Ухвала

Іменем України

19 січня 2023 року

м. Київ

справа № 344/8736/21

провадження № 61-678ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати протиправною бездіяльність Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» щодо нереагування на його виклики як споживача, не складання та не підписання акта-претензії ненадання комунальної послуги (централізованого водопостачання) із зазначенням дати (строку) її ненадання, невжиття заходів щодо безперебійного забезпечення послугами; зобов`язати відповідача зреагувати на його виклики як споживача, скласти та підписати акт-претензію ненадання комунальної послуги (централізованого водопостачання) із зазначенням дати (строку) її ненадання, негайно вжити заходів щодо безперебійного забезпечення його послугами з централізованого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 .

Позов ОСОБА_2 мотивовано тим, що він є споживачем послуг з централізованого водопостачання, які надає Комунальне підприємство «Івано-Франківськводоекотехпром». 09 травня 2021 року він виявив факт відсутності холодного водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим о 14 год. 35 хв. зателефонував на телефон інформаційної лінії відповідача, однак оператор не відповів на його телефонний дзвінок. 18 травня 2021 року о 10 год. 21 хв. він повторно зателефонував відповідачу стосовно відсутності холодного водопостачання на телефон інформаційної лінії Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром», однак йому було відмовлено у вирішенні питання безперебійного забезпечення послугами з централізованого холодного водопостачання. У зв`язку з викладеним він подав відповідачу заяви від 18 травня 2021 року, від 19 травня 2021 року та від 27 травня 2021 року, в яких просив: зреагувати на його виклики як споживача, підписати акт-претензію, вжити заходів щодо безперебійного забезпечення послугами з централізованого холодного водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач не відреагував на його виклики, а листом від 31 травня 2021 року запропонував для поновлення водопостачання отримати дозвіл від власника суміжної земельної ділянки на АДРЕСА_2 , який, на думку відповідача, є співвласником водопровідної мережі. Бездіяльність відповідача щодо нереагування на його виклики як споживача, не складання і не підписання акта-претензії ненадання комунальної послуги - централізованого водопостачання із зазначенням дати (строку) її ненадання, невжиття заходів до безперебійного забезпечення його послугами з централізованого водопостачання є протиправною і такою що порушує його права як споживача комунальних послуг.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2021 року, залишеним без змін постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 23 листопада 2021 року, в задоволенні позову відмовлено.

Судові рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що позивач не довів факту допущення відповідачем протиправної бездіяльності, яка призвела до порушення його прав як споживача. Натомість відповідач у встановлений законом спосіб провів перевірку та надав споживачу відповідь на звернення, представниками відповідача було складено акт обстеження систем централізованого водопостачання та водовідведення у житловому будинку, який належить позивачу, встановлено дійсну причину відсутності водопостачання. Крім цього, відповідачем не вчинялися будь-які дії, спрямовані на припинення водопостачання до домоволодіння позивача.

Особа, яка не брала участі у справі, - ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2021 року, в якій просила скасувати оскаржуване судове рішення і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що судом першої інстанції не враховано обставини щодо точки розподілу/місця приєднання об`єктів споживача до комунального водопроводу, в якій здійснюється передача послуг з централізованого водопостачання позивачу згідно з договором про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення від 17 червня 2015 року. Надання послуги з централізованого водопостачання відповідач здійснює лише до водопровідного колодязя, розташованого на території будинку АДРЕСА_2 , тоді як за підпунктом 4.1 пункту 4 договору про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення від 17 червня 2015 року відповідач повинен подавати питну воду позивачу до точки розподілу, як зазначено в листі від 29 листопада 2021 року. Вона не брала участі у розгляді справи, однак рішення суду стосується її прав, свобод та інтересів.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 09 вересня 2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2021 року.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2021 року закрито на підставі пункту 3 частини першої статті 362 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у зв`язку з тим, що після відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою, поданою ОСОБА_1 , встановлено, що судовим рішенням питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки не вирішувалося.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що оскаржуваним ОСОБА_1 рішенням суду першої інстанції було відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 . Таке рішення суду не стосується прав, інтересів та обов`язків ОСОБА_1 , яка не брала участі у справі. Крім цього, у разі, якщо ОСОБА_1 вважає, що її права порушено, вона не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідним позовом для захисту таких прав.

08 листопада 2022 року до апеляційного суду надійшла заява представника Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» - адвоката Кузя А. П. про стягнення із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» 2 600 грн витрат на правничу допомогу.

14 листопада 2022 року ОСОБА_1 подала до апеляційного суду заперечення проти ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на правничу допомогу у справі, посилаючись на те, що вона не є позивачем у справі, тому у разі прийняття рішення розподіл судових витрат не проводиться. Крім того, мало місце закриття апеляційного провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 362 ЦПК України, а не згідно зі статтею 255 ЦПК України, тому не передбачено вирішення питання розподілу судових витрат.

