У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №348/2211/22

Провадження № 4-с/348/3/23

26 січня 2023 року м. Надвірна

Надвірнянський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бурдун Т.А.

за участі секретаря судового засідання Дмитрук С.І.,

представника заявника - адвоката Романишина Д.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Надвірна скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Надвірнянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та зобов`язання вчинити дії, представник заявника адвокат Романишин Дмитро Михайлович, заінтересовані особи: Надвірнянський районний відділ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), Акціонерне товариство «Івано-Франківськгаз», -

в с т а н о в и в:

Заявник ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Романишин Д.М. звернувся до суду із скаргою, в якій просить зобов`язати начальника Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зняти арешт із усього нерухомого майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , реєстраційний номер обтяження 9966065, зареєстрованого 23.06.2010 року реєстратором Івано-Франківської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 17311607 від 23.06.2010 року відділу державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції.

В обґрунтування скарги зазначив, що він є власником земельної ділянки площею 0,04 га, кадастровий номер №:03:001:1385, яка розташована в місті Надвірна, Івано-Франківської області, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та іншого нерухомого майна.

На даний час він має намір відчужити свою земельну ділянку, тому звернувся до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу. При оформленні документів нотаріусом йому стало відомо, що Івано-Франківською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження №17311607 від 23.06.2010 року відділу державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції, було накладено заборону на відчуження на все його нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 9966065 від 23.06.2010р.

Також йому стало відомо, що 10.12.2009 р. Надвірнянським районним судом Івано-Франківської області було видано судовий наказ № 2н-319 про стягнення з нього на користь Надвірнянського управління по експлуатації газового господарства 212,08 грн. боргу. На підставі даного судового наказу, відділом державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області було відкрито виконавче провадження про стягнення з нього на користь стягувача вказаної суми боргу та 23.06.2010 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 17311607. У зв`язку з чим, на все його нерухоме майно було накладено арешт із забороною на його відчуження.

Заборгованість перед Надвірнянським управлінням по експлуатації газового господарства згідно судового наказу № 2н-319 від 10.12.2009 р. ним було погашено, а виконавче провадження було завершено.

17.11.2022 року заявник звернувся до Надвірнянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) із заявою про зняття арешту.

Начальником Надвірнянського відділу ДВС 28.11.2022р. було надано письмову відповідь за № 33453 про відмову у знятті арешту та зазначено, що виконавче провадження завершено державним виконавцем 28.10.2010 року на підставі п.2 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (повернення виконавчого документа стягувачу) - що не передбачало зняття арешту з майна боржника. Також зазначено, що відповідно до положення п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 року строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік.

З огляду на викладене просить вимоги скарги задовольнити.

У судове засідання заявник ОСОБА_2 не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином.

Представник заявника адвокат Романишин Д.М. в судовому засіданні підтримав доводи скарги, просив задовольнити вимоги. Зазначив, що на даний час заборгованість ОСОБА_1 погашена, однак арешт знято не було, чим порушується право власності заявника. Подальшої необхідності в арешті немає. Іншим способом, ніж судовий, заявник не може відновити свої порушені права.

Представник Надвірнянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Представник заінтересованої особи Акціонерного товариства «Івано-Франківськгаз» в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши пояснення представника заявника, дослідивши в судовому засіданні матеріали скарги та надані докази, оцінивши їх у сукупності, повно і всебічно з`ясувавши обставини, на яких ґрунтуються вимоги, приходить до наступних висновків.

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає справи керуючись принципом диспозитивності не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи. (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

В порядку розділу VII ЦПК України "Судовий контроль за виконанням судових рішень", ст. 447 ЦПК України, передбачене право сторін виконавчого провадження на звернення до суду із скаргою в разі, якщо вони вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що судовим наказом Надвірнянського районного суду Івано-Франківської області № 2н-319/09 р. постановлено стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь Надвірнянського управління по експлуатації газового господарства ПАТ «Івано-Франківськгаз» заборгованість за спожитий природний газ у сумі 156,58 грн. та судові витрати у розмірі 55,50 грн., а всього на суму 212,08 грн.

На підставі даного судового наказу, відділом державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції Івано-Франківської області було відкрито виконавче провадження про стягнення з заявника ОСОБА_2 на користь стягувача вказаної суми боргу та 23.06.2010 року винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 17311607. У зв`язку з чим, на все його нерухоме майно було накладено арешт із забороною на його відчуження.

Згідно інформаційної довідки №307088429 від 11.08.2022 з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна встановлено, що 23.06.2010 року реєстратором Івано-Франківської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України було зареєстровано обтяження на все нерухоме майно ОСОБА_1 згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 17311607 від 23.06.2010 року (а.с.8 зворот).

28.11.2022 представником заявника адвокатом Романишиним Д.М. у відповідь на заяву про зняття арешту від 16.11.2022, було отримано відповідь Надвірнянського відділу ДВС у Надвірнянському районі Івано-Франківської області за № 33453 від 28.11.2022, відповідно до якої вбачається, що зняти арешт з нерухомого майна, який був накладений відділом державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 23.06.2010 року № 17311607, реєстраційний номер обтяження № 9966065 від 23.06.2010 року відносно ОСОБА_2 , являється неможливим, оскільки виконавче провадження, яке перебувало на виконанні у відділі завершено 28.10.2010 року на підставі п.2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», яке не передбачало звільнення майна з-під арешту. Також зазначено, що відповідно до положення п.9.9 Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби, затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 2274/5 від 25.12.2008 року, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки, крім виконавчих проваджень, завершених за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить 1 рік. Станом на 25.11.2022 року у відділі ДВС не перебувають на виконанні будь-які виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 (а.с.12, 13).

Перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що виконавче провадження № 17311607 завершене та 28.10.2010 виконавчий документ повернуто стягувачеві на підставі п.2 ч.1 ст. 47 (а.с.14-15).

Також згідно листа АТ «Івано-Франківськгаз» № 76003.1-ЛВ-11767-0922 від 26.09.2022 встановлено, що заборгованості за розподіл природного газу перед АТ «Івано-Франківськгаз» ОСОБА_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , немає (а.с.11).

Отже, на сьогоднішній день виконавче провадження №17311607 завершене. Стягувач повторно з виконавчим листом не звертався, оскільки заборгованість перед АТ «Івано-Франківськгаз» була погашена боржником ОСОБА_1 .

На даний час заявник має намір відчужити свою земельну ділянку площею 0,04 га, кадастровий номер №:03:001:1385, однак, накладений арешт перешкоджає йому у реалізації його права власності.

Згідно статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 55 цього ж Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. N 606-ХІУу редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Верховний Суд у своїй постанові від 13.07.2022р. (справа № 2/0301/806/11) звертає увагу, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Відповідно до ст. 38 Закону України "Про виконавче провадження" №606-ХІУ (в редакції, чинній на момент винесення постанови про арешт майна та на момент існування виконавчого провадження), у разі закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 37 цього Закону, крім направлення виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 40 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 40-1 цього Закону, припиняється чинність арешту майна боржника, скасовуються інші здійснені державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку з завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.

Аналогічні норми містить й чинна редакція Закону України від 02.06.2016 №1404 "Про виконавче провадження", а саме ч.ч. 1 та 2 ст.40.

Верховний Сул, зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Із змісту ст. 316 ЦК України вбачається, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а ст. 317 цього ж Кодексу передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно ч.ч.1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону.

Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядженням своїм майном.

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

При цьому, Верховний Суд звернув увагу на те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Суду не надано жодних доказів, які б спростували доводи скаржника про відсутність заборгованості за виконавчим провадженням, що перебувало на виконанні, як в частині заборгованості, так і в частині можливих виконавчих зборів. Натомість, судом встановлено, що виконавче провадження знищене, а також, що у відділі ДВС не перебувають на виконанні будь-які виконавчі провадження відносно ОСОБА_2 .

Таким чином, оскільки при розгляді скарги судом встановлено наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, що за умови відсутності виконавчих проваджень та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог скарги та необхідність їх задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -

п о с т а н о в и в :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Надвірнянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Зобов`язати начальника Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зняти арешт із усього нерухомого майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , реєстраційний номер обтяження 9966065, зареєстрованого 23.06.2010 року реєстратором Івано-Франківської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 17311607 від 23.06.2010 року відділу державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 447-451 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -

п о с т а н о в и в :

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Надвірнянського районного відділу ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) та зобов`язання вчинити дії - задовольнити.

Зобов`язати начальника Надвірнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) зняти арешт із усього нерухомого майна ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , реєстраційний номер обтяження 9966065, зареєстрованого 23.06.2010 року реєстратором Івано-Франківської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 17311607 від 23.06.2010 року відділу державної виконавчої служби Надвірнянського районного управління юстиції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст ухвали складено 30.01.2023.

Суддя Т.А.Бурдун