Справа № 755/4289/21
Провадження № 2/369/535/23
РІШЕННЯ

Іменем України

02.02.2023 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Фінагеєвої І.О.,

за участю секретаря Світлак Ю.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного реєстратора Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Федоренко Анни Володимирівни, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Державного реєстратора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Федоренко Анни Володимирівни, третя особа - ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що рішенням № 6 від 27 грудня 2012 року Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області було передано ОСОБА_3 , який є рідним дідом позивача, у приватну власність земельну ділянку площею 0,1819 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель за адресою: АДРЕСА_1 та доручено землевпорядній організації виготовити державний акт на право власності вищезазначеної земельної ділянки. Так, на підставі рішення № 6 від 27 грудня 2012 року Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області було виготовлено Державний акт Серія ЯИ № 916597 від 29 грудня 2012 року на право власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:001:5042 та внесено дані відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно державним реєстратором Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Федоренко А.В. 02 липня 2018 року ОСОБА_3 (рідний дід позивача) зареєстрував довіреність на свого онука (позивача), дійсну до 02 липня 2021 року, якою надав право позивачу розпоряджатися на умовах та на розсуд позивача належною йому на праві приватної власності земельною ділянкою з кадастровим номером :04:001:5042, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . У 2020 році при спробі відчужити дану земельну ділянку дід позивача дізнався, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація про те, що власником вказаної ділянки є ОСОБА_2 , площа земельної ділянки становить 0,1526 га та знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто за кадастровим номером земельної ділянки, що належить дідові позивача в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься інформація, про те, що власником земельної ділянки є третя особа ОСОБА_2 , а місцезнаходження земельної ділянки та її площа не відповідає дійсності. Вказані відомості внесені тим же державним реєстратором відповідачем по справі 12 червня 2013 року, тобто пізніше ніж дата внесення відомостей від 27 грудня 2012 року про право власності на ОСОБА_3 . Крім того, позивач зазначив, що на земельній ділянці з кадастровим номером :04:001:5042, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 знаходиться житловий будинок, що належить ОСОБА_3 на праві спільної часткової власності у розмірі частки. 22 грудня 2020 року дід позивача звернувся до Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) зі скаргою на рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, проте відповіді на скаргу станом на теперішні час так і не надійшло. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Позивач є рідним онуком померлого та єдиним його спадкоємцем. Водночас, позивач не має змоги оформити спадщину через допущену помилку державного реєстратора Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Федоренко Анни Володимирівни. Третя особа ОСОБА_2 не висуває претензій та не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору.

Тому позивач просив суд:

- скасувати рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Федоренко Анни Володимирівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 3204375 від 17 червня 2013 року, щодо реєстрації об`єкта нерухомого майна у вигляді земельної ділянки площею 0,1819 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер :04:001:5042, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та поновити відомості про об`єкт нерухомого майна, що передували скасованому запису про право власності;

- покласти судові витрати по справі на відповідача.

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 16 квітня 2021 року по справі відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження.

09 липня 2021 року на адресу суду від представника Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній зазначає, що державний реєстратор є окремим суб`єктом в системі органів, які здійснюють повноваження у сфері державної реєстрації прав. Відповідно до ст. 6 та 8 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» проведення державної реєстрації прав належить до повноважень лише суб`єктів державної реєстрації прав, а Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м. Київ) є територіальним органом Міністерства юстиції. Крім того, представником відповідача зазначено, що державній реєстрації підлягає заявлене право, і здійснюється воно суб`єктом державної реєстрації не за власною ініціативою, а на підставах, встановлених законом, зокрема на підставі заяви особи, за якою проводиться реєстрація прав. Враховуючи що позивач оскаржує рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, представник Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) вважає, що він є неналежним відповідачем. На підставі наведеного, представник Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) просив відмовити в задоволенні позовних вимог.

12 липня 2021 року на адресу суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач зазначив, що державний реєстратор не може самостійно виступати стороною у справі як фізична особа, оскільки відповідно до п.1 ст. 10 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав. Тобто стороною у справі є державний реєстратор, який працює в державному органі. Тому, належним відповідачем у справі є Державний реєстратор Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Федоренко Анна Володимирівна.

28 липня 2021 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області клопотання позивача про витребування доказів задоволено та витребувано у приватного нотаріуса Омельчук Оксани Іванівни належним чином засвічену копію спадкової справи ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та у Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (01001, м. Київ, пров. Музейи1, 2-Д) реєстраційну справу за об`єктом нерухомого майна, що перебуває у приватній власності ОСОБА_3 у вигляді земельної ділянки площею 0,1819 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, кадастровий номер :04:001:5042, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 28 липня 2021 року підготовче провадження в справі було закрито та справу призначено до розгляду по суті.

16 листопада 2021 року на адресу суду надійшло клопотання позивача про заміну неналежного відповідача та витребовування доказів.

26 січня 2022 року ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області клопотання позивача про витребування доказів та заміну неналежного відповідача задоволено та витребувано у Бучанської районної державної адміністрації Київської області реєстраційну справу за об`єктом нерухомого майна, що перебуває у приватній власності ОСОБА_3 у вигляді земельної ділянки площею 0,1819 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель і споруд, кадастровий номер :04:001:5042, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та замінено неналежного відповідача Державного реєстратора Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Федоренко Анну Володимирівну на належного відповідача Державного реєстратора Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Федоренко Анну Володимирівну.

У судове засідання позивач не з`явився, через канцелярію суду надав заяву з клопотанням розглядати справу у його відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи його було повідомлено належним чином.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, про місце, дату і час розгляду справи був повідомлена належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

У відповідності до ч. 5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Суд, всебічно та повно розглянувши матеріали справи, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку про відмову у задоволені позовної заяви у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексу.

Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського району м. Києва, Україна 11 лютого 1997 року, ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблений відповідний актовий запис № 203, батьком зазначений ОСОБА_4 , матір`ю ОСОБА_5 .

Згідно копії свідоцтва про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_2 , виданого 23 березня 1971 року Бузівською сільською радою Києво-Святошинського району, остання народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Гурівщина Києво-Святошинського району Київської області, про що зроблений відповідний актовий запис № 12, батьком зазначений ОСОБА_3 , матір`ю ОСОБА_6 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області в справі № 2-2514/2008 від 28 листопада 2008 року позов ОСОБА_3 задоволено частково, визнано за ОСОБА_3 право власності на частину жилого будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_7 .

Відповідно до рішення № 6 від 27 грудня 2012 року Бузівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області затверджено технічну документацію із землеустрою щодо оформлення державного акту на право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_3 в АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель площею 0,1819 га. Передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1819 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель в АДРЕСА_1 гр. ОСОБА_3 . Доручено землевпорядній організації виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку гр. ОСОБА_3 .

Згідно з копією Державного Акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЙ № 916597 вбачається, що державний акт на право власності на земельну ділянку виданий 29 грудня 2012 року ОСОБА_3 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 і на підставі рішення Бузівської сільської ради 19 сесія 06 скликання № 6 від 27 грудня 2012 року є власником земельної ділянки площею 0,1819 га. Земельна ділянка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення: для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Акт зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 72.

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 3204375 від 17 червня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, серія та номер 2835, зареєстровано право власності на земельну ділянку з кадастровим номером: :04:001:5042, площею 0,1526 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_2 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_3 , виданого Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління юстиції (м. Київ), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до копії спадкової справи № 1/2021 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , інших спадкоємців, крім позивача, які претендують на спадок, чи прийняли спадщину, після смерті ОСОБА_3 немає. Син померлої ОСОБА_8 , дружина померлого ОСОБА_6 , донька померлого ОСОБА_5 написали заяви про відмову про прийняття спадщини, яка залишилися після смерті ОСОБА_3 , на користь його онука ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Омельчук О.І.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 №2 передбачено, що відповідно до статей 55,124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.ст.15,16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може, зокрема, бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи: роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних записів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор, зокрема встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Згідно до частини першої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.

Тобто державна реєстрація прав проводиться державним реєстратором не з власної ініціативи, а на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, поданої зацікавленою особою. Відносини у сфері державної реєстрації речового права виникають між суб`єктом звернення за такою послугою та суб`єктом, уповноваженим здійснювати відповідні реєстраційні дії.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц (провадження № 14-338цс18).

Статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошує, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово підкреслював необхідність ефективного захисту прав заявників. Наприклад, у п. 75 рішення від 05 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява №38722/02) ЄСПЛ зазначає, що засіб захисту, який вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним», як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави.

Конституційний Суд України у рішенні від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 зазначив, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.

Способом захисту права є передбачені законом дії, що безпосередньо спрямовані на захист права. Такі дії є завершальними актами захисту у вигляді матеріально-правових дій або юрисдикційних дій щодо усунення перешкод на шляху здійснення суб`єктами своїх прав або припинення правопорушень, відновлення становища, яке існувало до порушення. Саме застосування конкретного способу захисту порушеного чи запереченого права і є результатом діяльності по захисту прав.

Для ефективного поновлення порушеного права необхідно, щоб існував чіткий зв`язок між правопорушенням та способом захисту права. Іншими словами, метою заявлених позовних вимог має бути усунення перешкод у здійсненні права, а її досягненням - визначений спосіб захисту права, який би вичерпував себе. При цьому необхідно наголосити, що покарання винної особи не входить до мети захисту права у господарських відносинах, а тому не входить до складу способу захисту права.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003).

При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Відтак ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Так, сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).

Результат аналізу статті 51 ЦПК України свідчить, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, до таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц.

Спір про скасування рішення про державну реєстрацію речового права на нерухоме майно має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване аналогічне право щодо того ж нерухомого майна. Належним відповідачем у такому спорі є особа, речове право на майно якої оспорюється та щодо якої здійснено запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Державний реєстратор не може виступати належним відповідачем у такому спорі.

Отже, позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно не може бути звернена як до державного реєстратора, так і до приватного нотаріуса, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень, яких позивач визначив відповідачами. Державний реєстратор зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зазначено, що «спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. А тому вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін. Належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано».

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19), постановах Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 569/15704/18 (провадження № 61-871св21), від 07 липня 2021 року у справі № 369/5589/19 (провадження № 61-5097св21).

Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутні визначеної процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача.

Отже, пред`явлення позову до неналежного відповідача є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову.

З огляду на встановлені обставини справи, зміст та характер відносин сторін, вбачається, що спір виник між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з приводу, державної реєстрації права власності на спірне нерухоме майно, а отже позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на об`єкт нерухомого майна не можуть бути пред`явлені до державного реєстратора, якого позивач визначив відповідачем, а відтак у задоволенні вимог до нього належить відмовити через їх пред`явлення до неналежного відповідача.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України та у зв`язку з відмовою в позові, судові витрати позивача відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 13, 19, 81, 141, 247, 258, 263, ЦПК України, ст. ст.203, 215 ЦК України суд, Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволені позовної заяви ОСОБА_1 до Державного реєстратора Реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області Федоренко Анни Володимирівни, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено удень його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: І.О. Фінагеєва