Додатковою постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року (повний текст якої складено 16 грудня 2022 року) заяву представника Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» - адвоката Кузя А. П. задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» 1 500 грн на відшкодування витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що під час постановлення апеляційним судом ухвали від 01 листопада 2022 року не було вирішено питання про судові витрати, тому заява представника Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» - адвоката Кузя А. П. про відшкодування витрат на правничу допомогу під час апеляційного провадження є обґрунтованою та є підстави для ухвалення додаткової постанови. Однак, з урахуванням складності справи та виконаних адвокатом робіт, зокрема складання відзиву на апеляційну скаргу, і відсутність представника Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 , заявлений розмір витрат на правничу допомогу (2 600 грн) не є співмірним зі складністю та обсягом виконаної роботи та підлягає зменшенню до 1 500 грн.

17 січня 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» касаційну скаргу на додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та відмовити в задоволенні заяви представника Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» - адвоката Кузя А. П. про стягнення судових витрат.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що за змістом частини восьмої статті 141 ЦПК України відповідач повинен був надати докази витрат, які ним сплачені або повинні бути сплачені у зв`язку з розглядом справи, до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, однак відповідач звернувся до суду з відповідною заявою лише 08 листопада 2022 року. Крім цього, додані відповідачем до заяви про стягнення судових витрат докази не підтверджують надання відповідачу правничої допомоги адвоката при розгляді її апеляційної скарги. Також вона звернулася до суду з апеляційною скаргою на рішення місцевого суду в цій справі значно раніше дати укладення договору про надання правової (правничої) допомоги від 19 січня 2022 року. Апеляційним судом не враховано правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного господарського суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18, від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19.

Касаційна скарга подана на підставі пункту 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої та абзацу 1 частини другої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з частинами першою-п`ятою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частин першої-третьої, восьмої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 червня 2022 року у справі № 357/380/20 наведено такі правові висновки.

Розглядом справи по суті у суді першої інстанції є вирішення спору шляхом ухвалення судового рішення. Апеляційне та касаційне провадження відповідно до глав 1, 2 розділу V ЦПК України є одним із етапів перегляду судового рішення у разі незгоди з ним однією із сторін (сторонами).

Подання особою апеляційної (касаційної) скарги та відкриття апеляційного (касаційного) провадження у справі потребує відповідної підготовки інших учасників справи: вивчення апеляційної (касаційної) скарги, її мотивів і доводів, за необхідності - підготовка відзиву на скаргу, участь у судових засіданнях, ознайомлення з матеріалами справи тощо.

Як у суді першої інстанції, так і при апеляційному та касаційному переглядах справи учасники справи мають право на професійну правничу допомогу, що закріплено положеннями статті 59 Конституції України.

Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що апеляційне провадження має певні етапи, які вимагають як дій суду, так і дій інших учасників справи. А саме: суд апеляційної інстанції перевіряє відповідність апеляційної скарги щодо форми і змісту вимогам статті 356 ЦПК України, дотримання строку, встановленого статтею 354 ЦПК України, повноважень особи, яка подала таку скаргу, сплату судових витрат та постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження. З цією процесуальною дією суду пов`язано право учасників справи подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого апеляційним судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження (частина перша статті 360 ЦПК України). У частинах другій, четвертій статті 360 ЦПК України встановлено вимоги до форми та змісту відзиву та вказано на необхідність надання доказів надсилання його копій та документів, доданих до нього, іншим учасникам справи.

Тобто надання відзиву на апеляційну скаргу є реалізацією принципу змагальності сторін (пункт 4 частини третьої статті 2 та стаття 12 ЦПК України). Подача апеляційної скарги та відкриття апеляційного провадження вимагає від інших учасників справи вчинення дій на захист своїх інтересів та спонукає до здійснення певних дій, які б не були реалізовані за відсутності апеляційної скарги. Тому й у випадку закриття апеляційного провадження мають бути враховані судові витрати, які понесли інші учасники справи у зв`язку зі зверненням з апеляційною скаргою та відкриттям апеляційного провадження.

Як зазначено вище, ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 01 листопада 2022 року закрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2021 року. Під час постановлення апеляційним судом вказаної ухвали не було вирішено питання про розподіл судових витрат.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Апеляційним судом встановлено, що 08 листопада 2022 року до суду надійшла заява Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром», подана його представником - адвокатом Кузею А. П. про стягнення із ОСОБА_1 на користь Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» 2 600 грн витрат на правничу допомогу.

До касаційної скарги ОСОБА_1 додала копію заяви Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» від 07 листопада 2022 року про стягнення судових витрат з додатками.

З конверта за ідентифікатором поштового відділення 469 вбачається, що Комунальне підприємство «Івано-Франківськводоекотехпром» подало заяву про стягнення судових витрат до Івано-Франківського апеляційного суду засобами поштового зв`язку 07 листопада 2022 року, тобто в межах встановленого частиною восьмою статті 141 ЦПК України строку. Зазначене також підтверджується інформацією з вебсайту Акціонерного товариства «Укрпошта» за запитом номеру відправлення «469».

