Справа № 278/488/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2023 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора, Житомирської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відшкодування матеріальної шкоди, втраченого заробітку, завданих незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, зарахування до стажу державної служби та загального трудового стажу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вище вказаною позовною заявою (т.1, а.с 1-21), та з урахуванням заяви щодо зменьшення позовних вимог (т. 3, а.с. 195-196), просить суд:

- стягнути з держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання у безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 як відшкодування втраченого заробітку, як шкоду завдану незаконними діями органів, що проводять оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду в розмірі 9112400,00 грн;

- зарахувати період з 16.03.2002 року по 19.01.2022 року, протягом якого ОСОБА_1 не працював, у зв`язку з незаконним звільненням, як до загального трудового стажу, так і до стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, безперервного стажу на посаді старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законів спецпідрозділами та іншими державними органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, прокуратури Житомирської області.

Мотивуючи позовні вимоги, заявник посилається на той факт, що вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 07 листопада 2018 року у справі №1-26/12 позивача визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні за відсутності події злочину у вчиненні злочинів, передбачених ст. ст. 396 ч. 1, 135 ч. 3 КК України, а також за недоведеністю участі у вчиненні злочину, передбаченого ст. 136 ч. 3 КК України, та виправдано.

Житомирський апеляційний суд ухвалою від 08 серпня 2019 року у справі №1-26/12 виправдувальний вирок суду першої інстанції щодо ОСОБА_1 залишив без зміни, а апеляційну скаргу прокурора - без задоволення.

Позивач зазначає, що розслідування та розгляд справи судами тривали з 27 грудня 2001 року (день порушення кримінальної справи) по 17 березня 2020 року (день постановлення рішення Верховним Судом), тобто 18 років 2 місяці 21 день, з яких він був позбавлений свободи з 15.03.2002 року (день його затримання) по 18.03.2002 року; з 30.04.2002 року по 29.07.2002 року; з 05.08.2009 року по 10.08.2011 року, тобто 2 роки 3 місяці і 7 днів.

Зазначає, що 8 років 5 місяців 8 днів він був позбавлений права вільно пересуватися територією держави та за її межами, а також права змінити місце проживання (з 18.03.2002 року по 30.04.2002 року, з29.07.2002 року по 23.07.2009 року, з 10.08.2011 року по 13.12.2012 року).

Наказом керівника Житомирської обласної прокуратури від 19.01.2022 року ОСОБА_1 поновлений на посаді старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законів спецпідрозділам та іншим державними органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури Житомирської області з 16.03.2002 року.

Обґрунтовуючи вимогу про компенсацію втраченого заробітку, позивач посилається на положення ЗУ «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»; вважає, що ним втрачено заробітну плату прокурора внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності.

Також позивач зазначає, що через незаконне затримання та звільнення з посади він не працював на посаді старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законів спецпідрозділам та іншими державними органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, прокуратури Житомирської області в період з 16.03.2002 року по 19.01.2022 року, у зв`язку з чим даний термін повинен бути зарахований як до загального трудового стажу, так і до стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, безперервного стажу.

Клопотанням від 07.09.2022 року позивач просить суд залучити в якості співвідповідача Головне управління пенсійного фонду в Житомирській області (а.с. 213-222 т. 2).

Ухвалою від 08.09.2022 року судом задоволено вказане клопотання та залучено в якості співвідповідача Головне управління пенсійного фонду в Житомирській області (а.с. 240 т. 2).

У відзивах на позовну заяву представник Житомирської обласної прокуратури просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (т. 1, а.с. 60-64, т. 2, а.с. 40-43).

Представником Головного управління Національної поліції в Житомирській області також подано відзив на позовну заяву (т. 1, а.с. 69-72), де просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

Представник Офісу Генерального Прокурора у відзивах на позовну заяву (т. 1, а.с. 226-233, т. 2, а.с. 63-78, 130-145) просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, зокрема, (т. 2, а.с. 130-145) з підстав того, що ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах із Житомирською обласною прокуратурою з 16.03.2002 року.

Позивачем надано відповіді на вказані вище відзиви (т. 1, а.с. 189-195, 198-214; т. 2, а.с. 2-14, 97-113, 175-210; т. 3, а.с. 35-42).

У відзиві на позовну заяву представник Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі у зв`язку із безпідставністю (т. 3, а.с. 23-24).

У судовому засіданні позивач позовні вимоги, з урахуванням їх зменьшення, підтримав у повному обсязі та просив задовольнити; надав для долучення до матеріалів справи письмовий виступ у судових дебатах (т. 4, а.с. 11-24). Наголосив на тому, що його незаконно було звільнено з органів прокуратури, та, оскільки вступив у силу оправдувальний вирок стосовно нього, його було поновлено в органах прокуратури, він має право на компенсацію втраченого заробітку, як шкоду, завдану незаконними діями оранів, що проводять оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Наголосив, що наказом від 15.03.2002 року за №43 прокурора Житомирської області ОСОБА_2 його, позивача, було звільнено із займаної посади саме через порушення проти нього кримінальної справи. Крім того, на його думку, наказом від 22.03.2002 року №300к "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" Генерального прокурора України пункт 1 наказу прокурора Житомирської області №43 від 15.03.2002 року, де йшлося про його звільнення, було скасовано.

Представник відповідачів Генерального прокурора та Житомирської обласної прокуратури в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову з викладених у відзивах підстав.

Представник відповідача ГУНП в Житомирській області в судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову; просив врахувати той факт, що ГУНП в Житомирській області є неналежним відповідачем у даному спорі.

Представник ГУ Пенсійного фонду України в Житомирській область у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог. Зауважила, що позивач не звертався до органу пенсійного фонду з відповідною заявою про здійснення перерахунку пенсії.

Представник Державної казначейської служби в судове засідання не з`явився; про розгляд справи повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.

У відповідності до постанови від 15 березня 2002 року про порушення кримінальної справи за окремим епізодом та передачі справи для подальшого провадження в підслідність слідчим органам прокуратури проти ОСОБА_1 порушено кримінальну справу по факту приховування тяжкого злочину - за ознаками в його діях складу злочину, передбаченого ч. 1 ст. 396 КК України (а.с. 22 т. 1).

Наказом прокурора Житомирської області № 43 від 15.03.2002 року звільнено старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законів спецпідрозділами та іншими державними органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, прокуратури Житомирської області радника юстиції ОСОБА_1 з посади та органів прокуратури за вчинення проступку, який порочить його як працівника прокуратури (т. 1, а.с. 23).

Як слідує з наказу від 22.03.2002 року № 300к "Про притягнення до дисциплінарної відповідальності" Генерального прокурора України М. Потебенька, накладене на ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення не в повній мірі відповідає тяжкості скоєного ним ганебного вчинку, відтак пункт 1 наказу прокурора Житомирської області № 43 від 15.03.2002 року скасовано (п. 1 наказу); за вчинення проступку, який порочить працівника прокуратури, старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законів спецпідрозділами та іншими державними органами, які ведуть боротьбу із організованою злочинністю і корупцією, прокуратури Житомирської області радника юстиції ОСОБА_1 звільнити з посади та органів прокуратури з позбавленням класного чину (п. 2 наказу) (т. 2, а.с. 83-84).

Вироком Житомирського районного суду Житомирської області від 07.11.2018 року ОСОБА_1 визнано невинним і по суду виправданим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 136 КК, за недоведеністю його участі у вчиненні злочину, а в обвинуваченні у вчиненні злочинів, передбачених ч. 3 ст. 135 та ч. 1 ст. 396 КК, за відсутністю події злочину (т. 1, а.с. 24-25).

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 08.08.2019 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Житомирського районного суду Житомирської області від 07.11.2018 року, яким ОСОБА_1 визнано невинним і виправдано, залишено без зміни (т. 1, а.с. 26-27).

Ухвалою від 17.03.2020 року Верховний Суд ухвалу апеляційного суду від 08.08.2019 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни (т. 1, а.с. 28-33).

Наказом керівника Житомирської обласної прокуратури № 8к від 19.01.2022 року (т. 2, а.с. 88), поновлено ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законів спецпідрозділами та іншими державними органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, прокуратури Житомирської області з 16.03.2002 року. Підстава: рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.12.2021 року, постанова про відкриття виконавчого провадження від 10.01.2022 року ВП №68055695 (т. 2, а.с. 86).

