Провадження № 2/204/1067/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Воронько А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

26 грудня 2022 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.09.2007 року на загальну суму 60 878,46 грн. станом на 16 листопада 2022 року, а також судові витрати. В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що ОСОБА_1 звернувся до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 05.09.2007 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку» складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Заявою відповідача повністю підтверджується той факт, що він був повністю проінформований про умови кредитування в АТ КБ «Приватбанк», які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку. Для користування кредитним картковим рахунком відповідач отримав кредитну картку, і у подальшому кредитний ліміт було збільшено до 50 000,00 грн. Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач зобов`язався повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов договору, а саме щомісячними платежами у розмірі мінімального платежу від суми заборгованості, який встановлений договором. Відповідач за вказаним договором зобов`язання не виконав, а саме не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями. У зв`язку із зазначеними порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідач станом на 16 листопада 2022 року має заборгованість перед позивачем у розмірі 60 878,46 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 51 937,85 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 2 728,82 грн., заборгованість за простроченими відсотками 6 211,79 грн., нарахована пеня 0,00 грн., нарахована комісія 0,00 грн. Тому, АТ КБ «Приватбанк» вирішив звернутися до суду для стягнення з відповідача вказаної вище суми заборгованості.

У судове засідання представник позивача не з`явився, але надав суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити, проти розгляду справи у заочному порядку не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що 05 вересня 2007 року ОСОБА_1 підписав Заяву, в якій виявив бажання оформити на своє ім`я кредитну картку Кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, з базовою процентною ставкою 3,0% щомісячно на залишок заборгованості, з кредитним лімітом 600,00 грн. (а.с. 29). У вказаній заяві міститься також відмітка про отримання позичальником ОСОБА_1 05 вересня 2007 року кредитної картки № НОМЕР_1 .

Підписавши вищевказану заяву позичальник підтвердив, що ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовій формі.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

За змістом статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приватбанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Отже, підписавши вищевказану заяву від 05 вересня 2007 року, ОСОБА_1 отримав в Акціонерному товаристві комерційний банк «Приватбанк» кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України - «Позика», якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитодавець свої зобов`язання виконав повністю та надав позичальнику можливість розпоряджатись кредитними коштами.

Позичальник ОСОБА_1 скористався наданим кредитом, проте зобов`язання належним чином за договором не виконав, в результаті чого виникла заборгованість.

Згідно з розрахунку заборгованості, станом на 16 листопада 2022 року позичальник ОСОБА_1 має заборгованість перед позивачем у розмірі 60 878,46 грн., яка складається з: заборгованість за тілом кредиту 51 937,85 грн., заборгованість за нарахованими відсотками 2 728,82 грн., заборгованість за простроченими відсотками 6 211,79 грн. (а.с. 4-26).

Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином судом встановлено, що позичальником ОСОБА_1 було порушено право позивача на повернення йому грошових коштів, наданих позичальнику у кредит.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначеній родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

З огляду на те, що відповідач прострочив погашення поточних платежів за договором та не повернув отримані кредитні кошти (витрачену частину кредитного ліміту), не виконавши взятих за договором зобов`язань, суд приходить до висновку про наявність законних підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 51 937,85 грн.

Крім того, у позовній заяві, окрім заборгованості за тілом кредиту (сума, яку фактично отримав в борг позичальник), позивач просив стягнути з відповідача також і заборгованість за нарахованими відсотками у розмірі 2 728,82 грн. та заборгованість за простроченими відсотками у розмірі 6 211,79 грн.

Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками та заборгованості за простроченими відсотками суд виходить з наступного.

За змістом 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками та заборгованості за простроченими відсотками, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку заборгованості за договором, посилався також на Умови та Правила надання банківських послуг та Тарифи Банку, як невід`ємні частини спірного договору.

Однак, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 35-40) розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи Заяву від 05 вересня 2007 року. Умови та правила надання банківських послуг підпису відповідача не містять. Доказів того, що Умови та правила надання банківських послуг, які додані позивачем до позовної заяви, є складовою укладеного між сторонами договору, матеріали справи також не містять, як відсутні і докази, що саме такі умови та правила надання банківських послуг діяли на момент підписання відповідачем 05 вересня 2007 року Заяви.

До матеріалів справи долучено також Паспорт споживчого кредиту, який містить, зокрема, основні умови кредитування в Приватбанку, інформацію щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядок повернення кредиту (а.с. 30-33). Однак, даний паспорт споживчого кредиту підпису відповідача не містить, а тому не може бути прийнятий судом до уваги.

Роздруківка із сайту банку належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Крім того, в даному випадку, на переконання суду, також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, оскільки «Умови та правила надання банківських послуг», які розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим Акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (05 вересня 2007 року) до моменту звернення до суду з даним позовом (26 грудня 2022 року).

У постанові Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року по справі № 342/180/17 зазначено, що надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у Заяві домовленості сторін про вартість кредиту та сплату пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Умови та правила, а також Паспорт споживчого кредиту не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У заяві ОСОБА_1 , в якій він виявив бажання оформити на своє ім`я кредитну картку Кредитка «Універсальна» 55 днів пільгового періоду, зазначено, що базова процентна ставка становить 3,0% щомісячно на залишок заборгованості.

При цьому, у підписаній ОСОБА_1 . Довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна 55 днів пільгового періоду» (а.с. 34) зазначено, що базова відсоткова ставка щомісячно становить 1,9% у валюті України гривні, процентна ставка (щомісячно) на суму несанкціонованого перевищення ліміту кредитування у гривні 2,85 %.

В свою чергу, з Виписки за договором № б/н за період з 22.03.2007 по 18.11.2022 року вбачається, що проценти нараховувались відповідачу також за ставками 1,7%, 3,4%, 3,5%.

З викладеного вбачається, що базова процентна ставка, що зазначена у Заяві від 05 вересня 2007 року, процентна ставка, що зазначена у Довідці про умови кредитування від 05 вересня 2007 року, а також проценти, які фактично нараховувались Банком на заборгованість відповідача, істотно різняться між собою, а тому незрозумілим є те, яка ж саме процентна ставка мала застосовуватись позивачем, та у зв`язку з цим суд позбавлений можливості перевірити наданий позивачем Розрахунок заборгованості відповідача в частині нарахування відповідачу заборгованості за нарахованими відсотками та заборгованості за простроченими відсотками.

При цьому, згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Подання позивачем доказів на підтвердження обставин справи є обов`язковим, оскільки в цій частині між сторонами виникає спір про право та такі докази мають значення для ухвалення рішення по справі.

За таких обставин, суд приходить до переконливого висновку, що заявлені Банком позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 2 728,82 грн. та заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 6 211,79 грн. є недоведеними, а тому задоволенню в цій частині не підлягають.

Враховуючи все вищенаведене, оскільки позичальник ОСОБА_1 прострочив погашення поточних платежів за договором та не повернув отримані кредитні кошти, не виконавши взятих за договором зобов`язань, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 вересня 2007 року у розмірі 51 937,85 грн., яка є заборгованістю за тілом кредиту.

Таким чином, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача на користь позивача повинно бути стягнуто судовий збір у розмірі 2 481,00 грн.

На підставі ст.ст. 207, 526, 634, 638, 1048, 1049, 1054 Цивільного кодексу України та керуючись 2, 4, 13, 81, 82, 128, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) заборгованість за кредитним договором № б/н від 05 вересня 2007 року у розмірі 51 937,85 грн. (п`ятдесят одна тисяча дев`ятсот тридцять сім гривень, 85 копійок), яка є заборгованістю за тілом кредиту.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1-Д) судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одна гривня, 00 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез