Справа № 450/1653/13-ц Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/811/2985/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.,

секретаря: Назар Х.Б.,

з участю: представника апелянта Ільницької О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) на ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 листопада 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив поновити строк для подання скарги, визнати незаконною бездіяльність Головного державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ільницької О.І., а саме нескасування арешту, накладеного на його грошові кошти, які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , відкритому в Акціонерному товаристві «Ідея Банк» (номер платіжної картки Card Blanche Green Social НОМЕР_2 ), а також зобов`язати її скасувати арешт, накладений на його грошові кошти, які знаходяться на згаданому рахунку.

В обґрунтування скарги зазначав, що державним виконавцем не скасовано арешт його грошових коштів, які наявні на рахунку НОМЕР_1 , відкритому в Акціонерному товаристві «Ідея Банк». Зауважив, що на вказаний рахунок він отримує заробітну плату та пенсію по інвалідності. Вважає, що вказаний рахунок призначений для отримання даних типів платежів. Вказав, що він повідомляв державного виконавця про зазначені обставини, подавав відповідні підтверджуючі документи і просив скасувати арешт, однак йому було відмовлено, що суперечить ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Зауважив, що до закінчення воєнного стану припиняється звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника. З огляду на вказане просив скаргу задовольнити. Крім того, просив поновити строк для подання скарги на бездіяльність державного виконавця. Підстави для поновлення строку мотивував тим, що 20 вересня 2022 року він отримав лист від Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про відсутність підстав для зняття арешту.

Ухвалою Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 листопада 2022 року скаргу задоволено.

Визнано неправомірною бездіяльність Головного державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ільницької Ольги Ігорівни, а саме нескасування арешту, накладеного на грошові кошти ОСОБА_1 , які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , відкритому в Акціонерному товаристві «Ідея Банк» (номер платіжної картки Card Blanche Green Social НОМЕР_2 ).

Зобов`язано Головного державного виконавця Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) Ільницьку Ольгу Ігорівну скасувати арешт, накладений на грошові кошти ОСОБА_1 , які знаходяться на рахунку НОМЕР_1 , відкритому в Акціонерному товаристві «Ідея Банк» (номер платіжної картки Card Blanche Green Social НОМЕР_2 ).

Ухвалу суду оскаржив Дрогобицький міськрайонний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), подавши апеляційну скаргу.

Вважає ухвалу такою, що не відповідає нормам матеріального права, а також фактичним обставинам справи.

Зазначає, що боржником не було надано державному виконавцю документального підтвердження, що рахунок боржника в АТ «Ідея Банк» має спеціальний режим використання та /або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, а з наданих останнім документів державному виконавцю не можливо було встановити наданих правову природу коштів, які містяться на рахунку.

Вважає, що можливість зарахування та надходження на рахунок боржника інших виплат та переказів свідчить про відсутність підстав для зняття арешту.

Просить скасувати ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 листопада 2022 року та прийняти нове рішення, яким у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника апелянта Ільницької О.І., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Суд першої інстанції встановивши, що державний виконавець отримував від скаржника інформацію про надходження на рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Ідея Банк», заробітної плати та пенсії по інвалідності, на які згідно закону заборонено накладати арешт, однак не скасував накладений арешт самостійно, що свідчить про неправомірну бездіяльність такого, а тому прийшов до висновку, що скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця є обґрунтованою та підлягає задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції.

Встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 24 листопада 2014 року по справі № 450/1653/13-ц позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» заборгованість за кредитом у розмірі 16193,90 доларів США, що згідно офіційного курсу НБ України станом на 24 листопада 2014 року становило 244527 грн. 89 коп., проценти за користування кредитом (в тому числі прострочені) у розмірі 1331,95 доларів США, що згідно офіційного курсу НБ України станом на 24 листопада 2014 року становило 20112 грн. 45 коп.; пеню в розмірі 8096,95 доларів США, що згідно офіційного курсу НБ України станом на 24 листопада 2014 року становило 122263 грн. 95 коп.; плату за обслуговування кредиту (в тому числі прострочену) в розмірі 4581 грн. 20 коп., 2290,60 грн. пені за обслуговування кредиту, а також 3441 грн. судового збору.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 14 травня 2015 року рішення від 24 листопада 2014 року залишено без змін.

В касаційному порядку рішення судів першої та апеляційної інстанції не оскаржувалися.

