Провадження № 2/229/111/2023
РІШЕННЯ

іменем України

05 січня 2023 року м. Дружківка

Дружківський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Грубника О.М.

за участю секретаря судового засідання Варламової О.Д.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відритому судовому засіданні в залі суду в м. Дружківка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових коштів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

01 листопала 2021 року представник позивачки, адвокат Ухов Р.В., звернувся до Дружківського міського суду Донецької області із позовом в інтересах позивачки до відповідача про стягнення додаткових витрат на утримання дитини.

В обґрунтування позовних вимог представник позивачки зазначив, що Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі який було розірвано рішенням суду. У шлюбі у них народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

За рішенням суду №229/2258/17 від 23.06.2017 діти проживають разом з матір`ю.

Відповідно до рішення Дружківського міського суду Донецької області №229/1814/17 з відповідача стягуються аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів його доходу, але не менше мінімального розміру аліментів встановленого законом, на кожну дитину до досягнення старшою дитиною повноліття.

У ОСОБА_3 було виявлено пухлину головного мозку.

Позивачка була вимушена звільнитись з роботи оскільки, ОСОБА_3 , як дитина-інвалід, потребує домашнього догляду.

На теперішній час позивачка самостійно виховує двох малолітніх дітей та є безробітною. Внаслідок тяжкої тривалої хвороби сина ОСОБА_3 позивачка понесла численні грошові витрати пов`язані з придбанням ліків, замовленням медичних висновків, придбанням медичних засобів для проведення операції, витрати пов`язані з поїздками до лікарів у м. Київ.

Представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивачки 47138,61 грн у якості додаткових витрат на утримання малолітнього ОСОБА_3 у звязку із тяжкою хворобою останнього та додатково стягувати з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання малолітнього ОСОБА_3 у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову до досягнення ОСОБА_3 повноліття, а також витрати пов`язані з розглядом справи.

Ухвалою Дружківського міського суду від 30 листопада 2021 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження, з викликом сторін. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив.

Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Надали суду заяви про розгляд справи без їх участі.

Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи та з урахуванням положень ч.1 ст. 81 ЦПК України, де зазначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, та ч.1 ст. 13 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, приходить до висновку, що наявні законні підстави для часткового задоволення позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження (повторного) серія НОМЕР_1 ОСОБА_3 , народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складений відповідний актовий запис № 161, батьками зазначені: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 23 червня 2017 року з ОСОБА_2 , стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , на користь ОСОБА_1 у розмірі 1/3 частини з усіх видів його доходу, але не менше мінімального розміру аліментів, встановленого законом, на кожну дитину, до досягнення старшою дитиною повноліття, починаючи з 16 травня 2017 року.

У позовній заяві представник позивача зазначає, що ОСОБА_1 несе додаткові витрати на дитину для його лікування, на підтвердження чого було надано відповідні медичні документи (а.с.22-38 ).

Розмір фактично понесених додаткових витрат на лікування дитини, позивачка обґрунтовує чеками, рахунками та проїзними документами, однак суд, кредитно ставиться до наданих позивачем квитанцій, чеків, тощо на придбання ліків, у зв`язку з тим, що зі змісту останніх не можливо встановити та підтвердити той факт, що ліки були придбані саме для ОСОБА_3 .

Окрім того, із змісту частини наданих позивачкою документів, неможливо з`ясувати що грошові кошти були витрачені саме на лікування дитини, а також позивачкою не надано розрахунку понесених нею витрат.

Зокрема, до позовної заяви додано чек № 47481 від 14.07.2021 (миючі засоби) на суму 222,30 грн, чек №3104 від 22.08.2021 (не зазначено який товар було придбано) на суму 374,50, накладна від 22.07.2021 року та 20.07.2021 (із змісту накладних не зрозуміло який товар було відпущено, кому, хто сплатив, також відсутній номер накладних) на загальну суму 2176 грн, товарний чек № ЧК-0126614 від 27.07.2021 року на суму 165 грн ( не містить підписів продавця та покурця), товарний чек № ЧК-0125509 від 19.07.2021 року, на суму 1738 грн., де серед найменування товару зазначено: «Чехол для микроскопа большой» - 1678,00грн., що не можна віднести до витрат на лікування дитини, а отже і до додаткових витрат, оскільки не зрозуміло, яким чином зазначений товар було застосовано у лікуванні дитини, окрім цього товарний чек не містить реквізиту підпису отримувача.

Також, на обґрунтування фактично понесених витрат, позивачкою додано, копії чеків з терміналу "ПриватБанку": від 08.12.2021 року - на суму 1800,00 грн., а також від 09.12.2021 року на загальну суму 1800,00 грн., від 03.08.2021 року на сумі 3500 грн. при цьому, із наданих чеків не вбачається, що ці витрати пов`язані із лікуванням дитини, з якою метою здійснювалися ці витрати, та якою особою. Отже, ці витрати також не можна віднести на рахунок фактично понесених витрат на лікування дитини.

Також, позивачкою було додано чеки про купівлю нафтопродуктів, а саме скрапленого газу та бензину, на загальну суму 3791,20 грн. натомість, із наданих чеків не вбачається, що грошові кошти було сплачено саме позивачкою, не обґрунтовано розмір понесених витрат на пальне. Обґрунтовуючи витрати на пальне, позивачка зазначає, що воно було придбане для заправки автівки, яка погодилася відвезти позивачку та сина до лікарні, при цьому позивачка не надає ані акту виконаних робіт на перевезення, ані іншого документального підтвердження, зазначених нею обставин.

Разом із тим, позивачка долучила також проїзні квитки на поїзд до м. Київ та до м. Одеса, що є беззаперечним доказом того, що ці витрати пов`язані саме із проїздом дитини до лікувального закладу та у зворотному напрямку.

Надані позивачкою чеки на оплату пального, не можна віднести до фактично понесених позивачкою витрат на лікування дитини, оскільки вони не мають підтвердження, що саме позивачка сплачувала оплату пального, відсутній обґрунтований розрахунок витрат пального, а також обґрунтування його використання.

Окрім зазначеного, не належать до додаткових витрат на лікування дитини, витрати понесені позивачкою на укладення договору страхування в розмірі 6000,00 грн.

З наведеного вбачається, що грошові кошти в розмірі 15507 грн. не належать до витрат, які фактично понесла позивачка на лікування дитини, оскільки ці витрати є необгрунтованими необхідністю лікування дитини.

Підсумовуючи зазначене, вбачається, що позивачкою необгрунтовано визначено суму фактично понесених нею витрат на лікування дитини в розмірі 47138грн., оскільки із цієї суми необхідно виключити:

- сплачені відповідачем грошові кошти в розмірі 5000,00грн. (оплата через депозит Дружківського МВ ДВС);

- витрати понесені позивачкою на укладення договору страхування в розмірі 6000,00

грн.;

- грошові кошти в розмірі 4615,8 грн. (копії чеків зі змісту яких не можна сказати, що грошові кошти були витрачені позивачкою на лікування дитини);

- грошові кошти в розмірі 7100 грн. ( копії чеків з терміналу Приватбанку: від 03.08.2021 на суму 3500 грн. від 08.12.2021 року - на суму 1800,00 грн. а також від 09.12.2021 року на загальну суму 1800,00 грн.);

а також грошові кошти в розмірі 3791,20 грн. (оплата пального);

Загалом на 26507,00 грн.

Натомісь сумма 5025,13 грн, яка за словами відповідача, була на його прохання перерахована ОСОБА_5 на рахунок ОСОБА_1 для лікування дитини, також не має підтверджень, оскільки в квитанції №Р24АС1968 від 14.11.2021, що підтверджує цей платіж, призначенням вказано переказ особистих коштів, без всіляких уточнень.

Таким чином, обґрунтованими та документально підтвердженими , є витрати які фактично понесені позивачем в розмірі 20631,61 грн. (47138,61грн.- 26507,00 грн.), які можна віднести на рахунок додаткових витрат на дитину, обов`язок по оплаті яких, покладається на обох батьків.

У постанові від 13 вересня 2017 у справі № 6-1489цс17 Верховний Суд України зробив правовий висновок, що «СК виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого.

Згідно вимог ч. 2 ст.185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових затратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Істотне значення для визначення судом розміру участі відповідача, як батька дитини у додаткових витратах на дитину, є його матеріальне становище, та наявність інших утриманців.

Зокрема, ОСОБА_2 сплачує аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини від його доходів, на підставі рішення суду, а також має на утриманні ще одну дитину і матір дитини, яка не має можливості працювати, оскільки доглядає малолітню дитину до досягнення трьох років, тому не має інших доходів, окрім державної допомоги на дитину. (а.с.99,100,111,112)

Враховуючи те, що розмір заробітної плати відповідача, встановлений на рівні мінімальної заробітної плати, що підтверджується довідкою про доходи від 09.12.2021 року, ОСОБА_2 сплачує аліменти розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, та не має заборгованості по аліментам, що підтверджується розрахунком державного виконавця.(а.с. 105,106,140,-145)

Таким чином, визначаючи розмір додаткових витрат на дитину, необхідно виходити із розміру отримуваних відповідачем доходів.

Інших доходів, окрім заробітної плати, відповідач не має, що підтверджується відомостями з ДР фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 30.12.2021 року.

Не має у власності нерухомого мана, що підтверджується інформаційною довідкою з реєстру речових прав на нерухоме майно.(а.с.110)

Відповідно до інформації Територіального сервісного центру МВС №1443, станом на 06.01.2022 року на імя ОСОБА_2 зареєстрований причеп марки КРАЗ 8138 (а.с.109).

Щодо позовної вимоги про періодичне (щомісячне) стягнення додаткових витрат на дитину в розмірі 2000,00грн.

Заявляючи про вимогу стягувати на майбутнє щомісяця додаткові витрати на дитину, позивачкою не надано суду розрахунку обґрунтованості таких витрат.

