Справа №: 343/329/23
Провадження №: 2/0343/171/23
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2023 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано - Франкiвської областi в складi:

головуючого судді Андрусіва І.М.,

з участю: секретаря судового засідання Максимович В.Р.,

розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в приміщенні Долинського районного суду Івано - Франківської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 343/329/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про розірвання шлюбу,

за участю: представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Кажука В.Б.,

ВСТАНОВИВ:

І. Стислий виклад позицій сторін:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом, в якому просить:

- розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 26.10.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано Франківської області, актовий запис №197;

- після розірвання шлюбу залишити їй прізвище « ОСОБА_3 »;

- синів: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , після розірвання шлюбу залишити проживати з нею;

- стягнути з відповідача на її користь всі витрати по справі.

Позовні вимоги мотивує тим, що 26.10.2006 вона з відповідачем уклала шлюб. Від даного шлюбу у них народилось двоє синів ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Однак, спільне життя у них не склалось через систематичне зловживання відповідачем спиртними напоями, у зв`язку із чим, між ними постійно виникають сімейні конфлікти та непорозуміння. Часто хуліганські дії відповідача у п`яному вигляді супроводжувалися криками, скандалами, нецензурною лайкою. Всі її прохання змінити ставлення до життя виявились безрезультативними. Постійні конфлікти призвели до того, що вони почали віддалятись один від одного і фактично стали чужими людьми, тому на даний час їхні сімейні відносини носять формальний характер.

Зазначає, що заради збереження сім`ї і того, щоб діти росли в повноцінній сім`ї, вона довгий час терпіла те, що відповідач приходив до дому в нетверезому стані та знущався з неї. Проте, на даний час розуміє, що збереження такої сім`ї не буде ні в її інтересах, ні в інтересах їхніх дітей. Подружні стосунки вони на даний час не підтримують, а за час спільного проживання переконались, що у них немає спільних інтересів. Не вважаючи себе членом сім`ї, відповідач всі зароблені кошти використовує на власні потреби і фінансово не допомагає ні її, ні дітям.

Строку на примирення просить не надавати, оскільки це лише погіршить їхні відносини. Подальше спільне життя із відповідачем вважає неможливим.

В підготовчому судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Кажук В.Б. позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в підготовче судове засідання не з`явився, хоча про місце, дату і час проведення такого був повідомленим у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 22) подав заяву (а.с. 18), в якій просить розгляд справи проводити без його участі. Заявлені позивачкою вимоги визнає, не заперечує проти розірвання шлюбу. Зазначає, що шлюбні відносини між ними припинені, вони не мають, як подружжя, взаємних почуттів, а тому, розірвання шлюбу буде правильним кроком, оскільки вони будуть мати можливість створити нову сім`ю. Просить позов задовольнити в повному обсязі та не надавати їм строк на примирення.

Спір між сторонами не вирішений.

ІІ. Заяви, клопотання сторін та процесуальні дії суду:

ухвалою суду від 17.02.2023 прийнято дану позовну заяву до розгляду та призначено підготовче судове засідання за участю сторін.

27 лютого 2023 року відповідач ОСОБА_5 поштою надіслав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з вимогами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, судом перевірено, що визнання відповідачем ОСОБА_2 позовних вимог не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав, визнання ним позову не суперечить інтересам сторін, тому суд приймає визнання ним позову та приходить висновку про можливість ухвалення рішення у підготовчому судовому засіданні.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

сторони по справі перебувають у шлюбі з 26.10.2006, який зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано Франківської області, актовий запис №197, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 26.10.2006 (а.с. 5).

Від даного шлюбу у них народилось двоє дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується світлокопіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 від 11.10.2007 та серії НОМЕР_3 від 18.10.2013 (а.с. 6, 7).

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наміром позивачки припинити шлюбні відносини з відповідачем, які вони у зв`язку із наявністю неповнолітніх дітей не можуть вирішити в позасудовому порядку.

ІV. Оцінка суду:

заслухавши пояснення представника позивачки, вивчивши та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, враховуючи визнання позову відповідачем з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, суд приходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Статтею 5 Протоколу № 7 «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання.

Частиною 3 статті 56 Сімейного кодексу України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за спільною заявою подружжя відповідно до статті 106 або одного з них відповідно до статті 107 цього Кодексу.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст. 110 СК України).

Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Як визначено ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Частиною 1 статті 113 Сімейного кодексу України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Відповідно до ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини (ч. 2 ст. 160 СК України).

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що подружнє життя у сторін не склалося, вони припинили шлюбні відносини, позивачка не бажає зберегти сім`ю, відповідач позов визнав, тому відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим.

Виходячи з вищенаведеного, оскільки обидві сторони наполягають на розірванні шлюбу, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково, шлюб між сторонами розірвати, після розірвання шлюбу прізвище позивачки не змінювати, малолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з позивачкою.

Стосовно вимоги позивачки про залишення сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після розірвання шлюбу проживати з нею, то така задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Частиною 3 статті 160 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Оскільки, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , станом на час розгляду справи вже виповнилось 15 років, тому, враховуючи положення ч. 3 ст. 160 СК України, в цій частині позову слід відмовити.

V. Розподіл судових витрат:

згідно зі ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, на професійну правничу допомогу.

Враховуючи те, що позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 1 073,60 грн (а.с. 12), її основна вимога була задоволена повністю, тому, відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір слід стягнути з відповідача на її користь.

Щодо понесених позивачкою витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що основні положення про витрати на професійну правничу допомогу містяться у ст. 137 ЦПК України, відповідно до яких, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно з ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч. 8 ст. 141 ЦПК України).

Підсумовуючи вищевикладене, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Позивачка на підтвердження понесених витрат на правничу професійну допомогу надала такі документи:

- договір про надання правової допомоги від 15.02.2023, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Кажуком В.Б. (а.с. 8);

- свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ІФ № 000996 адвоката Кажука В.Б. (а.с. 9);

- ордер серії АТ №1031753 від 15.02.2023 на надання правової допомоги ОСОБА_1 адвокатом Кажуком В.Б. (а.с. 14);

- акт виконаних робіт від 16.02.2023, у якому визначено характер правової допомоги та її вартість, а саме: надання правової консультації по справі, збір документів - 300 грн., правнича допомога, пов`язана з підготовкою до складення позовної заяви - 500 грн, складення позовної заяви 700 грн., представництво інтересів позивачки у суді 1 000 грн. Всього 2 500 грн (а.с. 10);

- квитанцію № 11 від 16.02.2022, відповідно до якої ОСОБА_1 сплатила адвокату Кажуку В.Б. 2 500 грн (а.с. 11).

Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що розмір витрат, понесених позивачкою на правничу допомогу, тобто на оплату послуг адвоката, є доведеним, обґрунтованим та співмірним, зокрема, зі складністю та категорією даної справи, її значенням для сторін, обсягом наданих послуг адвокатом, часом, витраченим адвокатом на їх надання, часом судового засідання, протягом якого розглянута справа та складанням процесуальних документів, доводи яких враховані судом при прийнятті рішення. При цьому, відповідачем не було ні подано, ні заявлено клопотання про зменшення розміру судових витрат, про їх неспівмірність з позовними вимогами, не були наведені ним також і обставини, за яких, як на його думку, заява не підлягала б задоволенню.

Таким чином, загальна сума, яку належить стягнути з відповідача в якості відшкодування витрат позивачки на професійну правничу допомогу складає 2 500 гривень і на підставі п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що основна позовна вимога задоволена повністю, підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки в повному розмірі.

На підставі викладеного, ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 113 114, 160 СК України, ст. 133, 137, 139, 141 ЦПК України, керуючись ст. 200, 258, 259, 264, 265, 268, 273 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити частково.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 26.10.2006 відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано Франківської області, актовий запис №197 - розірвати.

Прізвище позивачки ОСОБА_1 після розірвання шлюбу не змінювати.

Малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишити проживати з матір`ю, позивачкою ОСОБА_1 .

В задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 073 (одну тисячу сімдесят три) гривні 60 копійок сплаченого судового збору та 2 500 (дві тисячі п`ятсот) гривень понесених витрат за надання професійної правничої допомоги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано - Франківського апеляційного суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , житель АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Повний зміст рішення суду складено 17 березня 2023 року.

Суддя: І.М.Андрусів