Справа № 154/2610/21 Головуючий у 1 інстанції: Кусік І. В.
Провадження № 22-ц/802/94/23 Доповідач: Карпук А. К.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 січня 2023 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Карпук А.К.

суддів Бовчалюк З.А., Здрилюк О. І.,

секретар Ганжа М. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом виконавчого комітету Володимирської міської ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_1 подану її представником ОСОБА_2 на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 25 жовтня 2022 року,-

встановив:

У липні 2021 року виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів покликаючись на такі обставини.

З 18.10.2018 малолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувають у службі у справах дітей на обліку, як діти, які опинилися у складних життєвих обставинах.

Про сім`ю службі у справах дітей виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради та Володимир-Волинського міському центру соціальних служб було відомо з 2009 року.?

Батько малолітньої ОСОБА_5 помер в 2013 році. Відомості про батька малолітньої ОСОБА_6 внесені відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України.

Матір дітей ОСОБА_1 зловживає спиртними напоями, не працевлаштована. Вона була одружена з ОСОБА_7 , який був неодноразово засуджений за крадіжки та фізичні розправи, відбував покарання в місцях позбавлення волі за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.156 Кримінального кодексу України, зокрема за розбещення 8-літньої дочки відповідачки.

Володимир-Волинським ВПГУНП у Волинській області 16.03.2020 було відкрито кримінальне провадження № 0000202 по факту протиправних дій сексуального характеру ОСОБА_7 щодо малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

У травні 2020 року ОСОБА_7 помер, тому кримінальне провадження відносно нього було закрите.

У 2019 році виконавчий комітет Володимирської міської ради звертався до суд з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , однак суд рішення від 31.01.2020 відмовив у задоволенні даного позову. Волинський апеляційний суд залишив дане рішення у силі.

У червні 2019 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 було влаштовано в притулок м.Рожище. Увесь час, поки судом розглядалася справа про позбавлення батьківських прав відповідачки, діти перебували у державних закладах.

На момент ухвалення рішення 31.01.2020 та постанови Волинського апеляційного суду 11.06.2020 відповідачка ніде не працювала і не мала засобів для існування. Жила за рахунок виплат на дітей.

Після того, як дітей було повернуто матері, ніяких позитивних зрушень не відбулося. Відповідачка знайшла нового співмешканця, продовжувала вживати спиртні напої, не працевлаштувалася. Вона не мала засобів для опалення будинку взимку, через що діти вдома ходили у верхньому одязі та чоботах. У житлі регулярно виявляли антисанітарні умови.

Молодшу доньку ОСОБА_6 відповідачка влаштувала у дошкільний навчальний заклад, однак не водила її туди.

Відповідачка часто лишала дітей зачиненими вдома на кілька днів. Вона розповідала їм, що перебуває у стаціонарному відділенні у лікарні через хворобу, однак насправді виявлялося, що вона проживала у свого нового співмешканця. Дітей вона лишала вдома, щоб не заважали. Діти виходили з будинку через вікно, шукали матір у лікарні, однак її там не було.

11-річна ОСОБА_5 погодилася, щоб їх із сестрою влаштували до притулку для дітей служби у справах дітей Волинської ОДА.

На даний час діти перебувають у патронатній сім`ї ОСОБА_8 і категорично відмовляються повертатися до матері, тому що вона «погана мама і любить своїх кавалерів більше, ніж їх».

У зв`язку із тим, що відповідачка не піклується належним чином про життя, здоров`я, харчування, розвиток своїх дітей, зловживає спиртним, просять позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також стягнути з ОСОБА_1 аліменти у розмірі у розмірі не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно на утримання малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь установи або особи, під опікою якої перебуватимуть малолітні.

Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 25 жовтня 2022 року позов задоволено.

Постановлено позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь особи або установи, під якою перебуватимуть малолітні, аліменти на утримання аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/3 частки з усіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи з 02 серпня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , в користь держави судовий збір в розмірі 1816 гривень.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у позові. Зазначає про недоведеність позивачем про її ухилення від виконання батьківських обов`язків, невідповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи.

Інші учасники справи не скористались правом подати відзив на апеляційну скаргу.

В судове засідання, яке було призначене на 25.01.2023 учасники справи, які належним чином повідомлені про дату час і місце судового засідання, не з`явились.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Датою прийняття постанови у даній справі є 27.01.2023, тобто, дата складення повного судового рішення.

25 січня 2023 року, у день судового засідання, представник відповідача адвокат Ірина Проява подала клопотання про відкладення розгляду справи, у якому повідомила суд, що вона та її довірителька відповідач ОСОБА_1 не зможуть прибути в судове засідання у зв`язку із сімейними обставинами. У клопотанні не зазначено, які саме сімейні обставини позбавили можливості представника та відповідача прибути в судове засідання апеляційного суду, не подано доказів на підтвердження поважності причин для відкладення розгляду справи. Тому апеляційний суд визнав причини неявки відповідача та її представника в судове засідання неповажними та ухвалив у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи відмовити.

Вивчивши матеріали справи, ознайомившись із доводами апеляційної скарги, колегіясуддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що малолітні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є доньками відповідачки ОСОБА_1 та перебувають на обліку дітей, які опинилися у складних життєвих обставинах, у службі у справах дітей з 18.10.2018. Батько малолітньої ОСОБА_5 помер в 2013 році. Відомості про батька малолітньої ОСОБА_6 внесені відповідно до ч. 1 ст.135 Сімейного кодексу України. Дані обставини стверджуються копіями свідоцтв про народження дітей, про смерть ОСОБА_9 , витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження.