Також приймається до уваги, що відповідач усвідомлює що у звязку з хворобою сина, на його лікування можуть знадобитись грошові кошти та не відмовляється приймати участь у цих витратах добровільно за умови їх обгрунтування.

Щодо матеріального стану позивачки, то нею не було додано відомостей про отримувані нею доходи або про їх відсутність крім копії трудової книжки, не зазначено чи скористалась вона правом на отримання державної допомоги по догляду за дитиною інвалідом.

У відповіді на відзив, в обґрунтування підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення витрат на правову допомогу, позивачка посилається на правову позицію Верховного Суду яка викладена у постанові від 16.04.2020 року у справі № 727/4597/19, в обґрунтування порядку здійснених розрахунків за надання правничої допомоги, та на підтвердження оплати послуг, надає Додаткову угоду №l до договору про надання правової допомоги.

Згідно п.1 Додаткової угоди, передбачено, що вартість послуг адвоката, незалежно від кількості витраченого часу, участі у судових засіданнях та кількості складених документів правового характеру відповідно до обсягу доручення, складає 5000грн. Також позивачкою було додано до відповіді на відзив, копію довідки про отримання адвокатом гонорару в розмірі 5000грн. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зазначено, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, но свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних i наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат с підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат».

У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що «склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення».

У постанові Верховного Суду від 9 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 (провадження № 61-5662св20) зазначено, що «на підтвердження понесених витрат на отримання правничої допомоги представник ОСОБА_1 адвокат Богомазом А. П. надав до суду копію договору про надання професійної правничої допомоги від 2 червня 2020 року № 3/20, копію ордера від 16 червня 2020 року та квитанцію від 2 червня 2020 року на суму 3 000 грн. Водночас представник не надав детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, тому немає підстав для стягнення витрат на правничу допомогу».

У постанові Верховного Суду від 23 листопада 2020 року (справа № 638/7748/18) зазначено, що інформація, яка міститься в акті приймання правничої допомоги, зокрема Перелік наданих послуг та фіксований розмір гонорару, не може вважатись тим розрахунком (детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із видів робіт, необхідних для надання правничої допомоги), подання якого с необхідною умовою для стягнення витрат на професійну правничу допомогу. Крім того, неподання стороною, на користь якої ухвалено судове рішення, розрахунку (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат часу по кожному із виду робіт, необхідних для надання правничої Допомоги) позбавляє іншу сторону можливості спростовувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу. Натомість, в п.1 Додаткової угоди, передбачено, що вартість послуг адвоката, незалежно від кількості витраченого часу, участі у судових засіданнях та кількості складених документів правового характеру відповідно до обсягу доручення, склад 5000грн. Отже, самою Додатковою угодою передбачено умову, відповідно до якої, адвокатом отримується гонорар в розмірі 5000грн. незалежно від обсягу виконаних робіт та наданих послуг, що виключає можливість оцінити гонорар адвоката и співмірності з обсягом наданих послуг. При цьому, умовами Додаткової угоди №1 від 19.10.2021р. передбачено, що клієнтом надано доручення щодо збирання доказів, подання позовної заяви, та представництво в Дружківському міському суді.

Враховуючи що ані в позовній заяві дні у відповіді на відзив не обґрунтовано:

-в чому полягає складність справи у світлі заявлених витрат на суму 5000,00 грн.

-скільки часу витрачено адвокатом на цю справу;

-детальний опис кожної послуги, що надана адвокатом, зокрема, чим підтверджується опис та витрачений час на подання позовної заяви, які саме докази будо зібрано адвокатом та не зазначено обґрунтовані витрати по їх збиранню, який вони склала обсяг, які здійснені витрати часу по кожному із виду послуг.

Зазначені обставини позбавляють відповідача можливості спростувати ймовірну неспівмірність витрат на професійну правничу допомогу.

З урахуванням встановлених обставин справ, дослідивши наявні у справі докази та надавши їм належну оцінку, суд, з урахуванням статті 141 СК України, яка визначає рівність батьків щодо участі у вихованні дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, та чи проживають вони окремо від дитини, приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню як додаткові витрати на малолітню дитину половина понесених додаткових витрат.

За таких обставин суд дійшов висновку, що позов про стягнення додаткових витрат на утримання малолітньої дитини слід задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання дитини у розмірі 10315,80 грн.

Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору, то у відповідності до положень ч. 6 ст. 141 ЦПК України, ці витрати підлягають стягненню з відповідача у дохід держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 13, 76, 77, 78, 79, 81, 82, 83, 84, 95, 141, 258, 259 ЦПК України, ст.ст. 181, 182, 184,191 СК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових коштів на утримання дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 . додаткові витрати на малолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 10315 (десять тисяч триста п`ятнадцять) грн, 80 коп.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 . додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 500 ( п`ятсот ) грн. щомісяця починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, тобто з ІНФОРМАЦІЯ_8 по ІНФОРМАЦІЯ_9 .

У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , в дохід держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот сісім) грн,00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення рішення, шляхом подачі її безпосередньо до суду апеляційної інстанції або через Дружківський міський суд Донецької області.

Суддя: О.М.Грубник