КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 березня 2023року м. Київ

Унікальний номер справи № 755/19604/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/5801/2023

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Борисової О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

в с т а н о в и в :

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив поновити його на посаді заступника директора філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 22 жовтня 2020 року між позивачем та відповідачем був укладений трудовий договір № 305-2020, відповідно до якого позивач приймається на посаду заступника директора філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» з 23 жовтня 2020 року до 22 жовтня 2021 року включно. Цей договір не є контрактом у розумінні ч. 3 ст. 21 КЗпП України (п. 1.1. договору). Згідно з п. 6.1. договору внесення змін до цього договору здійснюється виключно у письмовій формі шляхом підписання сторонами додаткових угод. Отже, до закінчення трудового договору сторони можуть за взаємною згодою вносити зміни та доповнення до нього, зокрема, й щодо його строку.

25 лютого 2021 року між сторонами укладено додаткову угоду № 2 до трудового договору № 305-2020 від 22 жовтня 2020 року. Відповідно до п. 2 додаткової угоди сторонами погоджено, що трудовий договір діє з 23 жовтня 2020 року по 22 жовтня 2023 року включно. Разом з тим, 22 жовтня 2021 року позивача було звільнено з роботи за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України відповідно до наказу № 455/ОС від 21 жовтня 2021 року у зв`язку з закінченням строку трудового договору. Позивач вважає, що звільнення відбулось незаконно, оскільки строк трудового договору було продовжено до 22 жовтня 2023 року включно. Зазначав, що саме по собі розірвання трудового договору з невизначених законом підстав, по суті є безпідставним звільненням і дане твердження кореспондується з висновками Конституційного Суду України, викладеними у рішенні №5-р(І)/2009 від 12 липня 2019 року.

Ураховуючи положення ст. 235 КЗпП України позивач просив поряд із поновленням його на посаді стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з 23 жовтня 2021 року по день ухвалення судового рішення (т. 1 а.с. 1-7).

У жовтні 2022 року відповідач подав відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених до нього позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що 22 жовтня 2020 року між позивачем та відповідачем був укладений трудовий договір № 305-2020, з умовами якого працівник ознайомився, про що свідчить його особистий підпис на кожній сторінці договору. Наказом № 2189/ОС від 22 жовтня 2020 року позивача призначено на посаду заступника директора філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» на умовах трудового договору у письмовій формі строком з 23 жовтня 2020 року до 22 жовтня 2021 року. Призначення, у тому числі переведення, працівників на посади згідно з Номенклатурою посад голови правління Товариства, посади інших категорій і звільнення з них та вирішення окремих питань з управління персоналом з метою визначення єдиних, уніфікованих процедур здійснюється відповідно до Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників та інших працівників АТ «Укрзалізниця», затвердженого рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 06 серпня 2020 року (протокол №Ц-45/66 Ком.т.) зі змінами, затвердженими рішенням правління АТ «Укрзалізниця» від 11 листопада 2020 року (протокол №Ц-45/101 Ком.т.). За змістом підпунктів 2.1.2., 2.1.3 зазначеного Порядку питання про призначення на посаду Номенклатури посад голови правління Товариства порушується у поданні на ім`я голови правління, що підписується: членом правління або директором виконавчим (директором, начальником) регіональної філії, філії Товариства за погодженням з членом правління, якому підпорядковується відповідна функціональна вертикаль, або директором функціональним - для регіональної філії, філії Товариства. Відповідно до пункту 2.2 даного Порядку подання на призначення подається на розгляд голови правління. Згідно з пунктом 2.3 вказаного Порядку голова правління направляє подання на призначення кандидата: через члена правління, який відповідає за людські ресурси, та/або директора з управління персоналом та соціальної політики до Департаменту розвитку персоналу та кадрової політики для подальшого опрацювання; директору з економічної та інформаційної безпеки, який забезпечує проведення перевірки кандидата на посаду в межах компетенції. За результатами такої перевірки до Департаменту розвитку персоналу та кадрової політики надається лист, який має містити (за наявності) визначені обґрунтовані ризики, їх можливі наслідки для Товариства у разі оформлення трудових відносин з таким кандидатом та рекомендації щодо мінімізації зазначених ризиків. Пунктом 3.1 наведеного Порядку Департамент розвитку персоналу та кадрової політики після отримання листа від директора з економічної та інформаційної безпеки про результати перевірки кандидата надає протягом 5 робочих днів (з урахуванням п. 2.4.4 цього Порядку у разі ненадання результатів перевірки - протягом 5 робочих днів з дня закінчення терміну надання таких результатів) директору з управління персоналом та соціальної політики на погодження проект наказу про призначення кандидата на посаду, проект трудового договору в письмовій формі (за необхідності), а також подання на призначення кандидата, до якого додається пакет документів, передбачений у пункті 2.4 цього Порядку. Відповідно до пункту 3.2 цього Порядку директор з управління персоналом та соціальної політики протягом 2 робочих днів з дня отримання пакета документів візує проект наказу про призначення кандидата на посаду та проект трудового договору в письмовій формі (за наявності). Згідно з пунктом 3.3 зазначеного Порядку після візування документів директором з управління персоналом та соціальної політики відповідно до пункту 3.2 цього Порядку Департамент розвитку персоналу та кадрової політики подає проект наказу про призначення кандидата на посаду та проект трудового договору в письмовій формі (за наявності) на підпис члену правління, якому підпорядковується функціональна вертикаль, або іншому члену правління та голові правління Товариства. Після підписання наказу про призначення та ознайомлення з ним працівника копія наказу направляється Департаментом розвитку персоналу та кадрової політики до підрозділу, в якому буде працювати кандидат, а також до причетних структурних підрозділів апарату управління Товариства. Копія трудового договору в письмовій формі (за наявності) призначеного працівника регіональної філії, філії направляються Департаментом розвитку персоналу та кадрової політики до відповідної регіональної філії, філії для зберігання в особовій справі працівника. Зазначена процедура АТ «Укрзалізниця», визначена вказаним Порядком застосовується за аналогією при внесенні змін до трудового договору, зокрема при укладанні додаткових угод, які є невід`ємними частинами договору.