Виконавчий комітет Володимир-Волинської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 відносно малолітніх ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зазначено у висновку, затвердженому рішенням виконавчого комітету № 198 від 27.05.2021.

З Договору № 4 про патронат над дитиною від 03.12.2021 вбачається, що неповнолітні ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 передані у патронатну сім`ю ОСОБА_8 , яка зобов`язується забезпечувати послуги з тимчасового догляду, виховання та реабілітації дітей.

Як вбачається з матеріалів справи та актів обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , які додані до позовної заяви, умови проживання дітей незадовільні, у будинку брудно, газопостачання відключено, продукти харчування якщо і є, то в обмеженій кількості, матір часто у нетверезому стані.

З актів обстеження житлово-побутових умов сім`ї ОСОБА_1 , які долучені до матеріалів справи представником позивача у судовому засіданні, вбачається, що діти перебувають на вихованні у патронатній сім`ї, матір продовжує вести аморальний спосіб життя.

З Психологічного висновку Володимир-Волинського центру соціальних служб № 62/1/02-07 від 30.06.2022 вбачається, що ОСОБА_3 психологічно є дуже дорослою (на 18-20 років), хоча їй лише 13 років. Зроблено висновок, що так склалося тому, що мама на неї досить рано, а саме у віці 7 років, поклала обов`язок догляду за молодшою сестрою. Також наведено психологічно травмуючі події з життя дітей, а саме того, як вони були свідками маминого пияцтва та її бійок з колишнім співмешканцем, як мама віддала їх у притулок, обманювала їх, що зробить ремонт у будинку і забере їх, однак цього не зробила. При цьому ОСОБА_5 ніколи не отримувала від матері емоційної підтримки. Діти бажають перебувати в опікунській сім`ї, де про них належно турбуються і де вони відчувають себе емоційно захищеними і мають побутовий комфорт.

Аналізуючи зміст психологічного висновку у сукупності з поясненнями в судовому засіданні неповнолітньої ОСОБА_10 та показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 апеляційний суд дійшов висновку, що у дітей відсутня прихильність до матері у зв`язку з тим, що вона своєю поведінкою та діями переклала обов`язок піклування та виховання своїх дітей на інших осіб спочатку на свою старшу неповнолітню доньку ОСОБА_5 по відношенню до молодшої сестри ОСОБА_14 , а пізніше на патронатних вихователів, ухиляється від виховання, утримання, піклування дітей.

Надана відповідачкою копія трудової книжки, з якої вбачається, що після звернення органу опіки і піклування з даним позовом до суду, ОСОБА_1 влаштувалась на роботу, де пропрацювала з 04 серпня 2021 року до 31 березня 2022 року, звільнившись за угодою сторін, а також те, що відповідачка з 20 червня 2022 року перебуває на обліку як безробітна у Володимир-Волинській міськрайонній філії Волинського обласного центру зайнятості, не спростовують висновків суду про ухилення відповідачки без поважних причин від виконання батьківських обов`язків.

Відповідач не подала жодних доказів про те, що позитивні характеристики на її доньок є заслугою матері. Водночас зміст характеристик на неповнолітніх дітей указує на те, що незважаючи на ті складні обставини, у яких опинились діти, не зважаючи на відсутність материнської опіки, діти прагнуть навчатися та переймати лише позитивне. Саме тому ці здібності дітей необхідно підтримати, забезпечити їх розвиток.

Водночас свідки ОСОБА_13 , яка є працівником Служби у справах дітей, ОСОБА_12 , яка працює помічником патронатного вихователя, підтвердили суду , що ОСОБА_1 неодноразово залишала дітей без нагляду, закривала їх на кілька днів у будинку, обманювала дітей, не відповідала на телефонні дзвінки, зникаючи з дому на кілька днів, навідувала дітей після їх поміщення на виховання до патронатних вихователів, у стані алкогольного сп`яніння.

Відповідно до статті 32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (стаття 51 Конституції України).

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Згідно із частинами 7, 8 статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно із частиною 1 статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

Згідно із частинами 2, 4 статті 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років (стаття 165 СК України).

Відповідно до частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

На підставі зібраних у справі доказів суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що матір дітей ОСОБА_1 свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, без поважних причин ухиляється від виховання дітей, що слугує підставою для позбавлення батьківських прав.

Також необхідно зазначити, що у період з червня 2019 року по червень 2020 року, неповнолітні вже перебували на вихованні в державних закладах у зв`язку з тим, що їх матір не забезпечувала належного догляду та виховання, однак застосовані органом опіки і піклування превентивні заходи не дали позитивного результату, відповідач не змінила свого відношення до дітей, не усвідомила свого батьківського обов`язку щодо їх виховання, догляду, утримання, турботи, чим порушила інтереси неповнолітніх ОСОБА_15 та ОСОБА_16 та їх право на розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Відповідно до частини 3 статті 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Як передбачено частиною 2 статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно зі статтею 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Установивши, що ОСОБА_1 є працездатною особою і як мати зобов`язана утримувати своїх дітей, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідачки аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/3 частини з усіх видів її заробітку щомісячно, починаючи з дня звернення до суду з даним позовом та досягнення дітьми повноліття.

Доводи апеляційної скарги відповідачки не спростовують правильність висновків суду, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм надана належна правова оцінка.

На підставі наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 подану її представником ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 25 жовтня 2022 року в даній справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення постанови апеляційного суду.

Головуючий

Судді: