Постанова

Іменем України

31 січня 2023 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/2512/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Кравець В. А.,

за участю секретаря Ратушного А. В.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс"

на ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області

від 18 лютого 2022 року про забезпечення позову

у складі судді Сердинського С. В.

у цивільній справі №361/11205/21 Броварського міськрайонного суду Київської області

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2 ,

третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс",

про припинення права власності та визнання права власності на майно

У С Т А Н О В И В:

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просив:

припинити право власності відповідачки на земельну ділянку, площею 0,1862 га, кадастровий номер :01:014:0049 за адресою: АДРЕСА_1 та визнати за позивачем право власності на цю ж земельну ділянку;

визнати право власності за ОСОБА_1 на житловий будинок, що розташований на земельній ділянці, площею 1862 га, кадастровий номер :01:014:0049 за адресою:

АДРЕСА_1 лютого року позивач подав до суду заяву про забезпечення позову, в якій просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на вищевказану земельну ділянку та заборони державним реєстраторам, державним та приватним нотаріусам, іншим особам, яким надано право відповідно до закону посвідчувати правочини щодо відчуження нерухомого майна, проводити реєстраційні дії направлені на відчуження спірної земельної ділянки, в тому числі посвідчувати правочини щодо відчуження нерухомого майна.

В обґрунтування заяви зазначив, що йому з мережі Інтернет стало відомо про те, що спірне нерухоме майно виставлено на продаж.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2022 року заяву про забезпечення позову задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, Товариство з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" (далі - ТОВ "ФК "Вектор Плюс", Товариство) звернулося до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права та без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення питання про забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги Товариство посилалося на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення заяви, оскільки підстава накладення арешту на спірне майно не підтверджена належними доказами, є лише припущенням позивача та не відповідає висновку, висловленому Верховним Судом в постанові від 21.08.2019 у справі №761/39201/18.

Судом не наведено в ухвалі обґрунтування необхідності вжиття заходів забезпечення в обраний позивачем спосіб.

Суд неповно дослідив обставини справи, внаслідок чого не врахував, що забезпечення позову порушує права ТОВ "ФК "Вектор Плюс", як іпотекодержателя нерухомого майна.

Судом не враховано, що заява не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України, оскільки не містить пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення.

Вважав, що додатковою підставою для скасування ухвали про забезпечення позову є те, що позивач безпідставно просив розстрочити йому сплату судового збору при подання заяви про забезпечення позову, у зв`язку з тяжким майновим станом.

Крім цього, в обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що позивач не довів належними доказами порушення його прав відповідачем, у зв`язку з чим й відсутні підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Звернув увагу, що позивач у позовній заяві посилався на те, що надав відповідачу грошові кошти та вважав, що відповідач нібито купував спірну земельну ділянку за рахунок цих коштів, а не через рік за рахунок банківського кредиту, тому саме позивач нібито набув право власності на земельну ділянку. Однак, договори кредиту та іпотеки, за яким спірну земельну ділянку передано в іпотеку, відповідачка уклала з банком 31.07.2007, а розписка про отримання відповідачем від позивача в борг коштів складена 21.10.2007. Тобто відповідачка отримала кредит на купівлю земельної ділянки раніше, ніж датується розписка про отримання в борг коштів від позивача.

Додав, що позивач в позовній заяві зазначив про те, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2011 стягнуто з відповідача на його користь заборгованість за розпискою у розмірі 175 000,00 грн. Дане рішення суду вказує на те, що таким чином позивач задовольнив свої грошові вимоги до відповідача, але через десять років після цього намагається без достатніх правових підстав здійснити подвійне стягнення шляхом визнання права власності на спірну земельну ділянку.

На думку скаржника, таке свідчить про безпідставність позовних вимог, а відтак і відсутність правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

За вказаних обставин просив скасувати ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 18.02.2022 та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив. У відзиві, посилаючись на те, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, постановлена з дотриманням норм процесуального права, а доводи апеляційної скарги є безпідставними, просив скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Представник ТОВ "ФК "Вектор Плюс" - Ковалевський Є. В. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Позивач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. До суду не подавав клопотання про відкладення розгляду справи із зазначенням поважних причин.

Від представника позивача ОСОБА_3 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з перебуванням його у відрядженні з необхідністю участі в судовому засіданні Господарського суду Запорізької області.

Враховуючи, що представник позивача на власний розсуд обрав суд, в якому бажав прийнти участь у судовому засіданні, колегія суддів визнає неповажною причину неявки представника позивача ОСОБА_3 в судове засідання.

Відповідач, належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився.

Зважаючи на викладене та враховуючи положення ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе провести розгляд справи за відсутності позивача та відповідача.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника третьої особи Ковалевського Є. В., перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, постановляючи оскаржувану ухвалу, виходив з наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про те, що забезпечення позову у даній справі є необхідним та виправданим, з огляду на наступне.