З відповіді Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) № 28859 від 20 вересня 2022 року вбачається, що за результатами розгляду звернень ОСОБА_1 йому повідомлено, що арешт коштів боржника, які наявні на рахунку в АТ «Ідея Банк», накладено відповідно до постанови від 19 серпня 2021 року. АТ «Ідея Банк» прийняло до виконання вказану постанову. Рахунок боржника НОМЕР_1 є поточним і на нього може бути зарахована будь-яка виплата (переказ). З огляду на вказане, у органу виконавчої служби відсутні підстави для скасування арешту грошових коштів.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження" передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які проводяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 ст.5 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

Згідно ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Пунктом 7 частини 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Частиною 2 статті 48 Закону України «Про виконавче провадження», визначено, що стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у національній та іноземній валютах, інші цінності, у тому числі на кошти на рахунках боржника у банках та інших фінансових установах. Забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України «Про електроенергетику», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України «Про теплопостачання», на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України «Про теплопостачання», статті 18-1 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України «Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки», на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Частиною третьою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

Частинами першоютретьою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна. Виконавець за потреби може обмежити право користування майном, здійснити опечатування або вилучення його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що він виносить постанову або зазначає обмеження в постанові про арешт. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до частин першої, другої статей 68 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Частиною другою статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що з пенсії може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сім`ї (аліменти), на відшкодування збитків від розкрадання майна підприємств, установ і організацій, на відшкодування пенсіонером шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також у зв`язку із смертю потерпілого, на повернення переплачених сум заробітної плати в передбачених законом випадках; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, 20 відсотків.

Статтею 46 Конституцією України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Конституційний Суд України у своєму рішенні № 25рп/2009 від 07 жовтня 2009 року зазначив, що право на соціальний захист віднесено до основоположних прав і свобод. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел та забезпечується статтями 7, 22, 46, 58, 68 Конституції України. А саме, кожний громадянин має право на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення і всі застраховані особи є рівноправними щодо отримання пенсійних виплат. Конституційні права і свободи громадянина України гарантуються і не можуть бути скасовані.

Статтею 43 Конституції України гарантовано, що право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом; громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності та в інших випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Частиною 1 статті 115, ч. 5 ст. 97 Кодексу законів про працю України, ст. 22, ч. 1,6 ст.24, ч. 3 ст. 15 ЗУ «Про оплату праці» визначено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Оплата праці працівників підприємства здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються підприємством після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Відповідно ч. ч. 2, 3, 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20 квітня 2022 року у справі №756/8815/20 зазначала, що не може бути накладений арешт на кошти, що становлять зарплату боржника, після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на всі кошти зарплати боржника поза межами дозволених Законом України «Про виконавче провадження» розмірів відрахувань із такої зарплати. Якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий.

Однак на кошти, які перебувають на рахунках і не є зарплатою, таке обмеження не розповсюджується.

Коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника - фізичної особи, що перебувають на рахунку боржника та є його зарплатою, виконавцю не вдалося виявити правову природу (статус) цих грошових коштів як коштів, на які накладення арешту заборонено Законом України «Про виконавче провадження», то арешт на такі грошові кошти знімають на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього.

Велика Палата ВС не погодилася з доводами скаржника про те, що рахунок, на якому перебували кошти, не є таким, на який Законом України «Про виконавче провадження» заборонено накладення арешту, оскільки:

1) арешт може накладатися на кошти, а не на рахунок (абз. 1 ч. 2 ст. 48 цього Закону);

2) обмеження звернення стягнення на кошти зарплати, які перебувають на рахунку боржника, стосуються категорії «кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом» (абз. 2 ч. 2 ст. 48 зазначеного Закону).

Судом першої інстанції правильно встановлено, що державний виконавець отримував від скаржника інформацію про надходження на рахунок НОМЕР_1 , відкритий в АТ «Ідея Банк», заробітної плати та пенсії по інвалідності, на які згідно закону заборонено накладати арешт, однак не скасував накладений арешт самостійно, що свідчить про неправомірну бездіяльність такого.

За змістом статті 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Накладенням арешту на рахунок, з якого ОСОБА_1 отримує пенсію по інвалідності та заробітну плату, які є його єдиним джерелом доходу, поставило його у скрутне матеріальне становище. Даних про наявність у ОСОБА_1 інших доходів, матеріали справи не містять. Арешт вказаного рахунку порушує право боржника на отримання коштів, необхідних для існування.

Відповідно до ст. 129 Конституції України основними засадами судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Колегія суддів вважає, що cудом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе судове рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не убачає.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

апеляційну скаргу Дрогобицького міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) залишити без задоволення.

Ухвалу Пустомитівського районного суду Львівської області від 07 листопада 2022 року - залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 15 березня 2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.