Справа № 296/1088/23
УХВАЛА

Іменем України

"23" лютого 2023 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду міста Житомира Адамович О.Й., розглянувши без судового засідання і повідомлення заявника і боржника заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на утримання дитини та витрат на правничу допомогу,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Корольовського районного суду міста Житомира із заявою про видачу судового наказу, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі однієї четвертої всіх видів заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 включно та понесені судові витрати по оплаті послуг на професійну правничу допомогу.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 161 Цивільного процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Відповідно до вимог 3 частини 1 статті 165 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

За змістом частини 3 статті 165 Цивільного процесуального кодексу України у разі якщо в заяві про видачу судового наказу містяться вимоги, частина з яких не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, суд постановляє ухвалу про відмову у видачі судового наказу лише в частині цих вимог.

23.02.23 заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів задоволено.

Щодо заявленої заявником вимоги про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу, слід зазначити, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (частина 3 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України).

Судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частини 3, 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Розгляд справи в наказному провадженні передбачає відсутність спору, а заява про скасування судового наказу за відсутності умов для її повернення підлягає задоволенню без надання оцінки обґрунтованості підстав, зазначених заявником, а тому з огляду на такі обставини підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Крім того склад та розмір витрат на правову допомогу входить до предмету доказування в справі та за правилами наказного провадження стягувач в справі буде позбавлений можливості навести доводи про співмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, що забезпечується при розгляді справи в порядку позовного провадження.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 607/1219/18, про те, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження.

Слід також зазначити, що судові витрати стягуються разом з боргом за одним судовим наказом. У разі подання боржником заяви про скасування судового наказу в тому числі з підстав не співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, такий наказ підлягатиме скасуванню, що впливатиме в першу чергу на інтереси заявника щодо швидкого стягнення боргу.

Зазначені обставини є підставою для відмови у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, що не позбавляє заявника права звернутися до суду з позовом відповідно до загальних правил пред`явлення позовів.

Керуючись статтями 161, 165, 260, 261 Цивільного процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення з ОСОБА_2 витрат на правничу допомогу.

Ухвалу може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О. Й. Адамович