Посада заступника директора філії «Центр будівельно-монтажних робіт будівель і споруд» АТ « Укрзалізниця», яку обіймав позивач, відноситься до Номенклатури посад АТ «Укрзалізниця», на які призначення та звільнення працівників проводиться за рішенням голови правління, що є додатком Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників та інших працівників АТ «Укрзалізниця». Однак згідно з листом Департаменту розвитку персоналу та кадрової політики АТ «Укрзалізниця» від 07 жовтня 2022 року № ЦПК-25/894 подання про продовження строку дії трудового договору від 22 жовтня 2020 року № 305-2020 з позивачем в АТ «Укрзалізниця» не ініціювалось. Протягом дії трудового договору від 20 жовтня 2020 року № 305-2020 з 23 жовтня 2020 року до 22 жовтня 2021 року від позивача заява щодо продовження строку його дії до АТ «Укрзалізниця» не надходила. Відповідний наказ про продовження строку дії трудового договору від 22 жовтня 2020 року № 305-2020 з позивачем АТ «Укрзалізниця» не видавався.

Відповідно до ч. 4 статті 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформлено розпорядженням власника або уповноваженого ним органу. Таким чином, укладення трудового договору у будь-якому випадку оформлюється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Неподання заяви позивачем про продовження строку дії трудового договору, відсутність відповідного наказу в АТ «Укрзалізниця», а також невиконання зазначеної процедури ініціювання та погодження питання продовження строку дії трудового договору, визначеної Порядком призначення на посади та звільнення з посад керівників та інших працівників АТ «Укрзалізниця», свідчить про відсутність правових підстав продовження строку дії такого трудового договору. Тому позивач не може бути допущений до роботи після закінчення строку, визначеного пунктом 7.1. його трудового договору, а саме після 22 жовтня 2021 року.