Частиною 1 статтею 149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За приписами ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.

Заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі №910/1200/20.

Зі змісту позовної заяви вбачається, в обґрунтування позовних вимог про визнання права власності на земельну ділянку ОСОБА_1 посилався на те, що у 2007 році між ним та ОСОБА_4 було досягнуто домовленості щодо придбання земельної ділянки та будівництва на ній житлового будинку. З метою виконання досягнутої домовленості ОСОБА_1 було позичено відповідачу грошові кошти в розмірі 175 000,00 грн на підставі розписки від 21.10.2007. А 31.08.2008 відповідачкою було придбано земельну ділянку, площею 0,1862 га, кадастровий номер :01:014:0049 за адресою: АДРЕСА_1 та зареєстровано на неї право власності, після чого він на цій земельній ділянці збудував житловий будинок.

Також в позовній заяві ОСОБА_5 посилається на те, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2011 стягнуто з ОСОБА_4 на його користь суму боргу в розмірі 175 000,00 грн.

З наведеного слідує, що 21.10.2007 ОСОБА_5 надав ОСОБА_4 в борг грошові кошти в сумі 175 000,00, які на підставі рішення суду стягнуто з останньої на користь позивача.

Отже, позовні вимоги про припинення права власності та визнання права власності на земельну ділянку позивач обґрунтовував тим, що для придбання земельної ділянки під розписку дав відповідачці грошові кошти, які з останньої стягнуто на підставі рішення суду.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2011, на яке посилається позивач, до позовної заяви не долучено.

Однак, згідно інформації в Єдиному державному реєстрі судових рішень, яка є загальнодоступною, в реєстрі дійсно наявне рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 10.06.2011, в якому встановлено обставини, що відповідачка отримала від позивача в боргу кошти в сумі 175 000,00 грн під розписку від 21.10.2007.

Наведені обставини фактично вказують на те, що між сторонами був наявний спір за договором позики, який рішенням суду вирішено.

Отже, виходячи з обґрунтувань позовної заяви, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції неповно з'ясував обставини щодо наявності правових підстав для вжиття заходів забезпечення позову, зокрема не перевірив чи дійсно між сторонами виник спір щодо земельної ділянки, виходячи з обґрунтувань на які посилається позивач у позовній заяві.

Як вбачається з мотивувальної частини ухвали, в обґрунтування наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову суд лише зазначив, що предметом спору є земельна ділянка та навів норми процесуального законодавства, якими врегульовано порядок вирішення процесуального питання про вжиття заходів забезпечення позову.

Більше того, зі змісту заяви вбачається, що позивач не обґрунтував, а суд першої інстанції не перевірив у чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання майбутнього можливого рішення суду у справі про визнання права власності на земельну ділянку, та не надав оцінки співмірності обраних заявником заходів забезпечення позову заявленим позовним вимогам, не мотивував, яка реальна загроза існує невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, не співвідніс негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів; не з`ясував чи вжиття заходів забезпечення позову стосується прав та інтересів інших осіб.

Фактично в мотивувальній частині ухвали наведено загальні формулювання, які враховуються при вирішенні питання про забезпечення позову, в той же час не наведено мотивів для вжиття заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення заяви та вжиття заходів забезпечення позову в обраний позивачем спосіб.

Таким чином, колегія суддів вважає, що знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що ухвала суду про забезпечення позову постановлена з порушенням норм процесуального права.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що позивач безпідставно просив розстрочити йому сплату судового збору, колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що до заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 долучив клопотання про відстрочення сплати судового збору та надав докази на підтвердження майнового стану.

Суд першої інстанції, дослідивши надані позивачем докази на підтвердження майнового стану та застосувавши положення ст. 8 Закону України "Про судовий збір", дійшов висновку про необхідність відстрочення ОСОБА_1 сплати судового збору за подання заяви про забезпечення позову до ухвалення рішення по суті.

Питання щодо відстрочення сплати судового збору позивачу за подання заяви про забезпечення позову суд вирішив з дотриманням вимог закону. А відтак надана в апеляційній скарзі Товариством оцінка доказам, які позивач надав на підтвердження майнового стану, не свідчать про безпідставність клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору, а є лише власним тлумаченням щодо відсутності таких підстав.

За наведених обставин колегія суддів вважає, що питання забезпечення позову судом першої інстанції вирішено з порушенням норм процесуального права, без повного та всебічного з'ясування обставин, які мають значення для вирішення даного процесуального питання, що в силу ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду та ухвалення нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Факторингова компанія "Вектор Плюс" - задовольнити.

Ухвалу Броварського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2022 року про забезпечення позову - скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 03 лютого 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

В. А. Кравець