Справа № 727/1745/23
Провадження № 2-о/727/116/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючої судді Літвінової О.Г.

присяжних Терентяк Н.М., Товпіч Н.І.

при секретарі Вальків А.М.

представника психіатричної лікарні Логвиненко Л.О.

за участю прокурора Герман О.В.

за участю законного представника ОСОБА_1

особи, по відношенні до якої розглядається заява ОСОБА_2

розглянувши у закритому судовому засіданні в м. Чернівці цивільну справу за заявою Генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» Левицької А.П. про госпіталізацію ОСОБА_2 у психіатричний заклад в примусовому порядку, -

встановив:

22.02.2023 року генеральний директор ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» Левицька А. звернулася в суд з заявою про госпіталізацію до психіатричного закладу в примусовому порядку ОСОБА_2 .

Посилається на що 22.02.2023 року о 12-00 год., був госпіталізований ОСОБА_2 , доставлений в ЧОПЛ.

Під час огляду комісія лікарів психіатрів ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» винесла висновок від 22.02.2023 року, згідно якого встановлено наступне, що ОСОБА_2 володіє психічними розладами у проявах галюцинаторно-параноїдної симптоматики, невпорядкованої поведінки та агресії до оточуючих, у зв`язку з чим являє небезпеку для себе ї оточуючих, тому громадянин ОСОБА_2 потребує госпіталізації та лікування в умовах стаціонару у примусовому порядку.

У судовому засіданні лікар-психіатр Логвиненко Л.О., вважала за необхідне госпіталізувати хворого для примусового лікування.

Прокурор у судовому засіданні не заперечив щодо задоволення заяви про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу.

ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував та просив відмовити в примусовому лікуванні. Пояснив, що переживав за батьків, оскільки батька відправили воювати в зону бойових дій, а в матері погіршилося здоров`я, у зв`язку з чим було викликано швидку медичну допомогу.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що подана заява до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до закладу з надання психіатричної допомоги без її усвідомленої письмової згоди або без письмової згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Згідно з висновком лікарів-психіатрів ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» громадянин ОСОБА_2 потребує госпіталізації та лікування в умовах стаціонару у примусовому порядку, у зв`язку з галюцинаторно-параноїдної симптоматики, невпорядкованої поведінки, що становить загрозу для нього та оточуючих. Однак суд вважає, що для примусової госпіталізації відповідно до ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» недостатньо встановлених обставин, оскільки матеріалами справи та поясненнями учасників судового розгляду доведено, що джерелом цієї агресії було переживання за батьків, оскільки батька відправили воювати в зону бойових дій, а в матері погіршилося здоров`я, у зв`язку з чим було викликано швидку медичну допомогу.

На думку суду, заява про госпіталізацію та висновок комісії лікарів-психіатрів не містить безумовних підстав, передбачених ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу», які б давали суду право надати згоду на госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу в примусовому порядку без його усвідомленої згоди, оскільки заявник не надав достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення чи виявлення наміру вчинити ним дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, або доказів того, що ОСОБА_2 неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

В судовому засіданні також не доведено будь-яким чином, що поведінка та дії ОСОБА_2 становлять небезпеку для нього самого чи для оточуючих, а також що він неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність.

Встановлення судового контролю за процедурою примусової госпіталізації передбачає дослідження та оцінку судом висновку лікарів-психіатрів ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» про доцільність госпіталізації особи у відділення стаціонару лікарні без його усвідомленої згоди у сукупності з іншими доказами, що підтверджують такий стан особи, який дає підстави саме для примусової госпіталізації.

Сама по собі наявність вищезазначеного висновку лікарів-психіатрів при відсутності інших належних і допустимих доказів про відповідний стан особи, на думку суду є недостатньою для ухвалення рішення про примусову госпіталізацію ОСОБА_2 до психіатричного закладу без його усвідомленої згоди.

Згідно з ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» встановлено презумпцію психічного здоров`я, тобто, кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставі та у порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Правова позиція щодо презумпції психічного здоров`я людини та неможливості незаконного втручання держави в її особисту свободу внаслідок нічим не підтвердженого припущення щодо наявності у неї психічного захворювання викладена у практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) є обов`язковою для застосування національними судами.

Так, прикладом реалізації права на здоров`я в контексті положень п.п. «е» п. 1 ст. 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що стосується позбавлення (обмеження) волі психічнохворих шляхом поміщення їх у психіатричний заклад, є рішення у справі Вінтерверп проти Нідерландів від 24 жовтня 1979 року. У вказаній справі ЄСПЛ звернув увагу на три вимоги, що зумовлюють наявність законних підстав для обмеження волі психічнохворої особи. Зокрема, особа повинна реально страждати психічним захворюванням, тобто реальні психічні розлади повинні бути встановлені компетентними органами на основі об`єктивної медичної експертизи; психічні розлади повинні досягти такого рівня, які виправдовують позбавлення волі; дійсність позбавлення волі залежить від наявності такого захворювання, особа може бути позбавлена волі до тих пір, поки є захворювання, що встановлено відповідним висновком.

До заяви не надано, а в судовому засіданні не встановлено, наявність об`єктивної медичної експертизи щодо психічного захворювання ОСОБА_2 , не встановлено рівня психічного захворювання, який виправдовує примусові дії щодо ОСОБА_2 .

Окрім того, відповідно до положень принципу 15 «Принципи госпіталізації» додатку до резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 18 лютого 1992 року №46/119 «Захист осіб із психічними захворюваннями та поліпшення психіатричної допомоги» передбачено, що «…Коли особа потребує лікування в психіатричному закладі, необхідно докладати всіх зусиль, щоб уникнути примусової госпіталізації…». Це є неприпустимим порушенням прав та свобод особи, оскільки метою примусового лікування є надання своєчасної допомоги за наявності виключних підстав (наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку, нездатність самостійно задовольняти основні свої потреби, можливість завдання значної шкоди своєму здоров`ю у зв`язку з погіршенням психічного стану у разі ненадання їй психіатричної допомоги), наявність психічного захворювання як такого за відсутності відповідних підстав та їх доказів не може виправдовувати обмеження свободи особи.

Стаття 25 Закону України "Про психіатричну допомогу" передбачає, що особи, яким надається психіатрична допомога, мають права і свободи громадян, передбачені Конституцією України ( 254к/96-ВР ) та законами України. Обмеження їх прав і свобод допускається лише у випадках, передбачених Конституцією України, відповідно до законів України.

Враховуючи вищенаведене суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст.5,6,10,263-265 ЦПК України, ст.14 Закону України "Про психіатричну допомогу",-

УХВАЛИВ:

В заяві генерального директора ОКНП «Чернівецька обласна психіатрична лікарня» Левицької А.П. про примусову госпіталізацію до психіатричного закладу ОСОБА_2 відмовити.

Рішення в повному обсязі буде виготовлено протягом 5 днів, а саме до 27.02.2023 року.

Рішення суду підлягає негайному виконанню. Оскарження рішення не зупиняє його виконання.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Чернівецького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Чернівці шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя: О.Г.Літвінова

Присяжні: Н.М.Терентяк

Н.І.Товпіч