Відповідач посилався на положення ст.ст. 9, 639, 654 ЦК України та зазначав, що 25 лютого 2021 року позивач не міг укласти додаткову угоду щодо продовження строку дії трудового договору у м. Києві, оскільки перебував у відрядженні у м. Львові з 24 лютого 2021 року по 27 лютого 2021 року включно згідно з наказом філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Укрзалізниця» від 23 лютого 2021 року №20-В. Ураховуючи викладені обставини та положення ст.ст. 21, 24 КЗпП України вказував, що строку дії трудового договору належним чином, у встановленому законом порядку, продовжено не було. Подана позивачем копія додаткової угоди до трудового договору є неправомірною і такою, що порушує норми КЗпП України, ЦК України та не може вважатись укладеною. Пунктом 7.1. трудового договору визначено строк його дії до 22 жовтня 2021 року і протягом строку дії трудового договору позивачем не було подано заяв щодо визнання недійсними окремих його пунктів чи договору в цілому. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України закінчення строку є підставою припинення трудового договору (п. 2 і 3 ст. 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Враховуючи викладене, позивача було правомірно звільнено з посади у зв`язку із закінченням строку трудового договору, а тому підстав для поновлення його на роботі не вбачається (т. 1 а.с. 91-100, 158-162).

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 до АТ «Українська залізниця» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - задоволено. Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця». Стягнуто з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1112934 грн. 88 коп. з урахуванням необхідності сплати обов`язкових податків та зборів. Стягнуто з АТ «Українська залізниця» в дохід держави судовий збір у загальному розмірі 12121 грн. 75 коп. Допущено негайне виконання рішення суду в частині присудження середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць (т. 2 а.с. 60-72).

Додатковим рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 11 січня 2023 року заяву відповідача про ухвалення додаткового рішення задоволено. Допущено негайне виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 грудня 2022 року у справі № 755/19604/21 в частині присудження середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу за один місяць у сумі 78 511,50 грн. з урахуванням необхідності сплати обов`язкових податків та зборів. Допущено негайне виконання рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 грудня 2022 року у справі № 755/19604/21 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника директора філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» (а.с. 80-82).

Не погодившись з рішенням районного суду, 26 січня 2023 року представник АТ «Українська залізниця» - Середницький Є.В. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати та відмовити в задоволенні позову повністю (т. 2 а.с. 89-95).

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначав, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права. Посилався на те, що витребувані в якості доказів інформація та належним чином засвідчені копії документів про те, чи виплачувались премії іншим співробітникам АТ «Українська залізниця», які перебувають у трудових відносинах з АТ «Українська залізниця» на підставі Колективного договору, суперечать постанові КМУ від 08 лютого 1995 року № 100 та обставинам справи № 755/19604/21, а отже не є належними, допустимими та достовірними доказами у даній справі. Таким чином, рішення суду прийнято в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 1112934,88 грн. на основі неналежних та недостовірних доказів. Крім того, суд не надав належної оцінки посвідченню про відрядження позивача, згідно якого він відбув з м. Києва саме 24 лютого 2021 року, тобто позивач не міг укласти 25 лютого 2021 року додаткову угоду № 2 до трудового договору № 305-2020 від 22 жовтня 2020 року в м. Києві, оскільки перебував у м. Львові. Також посилався на те, що характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі вимагали проведення судового засідання з повідомленням сторін, проте, суд не дотримався ч. 6 ст. 279 ЦПК України та розглянув справу без виклику сторін.

Вважає помилковим висновок суду, що Порядок призначення на посади та звільнення з посад керівників та інших працівників АТ «Укрзалізниця» є внутрішнім документом відповідача, а покладення на працівника відповідальності за невидачу на підставі додаткової угоди до договору відповідного наказу/розпорядження є безпідставним. Так, відповідно до ч. 4 ст. 24 КЗпП України працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника чи уповноваженого ним органу. Таким чином, укладення трудового договору у будь-якому випадку оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Також не погодився з визначенням періоду вимушеного прогулу позивача, за який стягнуто середній заробіток (304 робочі дні), оскільки відповідно до положень ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. На думку відповідача, розгляд справи було затягнуто позивачем у зв`язку з передачею за ухвалою суду справи до Печерського районного суду міста Києва, яка у подальшому була скасована та знову направлена до Дніпровського районного суду міста Києва.

У судовому засіданні представник АТ «Українська залізниця» - адвокат Середницький Є.В.підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити. Представник позивача - адвокат Забарін А.Ф. заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Інші особи,які берутьучасть усправі досуду неприбули, прочас тамісце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адреси, які отримані уповноваженими особами, тобто належним чином, про що у справі є докази (т. 2 а.с. 105-108).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в тому чи іншому судовому засіданні. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі «Шульга проти України», № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі «Мусієнко проти України», № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч.ч. 9, 11 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 20 жовтня 2020 року позивач звернувся до голови правління АТ «Укрзалізниця» з заявою, у якій просив прийняти його на роботу на посаду заступника директора філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Укрзалізниця» на умовах трудового договору у письмовій формі строком з 23 жовтня 2020 року по 22 жовтня 2021 року включно у зв`язку із обставинами особистого характеру (т. 1 а.с. 164).

Як вбачається з матеріалів справи, 22 жовтня 2020 року між АТ «Укрзалізниця» в особі голови правління Жмака В.М., в.о. члена правління Синякова І.О. , які діяли на підставі Статуту АТ «Укрзалізниця», з однієї сторони, та ОСОБА_1 , з іншої сторони, був укладений трудовий договір № 305-2020 за умовами якого працівник приймається на посаду заступника директора філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Укрзалізниця» (т. 1 а.с. 165-172).

Цей договір укладено відповідно до ст. 23 КЗпП України та є таким, що укладається на визначений строк, встановлений за погодженням сторін в інтересах працівника та за його заявою до 22 жовтня 2021 року. Цей договір не є контрактом у розумінні ч. 3 ст. 21 КЗпП України (п. 1.1 договору).

Згідно з п. 6.1 договору внесення змін до цього договору здійснюється виключно у письмовій формі шляхом підписання сторонами додаткових угод.

За змістом пп. 6.2.2. п. 6.2 цей договір може бути припинений у зв`язку із закінченням строку цього договору відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України (у разі прийняття на роботу працівника на визначений строк, встановлений за погодженням сторін, на час виконання певної роботи відповідно до пункту 1.1 цього договору).

Згідно з п. 7.1 цей договір діє з 23 жовтня 2020 року до 22 жовтня 2021 року включно. Строк дії цього договору встановлений за погодженням сторін.

Згідно з п. 7.2 договір набуває чинності з моменту погодження сторонами усіх умов договору шляхом його підписання сторонами. Підписання договору сторонами свідчить про наявність їх волевиявлення та про їх згоду з усіма умовами цього договору.

Наказом АТ «Укрзалізниця» № 2189/ос від 22 жовтня 2020 року позивача призначено на посаду заступника директора філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Укрзалізниця» на умовах трудового договору в письмовій формі строком з 23 жовтня 2020 року до 22 жовтня 2021 року з строком випробування три місяці. Підстава: заява ОСОБА_1 , трудовий договір від 22 жовтня 2020 року № 305-2020, лист від 15 жовтня 2020 року № ФБМЕС-02/8372 (т. 1 а.с. 114, 173).

До позовної заяви позивач долучив копію додаткової угоди № 2 до трудового договору № 305-2020 від 22 жовтня 2020 року, укладеної у м. Києві 25 лютого 2021 року між АТ «Українська залізниця» в особі голови правління Жмака В.М. та в.о. члена правління Черніцького Р.Р. , які діють на підставі Статуту АТ «Українська залізниця», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2015 №735 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України 13.05.2020 №452), з одного боку, та ОСОБА_1 , з іншого боку, дійшли спільної згоди та уклали цю додаткову угоду до трудового № 305-2020 від 22 жовтня 2020 року про наступне.

Згідно з п. 2 додаткової угоди пункт 7.1. розділу 7 «Строк дії та інші умови» викладено у такій редакції: «7.1. Цей договір діє з 23.10.2020 до 22.10.2023 включно».

Згідно з п. 3 додаткової угоди інші умови трудового договору від 22 жовтня 2020 року № 305-2020, до яких не внесені зміни цією додатковою угодою, зберігають чинність.

Згідно з 4 додаткова угода укладена в двох примірниках і є невід`ємною частиною трудового договору від 22 жовтня 2020 року № 305-2020. Примірники додаткової угоди зберігаються у кожної із сторін і мають однакову юридичну силу (т. 1 а.с. 19).

