Справа № 346/1656/21
Провадження № 2/346/65/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2023 р.м. Коломия Коломийський міськрайонний суд Івано - Франківської області

у складі:головуючого судді Беркещук Б.Б.,

з участю секретаря Копильців І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Коломия в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи,-

В С Т А Н ОВ И В :

Позивач ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Яцишин І.В., звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи, в якій просить стягнути з відповідача ТДВ «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» - 15 956, 00 гривень відшкодування шкоди, пов`язаної лікуванням на придбання ліків та медичних препаратів, 797,80 гривень завданої моральної шкоди та 3 600,00 гривень судових витрат, пов`язаних з наданням професійної правничої допомоги.

В обґрунтування позову зазначає, що 14.04.2019 р. мала місце ДТП, у якій автомобіль RENAULT MASTER, д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 допустив наїзд на пішохода. Внаслідок ДТП пішохід, позивач ОСОБА_1 отримав травми.

15 квітня 2019 року за фактом настання даної ДТП Коломийським відділом поліції ГУНП в Івано-Франківській області було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000322 за ст. 286 КК України та розпочато досудове розслідування. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ 8666562, який діяв на момент настання ДТП станом на 14.04.2019 року. Представник вказує, що обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від наявності вини.

Будь-які факти, які б підтверджували, що позивачу спричинена шкода внаслідок непереборної сили або внаслідок умислу потерпілого - відсутні. Також підтвердженням того, що шкода не заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого є той факт, що кримінальне провадження розслідується за статтею 286 КК України як дорожньо-транспортна пригода і жодних підстав дія перекваліфікації немає. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам є застрахована, то позивач вирішив відновити своє порушене право, шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування, а саме від відповідача.

Представник позивача зауважує, що у Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV від 01.07.2004 року не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 вказаного Закону чи звернутися безпосередньо до суду. Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ8666562, то Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю. ЕС. АЙ.» як страховик, є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, тобто позивачем, виплатити страхове відшкодування замість завдавача шкоди ( ОСОБА_2 ), в передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку.

Позивач перебував на стаціонарному лікуванні в період: з 14.04.2019 р. по 03.05.2019 р., з 01.07.2019 р. по 12.07.2019 р., з 16.12.2019 р. по 27.12.2019 р., з 17.02.2020 р. по 28.02.2020 р. (всього 52 дні), що підтверджується виписками з медичних карт стаціонарного хворого,які видані КНП «Коломийська центральна районна лікарня» та КНП «Отинійська РЛ». Придбання ліків та медичних препаратів на лікування, позивач здійснював у відповідності до лікарських призначень медичних установ і поніс витрати на придбання медичних препаратів та лікарських засобів на загальну суму 15 956,00 грн.

Оскільки відповідальність водія ОСОБА_2 згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АМ8666562 від 17.12.2018 р. застраховано у ТДВ «Страхова компанія «Ю. ЕС. АЙ.», тому позивач звертається за відшкодуванням до них.

Крім цього, зазначає, що у зв`язку із ушкодженням здоров`я, заподіяного внаслідок вчинення ДТП водієм ОСОБА_2 , йому була завдана моральна шкода, яка полягала у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я і яку він оцінює у сумі 797,80 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, його представник адвокат Стефківський В.І. подав до суду клопотання, в якому просить справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги підтримав повністю, просив задовольнити.

Відповідач у судове засідання не з`явився, його представник подав до суду відзив на позов, в якому не погодився з позовними вимогами з наступних підстав. Згідно пункту 36.1 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Відповідно до абзацу 2 частини 36.2 статті 36 Закону, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку встановленого п. 36.2. ст. 36 Закону, припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

Зауважив, що представник позивача звертаючись із позовом до суду вибірково застосовує до правовідносин між позивачем та відповідачем норми Закону: з одного боку чітко усвідомлює, що обов`язкове досудове врегулювання питання щодо виплати страхового відшкодування на користь потерпілих Законом не передбачено, та з іншого - зовсім ігнорує той факт, що рішення суду в кримінальній справі (кримінальне провадження №0000322) є основним (обов`язковим) аспектом у визнанні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 14.04.2019 року в Івано-Франківської області страховим випадком.

Відповідно статті 6 Закону, страховим випадком с дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого настає за наявності усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки, шкоди, причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою та вини. За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільна відповідальність не настає.

Положеннями частини 1 статті 62 Конституції України встановлено, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Окрім того, з частини 1 статті 17 КПК України вбачається, що особа вважається невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено у порядку, передбаченому цим Кодексом, і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили.

Оскільки на момент написання даного відзиву на позовну заяву, ані у сторін, ані в матеріалах даної цивільної справи немає належного, допустимого та достовірного документу щодо настання цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого транспортного засобу «Renault Master, державний номер НОМЕР_1 , то у відповідача не виникає обов`язку щодо виплати страхового відшкодування на користь позивача.

