Провадження № 2/638/1125/23
03.03.2023 Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді за участю секретаря судового засідання - Орос (Поволяєвої) О.В. - Шевцовї А.Р.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом підприємства «Палац Праці» Об`єднання профспілок Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлових приміщень,-
Позовну заяву мотивовано тим, що до статутного капіталу позивача входить право володіння, користування та часткового розпорядження будинком з правом здачі в оренду та з обов`язком утримувати будинок в належному технічному та санітарному стані.
13 квітня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди нежитлових приміщень, відшкодування витрат на управління, утримання обслуговування будинку, прибудинкової території та відшкодування витрат за спожиті комунальні послуги № 106-20, відповідно до умов якого відповідач передав в тимчасове платне користування та володіння зазначене нежитлове приміщення загальною площею 22,00 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1 під. 3, пов. 6. Розмір орендної плати з урахуванням витрат на утримання та за спожиті комунальні послуги на місяць становить 4260,96 грн., орендна плата сплачується не пізніше 10 числа кожного місяця. Строк дії договору встановлений сторонами до 30 квітня 2021 року (далі - договір оренди).
Пунктом 4.3. договору оренди передбачена пеня в розмірі 0,1 відсотка за прострочення сплати орендної плати.
04 травня 2020 року позивачем отримано від ОСОБА_1 лист, в якому він просить звільнити його від сплати орендної плати у зв`язку з карантинними обмеженнями.
Позивачем відмовлено ОСОБА_1 у повному звільненні від сплати орендної плати, оскільки відповідач є самозайнятою особою, яка орендувала вказане приміщення в якості офісу для здійснення адвокатської діяльності. В розумінні постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 ведення адвокатської діяльності та ведення прийому адвокатами громадян в період карантину заборонено не було, зважаючи на що підстави для звільнення відповідача від сплати орендної плати були відсутні. Доступ до орендованого приміщення орендодавцем обмежено не було. Проте, зважаючи на карантинні обмеження орендодавцем шляхом укладення додаткової угоди було знижено розмір орендної плати на 50 відсотків за травень 2020 року, при умові залишення незмінними розміру відшкодування витрат орендодавця на утримання будинку, прибудинкової території та комунальних послуг, які у період дії карантинних обмежень ніяким чином не зменшуються.
Під час карантинних обмежень відповідач здійснював адвокатську діяльність, про що свідчать витяги з Державного реєстру судових рішень у справах за його участю.
Зважаючи на невиконання відповідачем обов`язків по сплаті платежів за договором оренди, останнього листом № 47 від 23 березня 2021 року та № 57 від 02 лютого 2021 року повідомлено про незгоду на продовження орендних відносин після спливу строку дії договору оренди, які були отримані відповідачем.
Після спливу строку дії договору відповідач орендоване приміщення своєчасно не повернув, продовжував безпідставно користуватися приміщенням до 13 травня 2021 року. Зважаючи на те, що відповідач не виконав обов`язку щодо повернення речі в передбачені договором оренди строки, позивачем було нараховано на підставі ч.2 ст. 785 ЦК України неустойку в розмірі подвійної плати за користування приміщенням за час прострочення (13 днів) в розмірі 3573,70 грн.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Будь-яких заперечень щодо заочного розгляду справи не висловлював.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких заяв або клопотань про відкладення розгляду справи не надав.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності учасників справи, зважаючи на наступне.
Згідно п. 3 ст. 2 ЦПК основними засадами (принципами) цивільного судочинства є розумність строків розгляду справи судом.
На необхідності забезпечення розгляду справи протягом розумного строку зазначено у ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 129 Конституції України.
Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Вирішуючи питання щодо розгляду справи по суті, суд приймає до уваги те, що межі перенесення розгляду справи не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи. Розумність тривалості судового розгляду має визначатися з огляду на обставини справи та наступні критерії: складність справи, поведінка учасників справи та компетентних органів, а також важливість предмета позову для заявника у справі (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Фрідлендер проти Франції»).
Відповідач не скористався належним йому правом подання до суду відзиву на позовну заяву.
Враховуючи необхідність забезпечення розумних строків розгляду справи, ту обставину, що справа перебуває в провадженні суду з 02 листопада 2021 року, відповідач в численні судові засідання не з`являвся, суд приходить до висновку щодо відсутності підстав для відкладення судового засідання, зважаючи на що розглядає справу по суті за відсутності учасників справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явились в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення), якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, позивач не висловлював будь-яких заперечень щодо заочного розгляду справи, відповідач неодноразово повідомлявся судом про час і місце судового розгляду справи, обізнаний про перебування в провадженні суду пред`явленого до нього позову, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
13 квітня 2020 року між позивачем та відповідачем укладено договір оренди нежитлових приміщень, відшкодування витрат на управління, утримання обслуговування будинку, прибудинкової території та відшкодування витрат за спожиті комунальні послуги № 106-20, відповідно до умов якого підприємство «Палац Праці» Об`єднання профспілок Харківської області передав в тимчасове платне користування та володіння ОСОБА_1 нежитлове приміщення - кімнату АДРЕСА_2 під. 3, пов. 6. Відповідно до п. 3.1 договору оренди розмір орендної плати з урахуванням витрат на утримання та спожитих комунальних послуг на місяць становить 4260,96 грн., орендна плата сплачується не пізніше 10 числа кожного місяця. Строк дії договору до 30 квітня 2021 року.