Наказом АТ «Укрзалізниця» № 455/ОС від 21 жовтня 2021 року позивача звільнено 22 жовтня 2021 року з посади заступника директора філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця» за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору. Підстава: наказ від 22 жовтня 2020 року № 2189/ос, п. 6.2. трудового договору від 22 жовтня 2020 року № 305-2020 ( т. 1 а.с. 20, 135, 194).

За змістом листа директора Департаменту розвитку персоналу та кадрової політики АТ «Укрзалізниця», протягом дії трудового договору від 22 жовтня 2020 року № 305-2020 з 23 жовтня 2020 року до 22 жовтня 2021 року від ОСОБА_1 заява щодо продовження строку його дії до Департаменту не надходила та наказ про продовження строку дії трудового договору з ОСОБА_1 АТ «Укрзалізинця» не видавався. У Департаменті відсутня інформація щодо ініціювання керівництвом АТ «Укрзалізниця» подання про продовження строку дії трудового договору від 22 жовтня 2020 року № 305-2020 з ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 136, 195).

На підтвердження своїх заперечень проти позову та посилань на те, що 25 лютого 2021 року у м. Києві позивач не міг укласти додаткову угоду № 2 до трудового договору, оскільки перебував у відрядженні в м. Львові у період з 24 лютого 2021 року по 27 лютого 2021 року, відповідач надав суду копію наказу № 20-В від 23 лютого 2021 року «Про відрядження», копію посвідчення про відрядження; копію звіту про використання коштів, виданих на відрядження або під звіт від 28 лютого 2021 року, а також копію табелю обліку робочого часу, зокрема позивача, у зазначений період (т. 1 а.с. 125-134, 184-193).

Згідно з ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноваженим ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи.

Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події.

Строк, на який працівник приймається на роботу, обов`язково має бути вказаний у наказі про прийняття на роботу, інакше буде вважатися, що працівник прийнятий на роботу за безстроковим трудовим договором. У трудовій книжці робиться запис без посилання на строковий характер трудових відносин.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення його строку (п. 2 і 3 ст. 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось волевиявлення працівника. Власник також не зобов`язаний попереджати або в інший спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП України.

Закінчення строкового трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна із сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як було встановлено судом, трудовий договір від 22 жовтня 2020 року між АТ «Укрзалізниця» та ОСОБА_1 № 305-2020, за умовами якого працівник приймається на посаду заступника директора філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Укрзалізниця» з 23 жовтня 2020 року до 22 жовтня 2021 року включно, був продовжений у встановленому Законом порядку із укладенням в письмові формі Додаткової угоди № 2 до трудового договору № 305-2020 від 22 жовтня 2020 року, укладеної 25 лютого 2021 року, підписаної Головою Правління АТ «Укрзалізниця» - Жмак В.М., членом правління Черніцьким Р.Р. та працівником ОСОБА_1 , за яким сторони погодили продовження трудових відносин, визначивши, що трудовий договір діє з 23 жовтня 2020 року до 22 жовтня 2023 року включно. Підписи представників роботодавця засвідчені проставленням гербової печатки АТ «Укрзалізниця» (т. 1 а.с. 19, 165-172).

Оригінал Додаткової угоди № 2 до трудового договору № 305-2020 від 22 жовтня 2020 року, укладеної 25 лютого 2021 року і підписаної Головою Правління АТ «Укрзалізниця» - Жмак В.М., членом правління Черніцьким Р.Р. та працівником ОСОБА_1 , був оглянутий апеляційним судом і сторонами по справі в судовому засіданні. Факт підписання цього Договору і Додаткової угоди № 2 Головою правління АТ «Укрзалізниця» - Жмак В.М. представник апелянта - адвокат Середницький Є.В. в суді апеляційної інстанції не заперечував про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 2 а.с. 114-115).

Відповідач заперечував укладення з позивачем 25 лютого 2021 рокудодаткової угоди № 2 до трудового договору № 305-2020 від 22 жовтня 2020 року, посилаючись на те, що 25 лютого 2021 року позивач був у відрядженні та не міг підписати додаткову угоду, крім того, порушено вимоги Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників та інших працівників АТ «Українська залізниця», оскільки позивач заяви про продовження строку дії трудового договору не подавав, відсутній і відповідний наказ в АТ «Укрзалізниця».

Посилання відповідача на те, що укладення додаткової угоди до трудового договору суперечить вимогам Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників та інших працівників АТ «Українська залізниця» і відповідно вона є неукладеною, суд першої інстанції правильно відхилив зазначивши, що вказаний Порядок не містить умов та порядку внесення змін до трудових договорів, зокрема, продовження строку дії трудового договору, а застосування положень Порядку за аналогією не відповідають змісту зазначеного Поряду, адже він не містить посилань на те, що при внесенні змін до трудових договорів, продовженні строку дії строкових трудових договорів застосовуються положень цього Порядку щодо умов прийняття на роботу.

Порядок призначення на посади та звільнення з посад керівників та інших працівників АТ «Українська залізниця» містить умови призначення, звільнення працівників та ним також урегульовані інші питання, разом з тим жодних вимог до порядку внесення змін до трудових договорів чи зміни строку дії строкового трудового договору зазначений документ не містить.

Відповідач посилався на ч. 4 ст. 24 КЗпП України, відповідно до якої працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням роботодавця, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Разом з тим, такі доводи апелянта є безпідставними, оскільки позивача було допущено до роботи з 23 жовтня 2020 року на підставі укладеного трудового договору № 305-2020 від 22 жовтня 2020 року, що оформлено наказомАТ «Укрзалізниця» № 2189/ос від 22 жовтня 2020 року про призначення позивача на посаду заступника директора філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Укрзалізниця» на умовах трудового договору в письмовій формі строком з 23 жовтня 2020 року до 22 жовтня 2021 року з строком випробування три місяці (т. 1 а.с. 114, 173).

Призначення позивача на вказану посаду відбулося відповідно до Порядку призначення на посади та звільнення з посад керівників та інших працівників АТ «Українська залізниця».

Станом на 25 лютого 2021 року строк дії трудового договору № 305-2020 від 22 жовтня 2020 року не закінчився, а відповідно до п. 6.1 договору внесення змін до цього договору здійснюється виключно у письмовій формі шляхом підписання сторонами додаткових угод.

Доводи апелянта, що позивач 25 лютого 2021 року не міг підписати додаткову угоду, оскільки перебував у м. Львові у відрядженні, апеляційний суд відхилив з огляду на недоведеність неможливості підписання позивачем додаткової угоди, а факт укладення між сторонами Додаткової угоди відповідачем не спростований. Посилання відповідача на відсутність заяви позивача про продовження строку дії трудового договору, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними і відхилив, оскільки Додатковою угодою № 2 від 25 лютого 2021 року сторони погодили волевиявлення ОСОБА_1 на продовження строку дії трудового договору, який був схвалених уповноваженими особами роботодавця. Факт відсутності видачі відповідного наказу відповідачем не може ставитись у вину працівникові та не є підставою відмови в задоволенні заявленого позову.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, наказ № 455/ОС від 21 жовтня 2021 року про звільнення позивача за п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України у зв`язку із закінченням строку трудового договору є незаконним, оскільки на час винесення цього наказу строк дії трудового договору позивача не закінчився, адже додатковою угодою між сторонами було досягнуто згоди про продовження строку дії трудового договору до 22 жовтня 2023 року включно.

Згідно з ч. 1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України "Про запобігання корупції" іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Враховуючи, що станом на час розгляду справи судом першої інстанції та апеляційним судом строк дії трудового договору не закінчився, а звільнення позивача було незаконним, він має бути поновлений на посаді заступника директора філії «Центр будівельно-монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд» АТ «Українська залізниця».

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

У даному випадку, заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, оскільки період розгляду був обумовлений питаннями підсудності спору та відповідним судовим переглядом ухвали суду першої інстанції в умовах воєнного стану, а тому суд має стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Доводи апелянта щодо затягування розгляду справи позивачем через спори про підсудність справи були усунуті постановою Київського апеляційного суду від 08 серпня 2022 року, якою ухвалу Дніпровського районного суду міста Києва від 25 листопада 2021 року було скасовано та направлено дану справу для продовження розгляду до Дніпровського районного суду міста Києва (т. 1 а.с. 82-83).

Відповідно до роз`яснень, що містяться в пункті 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу, зокрема, в зв`язку з незаконним звільненням він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100.

Згідно з абзацом третім пункту 2 Порядку середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи.

Відповідно до пункту 5 Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати.

Відповідно до пункту 5 розділу ІV Порядку основною для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час затримки розрахунку, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на час відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - календарних днів за цей період.

Згідно з пунктом 4 розділу ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

Апеляційним судом перевірено розрахунок середнього заробітку за час вимушеного прогулу, здійсненого районним судом, та встановлено, що за змістом наявного в матеріалах справи розрахункового листа за 2021 рік, у серпні позивачу нараховано 128 661,83 грн. (з яких 10 712,44 грн. - лікарн. поточ. соцстрах, 40 171,65 грн. - лікарн. мин. соцстрах, 5 356,22 грн. - лікар. за мин. міс.); у вересні було нараховано 85 000,00 грн. та у жовтні нараховано 181 194,21 грн. (з яких 39 470,20 грн. - опл.чергової відпуски, 35 170,92 грн. - комп. за нев. відп. зв., 85 000,00 грн. - матеріальна допомога) (а.с. 221).

При розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції правильно виключив з нього виплати за серпень 2021 року у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю в сумі 10 712,44 грн., 40 171,65 грн. та в сумі 5 356,22 грн.

За наданими до районного суду представником АТ «Укрзалізниця» - Гайдаєнко Т.В. розрахунковими листками, ОСОБА_1 нараховано оплата почасовика за трудовим договором 72 421.52 грн. у серпні 2021 року та 85 000 грн. у вересні 2021 року, при цьому у вказані нарахування не включені і не нараховані виплати, які мають тимчасовий (разовий) характер (т. 1 а.с. 220-221).

Виходячи з розміру заробітної плати за останні два місяці перед звільненням 72 421,52 грн. (серпень 2021 року) + 85 000,00 грн. (вересень 2021 року) : 43 (робочі дні у серпні та вересні 2021 року) = 3 660,97 грн. (середньоденна заробітна плата).

Середній заробіток за час вимушеного прогулу з 23 жовтня 2021 року по 27 грудня 2022 року становить 304 (робочі дні) х 3660,97 грн. (середньоденна заробітна плата) = 1112934,88 грн.

При цьому, апеляційна скарга відповідача не містить доводів щодо неправильності розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу та (або) власного розрахунку.

Отже, колегія суддів погодилась з висновком суду першої інстанції про поновлення позивача на роботі та стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 1112934,88 грн. у зв`язку із незаконним звільненням.

Заявлені позовні вимоги про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, свідчать про наявність між сторонами спору, що виник з трудових правовідносин, та вказана категорія справ відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 274 ЦПК України підлягає розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. З цих підстав. суд апеляційної інстанції відхилив відповідні доводи апелянта.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

Щодо розподілу судових витрат.

За змістом ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Ураховуючи, що при поданні позовної заяви позивач згідно п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» був звільнений від сплати судового збору, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача в дохід держави судового збору за вимогу майнового характеру у розмірі 11 129,35 грн. (1% від стягнутої судом суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу), проте, помилився щодо розміру судового збору за вимогу немайнового характеру про поновлення на роботі, стягнувши не 908,00 грн. (ставка судового збору за вимогу немайнового характеру для фізичної особи станом на 2021 рік), а 992,40 грн.

Враховуючи вказане, рішення суду в цій частині слід змінити, зменшивши загальний розмір судового збору за розгляд справи районним судом з 12 121,75 грн. до 12 037,35 грн.

На підставі ст. 141 ЦПК України понесені відповідачем судові витрати за подання апеляційної скарги не підлягають відшкодуванню за рахунок позивача.

Звертаючись до суду з позовом представник позивача Комлик І.С. просив вирішити питання про сплату правничої допомоги та заявив орієнтовний розрахунок витрат у розмірі 15 000,00 грн., проте, на виконання вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України доказів понесення витрат до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду не подав (т. 1 а.с. 7).

Керуючись ст. 367, ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» - задовольнити частково.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 грудня 2022 року - змінити в частині стягнення з Акціонерного товариства «Українська залізниця» в дохід держави судового збору у розмірі 12 121,75 грн., зменшивши розмір судового збору до 12 037,35 грн.

В іншій частині рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 24 березня 2023 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Борисова

В.М. Ратнікова