До заяви про стягнення судових витрат від 07 листопада 2022 року було додано: 1) поштову квитанцію про направлення заяви з додатками на адресу ОСОБА_1 ; 2) копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 19 січня 2022 року № 1885/п; 3) копію додаткового правочину № 5 від 07 листопада 2022 року до договору про надання правової (правничої) допомоги від 19 січня 2022 року № 1885/п; копію акта № 5 від 07 листопада 2022 року до договору про надання правової (правничої) допомоги від 19 січня 2022 року № 1885/п.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно з пунктами 1.1, 4.2, 4.3, 4.6 договору про надання правової (правничої) допомоги від 19 січня 2022 року № 1885/п Комунальне підприємство «Івано-Франківськводоекотехпром» доручає, а Адвокатське об`єднання «Правнича компанія «Константа» в особі Голови, учасника Об`єднання Кузя А. П. приймає на себе зобов`язання надавати правову (правничу) допомогу (код ДК 021:2015: 79110000-8 Послуги з юридичного консультування та юридичного представництва) в обсязі та на умовах, передбачених даним договором. Юридичну допомогу, що надається Адвокатським об`єднанням, клієнт оплачує шляхом сплати гонорару. Гонорар є формою винагороди Адвокатського об`єднання за надання правової допомоги клієнту. Розмір винагороди Адвокатського об`єднання при наданні правової допомоги, а також умови та порядок розрахунків, визначаються сторонами в додатках до цього договору. За результатами наданої юридичної допомоги складається Акт, що підписується представниками кожної зі сторін. В акті вказується обсяг наданої Адвокатським об`єднанням юридичної допомоги і її вартість.

З акта № 5 від 07 листопада 2022 року до договору про надання правової (правничої) допомоги від 19 січня 2022 року № 1885/п вбачається, що Адвокатське об`єднання згідно з умовами укладеного договору про надання правової (правничої) допомоги надало відповідачу такі послуги з правової допомоги: підготовка та направлення сторонам і до суду відзиву (на 9 арк.) на апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2021 року; забезпечення явки уповноваженого представника до Івано-Франківського апеляційного суду для участі в судовому засіданні у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2021 року. Розмір гонорару (виплати) Адвокатського об`єднання за надання правової допомоги згідно з цим актом становить 2 600 грн, які клієнт зобов`язується сплатити не пізніше семи днів на поточний рахунок Адвокатського об`єднання.

Отже, аргументи заявника про те, що додані відповідачем до заяви про стягнення судових витрат докази не підтверджують надання відповідачу правничої допомоги адвоката при розгляді її апеляційної скарги, є безпідставними.

Крім цього, з наданої ОСОБА_1 копії заяви Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» про стягнення судових витрат від 07 листопада 2022 року вбачається, що відповідач зазначив у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він очікує понести в зв`язку з розглядом справи, в сумі 5 000 грн.

Таким чином, відповідачем були дотримані вимоги статей 134, 141 ЦПК України.

Посилання заявника на те, що договір про надання правової (правничої) допомоги від 19 січня 2022 року № 1885/п було укладено значно раніше дати подання нею апеляційної скарги на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 серпня 2021 року, з огляду на наявність додатків до цього договору, в яких відображено тип і обсяг виконаних Адвокатським об`єднанням робіт в межах цієї справи, не свідчить про помилковість висновку апеляційного суду щодо наявності підстав для відшкодування відповідачу витрат на правничу допомогу.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 вказано: при встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини.

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 9 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Врахувавши складність справи, фактичний обсяг наданих відповідачу юридичних послуг, зокрема відсутність представника Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» в судовому засіданні при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 , тоді як зазначена послуга була відображена в додатках до договору про надання правової (правничої) допомоги від 19 січня 2022 року № 1885/п, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неспівмірність заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу із зазначеними критеріями і правильно зменшив їх розмір до 1 500 грн, тобто до витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги за подання відзиву на апеляційну скаргу.

Такі висновки апеляційного суду узгоджуються з вищенаведеними правовими висновками Верховного Суду.

Доводи касаційної скарги про неврахування апеляційним судом правових висновків, викладених в постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Касаційного господарського суду від 06 березня 2019 року у справі № 922/1163/18, від 07 вересня 2020 року у справі № 910/4201/19., про те, що визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити із встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності ввід конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково, не заслуговують на увагу, оскільки в цій справі сторонами було узгоджено розмір судових витрат на правничу допомогу (фіксований розмір) (додатки договору про надання правової (правничої) допомоги від 19 січня 2022 року № 1885/п є частиною цього договору).

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою, Верховний Суд вже викладав у своїх постановах висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції ухвалив судове рішення відповідно до таких висновків.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Виходячи з викладеного, у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Керуючись пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на додаткову постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Комунального підприємства «Івано-Франківськводоекотехпром» про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко