`яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно із ст. 318 ЦПК України, у заяві про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно бути зазначено, зокрема, який факт заявник просить встановити та з якою метою. Мета встановлення факту - це ті наслідки, настання яких бажав би заявник.

Відповідно до п.3 ч.2 ст. 9 Закону України «Про громадянство України», безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років є однією з умов прийняття до громадянства України.

Вирішуючи питання встановлення належності до громадянства України необхідно керуватися, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень. Так, відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» і названого Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Статтею 3 Закону України «Про громадянство України» регламентовані випадки належності до громадянства України.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року.

Згідно із п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого указом Президента України від 27.03.2001 року №215, встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24.08.1991 року або проживання в Україні за станом на 13.11.1991 року. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24.08.1991 року або 13.11.1991 року.

У п. 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24.08.1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Згідно із п. 10 Порядку для встановлення належності до громадянства України особа, яка станом на 24.08.1991 року або на 13.11.1991 року не досягла повноліття та проживала в Україні разом із батьками (одним із них) або іншим її законним представником, подає: а) заяву про встановлення належності до громадянства України; б) копію свідоцтва про народження; в) один із таких документів: довідку, що підтверджує факт постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 року або факт її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13.11.1991 року; довідку, що підтверджує факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника, з якими особа в неповнолітньому віці постійно проживала, або факт їх проживання в Україні станом на 13.11.1991 року; документ, що підтверджує факт перебування особи в неповнолітньому віці на вихованні у державному дитячому закладі України станом на 24.08. 1991 року або на 13.11.1991 року; копії паспортів батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника - громадян колишнього СРСР з відміткою про прописку, що підтверджує факт їх постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року або факт їх проживання в України станом на 13.11.1991 року. У разі відсутності у батьків (одного з них) особи або іншого її законного представника паспорта громадянина колишнього СРСР подається довідка територіального органу Державної міграційної служби України про те, що станом на 24.08.1991 року або на 13.11.1991 року ця особа перебувала в громадянстві колишнього СРСР і відповідно постійно проживала на території України (за наявності документів, що підтверджує зазначений факт); судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 року або факту її проживання в неповнолітньому віці в Україні станом на 13.11.1991 року; судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року батьків (одного з них) особи або іншого законного представника, з яким особа в неповнолітньому віці постійно проживала на території України, або факту їх проживання в Україні станом на 13.11.1991 року.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону.

Враховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24.02.2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61 6498св20), від 05.04.2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 6116116св20).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час судового розгляду судом достовірно встановлено, що заявниця з серпня 1985 року, в тому числі на момент проголошення незалежності України - 24.08.1991 року проживала та по теперішній час проживає на території України, що підтверджується наданими суду доказами та показами свідка.

Виданий паспорт громадянина України на ім`я ОСОБА_1 , з відміткою про прописку також підтверджує той факт, що остання дійсно проживала на території України у зазначений період.

Однак, оскільки мати заявниці, після підтвердження факту її проживання на території України, не звернулася до ГУ ДМС України в Одеській області з питання набуття громадянства України, суд вважає необхідним заяву ОСОБА_1 задовольнити, оскільки це має юридичне значення для неї.

Суд не приймає до уваги доводи представника заінтересованої особи про те, що, в даному випадку, наявний спір про право, адже заявниця звернулася до суду з заявою про встановлення факту проживання на території України, що, на думку суду, не тягне за собою юридичних наслідків саме щодо спадкування.

Надані заявником докази суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета доказування, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт проживання заявниці на території України у зазначений період.

Таким чином, суд приходить до висновку, що заявницею доведено, що вона з серпня 1985 року, та на момент проголошення незалежності України (24.08.1991 року) дійсно постійно проживала та продовжує проживати на теперішній час на території України, а тому наявні підстави для задоволення заяви в порядку, передбаченому ст. ст. 315-319 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10-13, 76-82, 89, 263-265, 315, 318-319, 351, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України в Одеській області про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт постійного проживання на території України ОСОБА_1 з серпня 1985 року, в тому числі на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року і по теперішній час.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення виготовлено 03.02.2023 року.

Суддя М.Л. Пасечник