Пунктом 4.3 договору оренди визначено, що у випадку прострочення платежів орендар зобов`язаний самостійно нарахувати та перерахувати на рахунок орендодавця пеню у розмірі 0,1 % від суми простроченого платежу за кожний день затримки, починаючи з 01 числа наступного за розрахунковим місяця.
13 квітня 2020 року сторонами підписано акт здачі-приймання нежитлових приміщень, відповідно до якого підприємство «Палац Праці» Об`єднання профспілок Харківської області передав, а ОСОБА_1 прийняв в оренду нежитлові приміщення.
04 травня 2020 року між сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору оренди, відповідно до якої розмір орендної плати за травень 2020 року було зменшено на 50 %.
31 грудня 2020 року між сторонами укладено додаткову угоду № 3 до договору оренди, відповідно до якої розмір орендної плати з 01 січня 2021 року збільшується до 4634,52 грн.
Відповідно до заяви відповідача від 28 січня 2021 року він просить здійснити перерахунок за відшкодування вартості спожитої електроенергії та реструктуризацію заборгованості за послуги оренди нежитлових приміщень.
Листом № 70 від 05 травня 2021 року позивач направив відповідачу вимогу в якій просив звірити розрахунки за договором оренди, погасити борг, звільнити орендовані приміщення і повернути їх повноважному представнику.
Відповідач не скористався правом подати відзив на позов та докази, які спростовують викладені позивачем у позові доводи та розрахунок сум заборгованості.
Матеріали справи не містять будь-яких даних, які спростовують наявність сум заборгованості та їх розмір або вказують на неправильний розрахунок позивачем зазначених вище сум.
Судом не встановлено будь-яких обставин, які в розумінні ч.6 ст. 762 ЦК України є правовою підставою для звільнення відповідача від здійснення орендної плати
Згідно із ч. 1 ст. 759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Відповідно до ч. 1 ст. 761 ЦК України право передання майна у найм має власник речі або особа, якій належать майнові права.
Частиною першої статті 762 ЦК України встановлено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму.
Частиною першою статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Згідно з вимогами ст. 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Загальними положеннями про забезпечення виконання зобов`язання передбачено види такого забезпечення. Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання.
Статтею 550 ЦК України передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Згідно зі статтею 551 ЦК України у випадку, коли предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Судом за дослідженими матеріалами справи встановлено момент виникнення між сторонами орендних відносин, а також періоду розрахунку заборгованості з орендної плати за користування приміщенням, комунальних та експлуатаційних послуг, зважаючи на що суд вважає доведеним позивачем період та розмір несплаченої відповідачем орендної плати, пені, індексу інфляції та трьох відсотків річних.
Згідно із ч.1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1 ст. 530 та ст. 599 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
З правового аналізу зазначених вище норм вбачається, що з метою належного виконання зобов`язання сторонам договору необхідно дотримуватися визначених у договорі строків сплати коштів.
Прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Згідно із ч.1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.
Статтею 625 ЦК України передбачена відповідальність за порушення грошового зобов`язання.
Зокрема, ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування за ч.2 ст. 625 ЦК України трьох процентів річних від простроченої суми та індексу інфляції за весь час прострочення, нарахованого на суму боргу, має компенсаційний характер, а не штрафний, зважаючи на що три проценти річних за даною статтею не є неустойкою, в розумінні ст. 549 ЦК України.
З правового аналізу вказаної норми вбачається, що нараховані на суму боргу три проценти річних та інфляційні витрати входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способам захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримані компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Під час розгляд справи судом встановлено, що відповідач не виконував належним чином зобов`язання за договором оренди, зважаючи на що позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.
Таким чином зобов`язання відповідача сплатити заборгованість за договором оренди не припинилось, зважаючи на що позивач має право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України за весь час прострочення.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ч. 1, 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Всупереч положенням ст. 81 ЦПК України відповідач не надав належних і допустимих доказів на спростування позовних вимог позивача за викладених вище обставин.
Питання щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 280-282, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України,-
Позов підприємства «Палац Праці» Об`єднання профспілок Харківської області до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди нежитлових приміщень - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 Цивільного процесуального кодексу України.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.В. Орос (Поволяєва)