Представник звертає увагу суду на те, що чинне законодавство України не передбачає обов`язку страховика щодо відшкодування шкоди, заподіяної потерпілому, оскільки ТДВ «Страхова компанія «Ю. ЕС. АЙ.» не є завдавачем шкоди, не володільцем джерела підвищеної небезпеки, не є стороною в кримінальній справі (кримінальне провадження №0000322), а є особою, яка з урахуванням статті 999 ЦК України має право здійснювати страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, відповідно до вимог встановлених законом та Законом України «Про страхування». Отже, представник позивача в даному випадку хибно застосовує до правовідносин між страховиком та потерпілим умови статей 1166, 1187 ЦК України, оскільки вони регламентують порядок відшкодування шкоди безпосередньо завдавачем шкоди або володільцем джерела підвищеної небезпеки.

Представник відповідача також вказує, що при розгляді кримінального провадження у справі щодо притягнення водія забезпеченого транспортного засобу «Renault Master», державний номер НОМЕР_2 , до кримінальної відповідальності внаслідок настання ДТП, судом буде надано вичерпний аналіз дій/бездіяльності кожного із учасників кримінального провадження. Особливо це стосуватиметься водія забезпеченого транспортного засобу «Renault Master», державний номер НОМЕР_1 та пішохода ОСОБА_1 при дослідженні настання самого ДТП. Наслідком вказаного аналізу може бути встановлення факту наявності грубої необережності потерпілим, що стало причиною настання ДТП.

Згідно пункту 2 статті 1193 Цивільного кодексу України, якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого (а в разі вини особи, яка завдала шкоди, - також залежно від ступеня її вини) розмір відшкодування зменшується, якщо інше не встановлено законом. Вважає, що звернення представника позивача із даним позовом до суду є передчасним, оскільки матеріали справи не містять доказів настання обставин, з якими чинне законодавство, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави вважати, що права позивача порушено.

Щодо порядку виплати страхового відшкодування страховиком представник відповідача зазначив, що по наявних в матеріалах справи документах, наданих на підтвердження вимоги щодо виплати страхового відшкодування в порядку пункту 24.1. статті 34 Закону, неможливо встановити фактичну суму витрат на лікування, а також факт необхідності здійснення витрат на лікування, оскільки переважна більшість наданих копій фіскальних чеків дуже поганої якості, що позбавляє можливості встановити чіткий перелік придбаних товарів (ліків) та встановити чи дійсно заявлені витрати (та їх необхідність) підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Також, надані копії виписок із медичної карти стаціонарного хворого №4614, №1697, №901, №230 містять рекомендації для хворого, в тому числі і до лікарських препаратів, які необхідні для його лікування, проте якість наданих документів також не дає можливості встановити, які саме рекомендації надано потерпілому та чи узгоджуються вони із наданими фіскальними чеками, також необхідність понесених витрат згідно накладної №97 не підтверджено документально. Представник зазначив, що товари, які фактично не відносяться до лікування потерпілого (придбання води, дитячого крему) відповідач з урахуванням вимог спеціального закону не відшкодовує. Для розрахунку суми страхового відшкодування моральної шкоди необхідно встановити, якою є сума страхового відшкодування витрат пов`язаних із лікуванням потерпілого, проте надані представником позивача докази не дають можливості це зробити.

Щодо відшкодування витрат на правничу допомогу представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що відповідно до ч.3 та ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. ТДВ «Страхова компанія «Ю. ЕС. АЙ.» не погоджується з вимогами представника позивача щодо відшкодування витрат на правничу (правову) допомогу, оскільки надані документи не дають підстав вважати, що заявлений розмір професійної правничої допомоги реальний (погоджений із позивачем) та такий, що був оплачений позивачем, відповідач жодним чином не порушував права позивача. Представник відповідача ОСОБА_3 у відзиві на позов просив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

04.04.2022 року представник позивача адвокат Стефківський В.І. подав відповідь на відзив на позовну заяву, в якій вважає доводи викладені відповідачем у відзиві необґрунтованими з мотивів наведених в позовній заяві та просить позовні вимоги позивача задовольнити в повному обсязі.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Взявши до уваги письмові поясненнясторін, дослідивши письмові матеріали справи, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Відповідно до статті 12 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно статті 76 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що на автодорозі Н-10 Стрий-Івано-Франківськ-Чернівці-Мамалига (на м. Кишинів), 139 км 700 м, в с. Лісний Хлібичин біля «Корчми» 14.04.2019 р. о 22:15 год. мала місце дорожньо-транспортна пригода в ході якої водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , керуючи автомобілем марки «Renault Master» державний номер НОМЕР_1 автодорогою Н-10 в напрямку смт. Отинія, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_1 , 1985 року народження, жителя АДРЕСА_2 , який рухався на проїздній частині дороги в попутньому напрямку. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та доставлений в Коломийську ЦРЛ. Вказані обставини підтверджуються довідкою № 652879 про дорожньо-транспортну пригоду від 15 жовтня 2020 року та постановою про закриття кримінального провадження від 28 грудня 2019 року на підставі ч.1 п.2 ст.284 КК України (а.с. 14-15, 176-178).

Станом на дату настання ДТП, відповідальність водія ОСОБА_2 за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у відповідача Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АМ 8666562 (а.с. 16).