Наказом керівника Житомирської обласної прокуратури № 13к від 20.01.2022 року (т. 2, а.с. 90) звільнено ОСОБА_1 з посади старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законів спецпідрозділами та іншими державними органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, прокуратури Житомирської області за власним бажанням.

Наказом керівника Житомирської обласної прокуратури № 69к від 20.04.2022 року скасовано наказ Житомирської обласної прокуратури від 19.01.2022 року № 8к щодо поновлення ОСОБА_1 на посаді старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законів спецпідрозділами та іншими державними органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, прокуратури Житомирської області з 16.03.2002 року (т. 2, а.с. 91).

З Єдиного державного реєстру судових рішень (https://reyestr.court.gov.ua/) вбачається наступне:

Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 28.07.2022 року по справі №240/9454/22 у задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Із зазначеного рішення вбачається, що ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Житомирської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування наказу керівника Житомирської обласної прокуратури Олександра Білошицького за №69 від 20.04.2022 про фактичне звільнення з посади та органів прокуратури з позбавленням класного чина та зобов`язання Житомирської обласної прокуратури вчинити певні дії, а саме: поновити його в органах прокуратури на посаді старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законів спецпідрозділами та іншими державними органами, які ведуть боротьбу із організованою злочинністю і корупцією, прокуратури Житомирської області або на рівнозначній посаді з 16.03.2002 року. Крім того, просив допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення його в органах прокуратури на посаді старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законів спецпідрозділами та іншими державними органами, які ведуть боротьбу із організованою злочинністю і корупцією прокуратури Житомирської області.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 25.03.2021 року у справі №240/19150/20 від 25.03.2021 року ухвалу Житомирського окружного адміністративного суду від 21 грудня 2020 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Офісу Генерального прокурора, Житомирської обласної прокуратури про визнання протиправним та скасування пункту наказу, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано; справу направлено до Житомирського окружного адміністративного суду для продовження розгляду.

17.12.2021 року Житомирський окружний адміністративний суд ухвалив рішення у справі № 240/19150/20, яким позов ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора задоволено частково: визнано протиправним та скасувано п. 2 наказу Генерального прокурора України від 22 березня 2002 року №300 к про звільнення ОСОБА_1 з посади та органів прокуратури з позбавленням класного чину. Зобов`язано Житомирську обласну прокуратуру поновити ОСОБА_1 в органах прокуратури на посаді старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законів спецпідрозділами та іншими державними органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією, Житомирської обласної прокуратури або на рівнозначній посаді з 16 березня 2002 року, про що внести зміни до трудової книжки ОСОБА_1 відповідно до вимог чинного законодавства. Стягнено з Житомирської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 16 березня 2002 року по день прийняття рішення у справі у сумі 118130,86 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду віл 14.04.2022 року по справі №240/19150/20 рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року скасовано; прийнято нову постанову, якою відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1

Верховний Суд постановою від 16.11.2022 року рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2021 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 14 квітня 2022 року у справі 240/19150/20 скасував. Позовну заяву ОСОБА_1 до Житомирської обласної прокуратури, Офісу Генерального прокурора про визнання протиправним та скасування пункту наказу, визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, - залишив без розгляду.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом положень статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту особистих немайнових або майнових прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 6 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон) регламентовано порядок, щодо якого громадянин, звільнений з роботи (посади) у зв`язку з незаконним засудженням або відсторонений від посади у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності має бути поновлений на колишній роботі (посаді).

Відповідно до ст. 7 Закону термін перебування під вартою, термін відбування покарання, а також час, протягом якого громадянин не працював у зв`язку з незаконним відстороненням від роботи (посади), зараховується як до загального трудового стажу, так і до стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, безперервного стажу.

При призначенні пенсії за віком на пільгових умовах періоди, зазначені в частині першій статті 7 цього Закону, на вибір громадянина, який звернувся за пенсією, прирівнюються до роботи, яка передувала незаконному засудженню чи незаконному притягненню до кримінальної відповідальності або яку він мав після звільнення від кримінальної відповідальності чи після відбування покарання (ст. 8 Закону).

Відсторонення працівника від роботи - це призупинення виконання ним своїх трудових обов`язків за рішенням уповноважених на це компетентних органів з підстав, передбачених законодавством, що, як правило, відбувається з одночасним призупиненням виплати йому заробітної плати.

Відсторонення від роботи можливе лише у випадках, що передбачені законодавством. Про це оголошується наказом або розпорядженням керівника підприємства, установи чи організації, і про це працівник повинен бути повідомлений.

Стаття 46 КЗпП передбачає правило, за яким працівник може бути відсторонений від роботи роботодавцем при появі його на роботі у нетверезому стані, стані наркотичного або токсичного сп`яніння; при відмові або ухиленні від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної безпеки, а також в інших випадках, передбачених законодавством.

Спеціальним законодавством встановлено додаткові підстави для відсторонення окремих категорій працівників від роботи. Так, ст. 157 Кримінально-процесуального кодексу України, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, передбачено, що у разі притягнення посадової особи до кримінальної відповідальності за посадовий злочин слідчий зобов`язаний її відсторонити від займаної посади. Про відсторонення цієї особи від роботи слідчий приймає постанову. Відсторонення від роботи провадиться з санкції прокурора або його заступника. Посадова особа також може бути відсторонена від роботи, якщо їй інкримінується вчинення не службового злочину, але вона внаслідок зайняття нею відповідної посади може негативно впливати на хід досудового чи судового слідства. Таке відсторонення так само здійснюється без збереження заробітної плати. При винесенні виправдувального вироку або при припиненні кримінальної справи щодо особи, яку було відсторонено від роботи, їй виплачується середній заробіток за весь час відсторонення за рахунок коштів державного бюджету.

Кримінальне покарання - захід державного примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, яка вчинила злочин, і полягає в передбаченому кримінальним законом в обмеженні прав і свобод засудженого.

Засуджений - це особа, яка визнана у судовому порядку винним у скоєнні злочину (як правило, з призначенням відповідного покарання).

Як вже було досліджено судом, наказом прокурора Житомирської області від 15.03.2002 № 43 ОСОБА_1 звільнено з посади та органів прокуратури за вчинення проступку, який порочить його як працівника прокуратури.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. ст. 77-80 ЦПК України докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності.

Статтею 79 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування.

Ураховуючи вище викладене, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що останній був саме відсторонений від роботи на час перебування під слідством та судом.

Крім того, суд бере до уваги наступне.

У постанові від 31.10.2018 у справі № 761/33941/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що публічна служба є різновидом трудової діяльності, відносини публічної служби як окремий різновид трудових відносин існують на стику двох галузей права - трудового та адміністративного, тому правовідносини, пов`язані з прийняттям на публічну службу, її проходженням та припиненням, регламентуються нормами як трудового, так і адміністративного законодавства, а спори, які виникають з таких правовідносин, підлягають розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Тобто до вказаних правовідносин, які є різновидом трудових, застосовуються і норми трудового права, незважаючи на те, що такий спір виникає щодо прийняття, проходження чи припинення публічної служби.

З аналізу зазначених норм випливає, що законодавець урегулював питання, пов`язані з прийняттям (обранням, призначенням) громадян на публічну службу, її проходженням та звільненням з публічної служби (припиненням), спеціальними нормативно-правовими актами.

Одним з елементів публічної служби є служба в органах прокуратури.

Дослідивши повно та всебічно обставини даної цивільної справи, оцінивши зібрані по справі докази, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не перебував у трудових відносинах із Житомирською обласною прокуратурою у період з 16.03.2002 року по 19.01.2022 року, що в світлі вимог статей 7 та 8 вище згаданого Закону не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог про зарахування періоду з 16.03.2002 року по 19.01.2022 року, протягом якого ОСОБА_1 не працював у зв`язку з незаконним звільненням, як до загального трудового стажу, так і до стажу роботи за спеціальністю, стажу державної служби, безперервного стажу на посаді старшого прокурора відділу нагляду за виконанням законів спецпідрозділам та іншими державними органами, які ведуть боротьбу з організованою злочинністю і корупцією прокуратури Житомирської області, а також щодо відшкодування втраченого заробітку слід відмовити.

На підставі ст. 141-142 ЦПК України судовий збір слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 4, 12, 19, 81, 141-142, 263-265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Офісу Генерального прокурора, Житомирської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про відшкодування матеральної шкоди, втраченого заробітку, завданих незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, зарахування до стажу державної служби та загального трудового стажу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 20.01.2023 року.

Суддя О. М. Дубовік