За фактом вказаної дорожньо-транспортної пригоди внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000322 від 15.04.2019 р. та розпочато досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України.

За результатами досудового розслідування, постановою слідчого від 28 грудня 2019 року, вказане кримінальне провадження закрито за ч.1 п.2 ст.284 КПК України, у зв`язку із встановленою відсутністю в діянні водія ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України (а.с.176-178).

В ході досудового розслідування встановлено, що позивач ОСОБА_1 переходив проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу та на такій відстані, що водій не мав можливості уникнути на нього наїзду, шляхом застосування своєчасного екстренного гальмування. Тобто, дана дорожньо-транспортна пригода мала місце внаслідок порушення пішоходом ОСОБА_1 Правил дорожнього руху України, а саме: - пункту 1.5 - дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків; - пункту 4.14 - пішоходам забороняється: а) виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху; б) раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід.

Таким чином, порушення вимог Правил дорожнього руху позивачем ОСОБА_1 знаходиться в прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками. В діях водія ОСОБА_2 не встановлено порушень ПДР, які б знаходились в причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди і її наслідками, а отже і складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 Кримінального кодексу України.

Предметом спору у даній справі є стягнення страхового відшкодування за шкоду, пов`язану з лікуванням на придбання ліків та медичних препаратів та стягнення відшкодування за спричинену моральну шкоду, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до статті 1 Закону України "Про страхування" страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У відповідності до статті 979 Цивільного кодексу України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності до статті 8 Закону України "Про страхування" страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Право потерпілого на відшкодування завданої йому шкоди за рахунок особи, яка її завдала, є абсолютним, і він вільний у виборі способу захисту цього права.

Так, завдання потерпілому внаслідок ДТП шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, породжує деліктне зобов`язання, в якому право потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується з відповідним обов`язком боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов`язанні ним є страховик.

Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання - первісне, основне зобов`язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, внаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок.

Відповідно до статті 1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, заподіяна неправомірними рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно статті 1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утримання бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює та інших осіб. Шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

У пункті 4 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року №4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що, відповідно до статей 1166, 1187 Цивільного кодексу України, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно частини 5 статті 1187 Цивільного кодексу України, особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає зокрема у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Згідно зі статтями 22, 23 даного Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та вина зазначеної особи. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова про закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України.

Зі змісту постанови про закриття кримінального провадження №0000322 від 15.04.2019 р. за наслідками ДТП слідує, що із зібраних доказів, слідство прийшло до висновку, що дана дорожньо-транспортна пригода мала місце внаслідок того, що позивач ОСОБА_1 переходив проїзну частину дороги поза межами пішохідного переходу та на такій відстані, що водій не мав можливості уникнути на нього наїзду, шляхом застосування своєчасного екстренного гальмування, що знаходяться в прямому безпосередньому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди та її наслідками.

Отже, у вказаних діях позивача ОСОБА_1 (пішохода) вбачається непрямий умисел, оскільки він усвідомлював суспільно небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності) (рух пішохода в непередбаченому для цього місці - по проїжджій частині дороги), передбачав його суспільно небезпечні наслідки (спричинення ДТП) і хоча не бажав, але свідомо припускав їх настання (частина 3 статті 24 Кримінального кодексу України).

Відповідно до пункту 32.1 статті 32 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", страховик не відшкодовує шкоду, заподіяну при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, але за спричинення якої не виникає цивільно-правової відповідальності відповідно до закону.

Суд при дослідженні та вивченні всіх поданих сторонами доказів, встановив відсутність вини ОСОБА_2 (водія) у ДТП, а отже, і про відсутність підстав для його цивільно-правової відповідальності та відповідальності страхової компанії за умови встановленої матеріалами справи вини ОСОБА_1 у спричиненні ДТП.

Доводи представника позивача стосовно того, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела (стаття 1187 Цивільного кодексу України), також не заслуговують на увагу, оскільки достовірно встановлено відсутність вини водія ОСОБА_2 та встановлено вину пішохода ОСОБА_1 у формі непрямого умислу, оскільки останній усвідомлював суспільно-небезпечний характер свого діяння (дії або бездіяльності).

Отже, відсутність у водія ОСОБА_2 технічної можливості уникнути ДТП, що також в постанові про закриття кримінального провадження №0000322 підтвердили допитані свідки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , є непереборною силою, оскільки в даному випадку зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього, при усій обачливості його дій та/або поведінки. Останній не міг передбачити таку подію або передбачив, проте не міг її відвернути.

Таким чином, судом не встановлено, що дії водія ОСОБА_2 були неправомірними та наявний безпосередній причинний зв`язок між його діями і шкодою, що була завдана, оскільки він не мав можливості уникнути ДТП в зв`язку з діями пішохода, позивача ОСОБА_1 , тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 7, 10, 12, 13, 18, 81, 141, ч.2 ст.247, 258-260, 263-265, 274-279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

УХВАЛИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Ю.ЕС.АЙ» про відшкодування шкоди, заподіяної здоров`ю фізичної особи відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Беркещук Б. Б.