Провадження № 2/185/772/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 лютого 2023 року м.Павлоград
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Перекопський М.М.,
з участю секретаря судового засідання Мельник А.М.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу,
Ухвалою суду від 14 грудня 2022 року провадження у справі відкрито, постановлено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження.
Сторони у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином. Позивач просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечував.
Від відповідачів до суду жодних заяв, клопотань або відзивів на вказану позовну заяву не надходило.
На підставі ст.280 ЦПК України суд вважає за можливе провести заочний розгляд по справі.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд прийшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 29 листопада 2019 року позивач надав у борг, а ОСОБА_2 отримав у користування кошти у розмірі 640,00 грн для власних потреб і зобов`язався повернути борг у термін до 12 грудня 2019 року, про що написав власноручно розписку. Вказане підтверджується копією вказаної розписки про отримання коштів та договору позики.
Згідно зі ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.
Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно з частиною 1 статті 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін), як визначено частиною 2 статті 530 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч.1,2 ст.553, ч.1,2 ст.554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі. У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Відповідно копії договору поруки від 29.11.2019 року між позивачем та ОСОБА_3 на забезпечення виконання вказаного договору позики було укладено договір поруки, за яким ОСОБА_3 поручився за виконання основного зобов`язання ОСОБА_2 у розмірі п`ятдесят гривень.
Оскільки, згідно копії розписки позичальника кінцевою датою повернення боргу є 12 грудня 2019 року і станом на день звернення позивача до суду борг не повернуто, як видно зі змісту позовної заяви, а будь-яких доказів протилежного судом не отримано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідачів боргу за договором позики у розмірі 640,00 грн підлягають частковому задоволенню, а саме з ОСОБА_2 підлягає стягненню сума позики у розмірі 590,00 грн, а з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно - у розмірі 50 грн.
Як передбачено частиною 1 статті 1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з положеннями частини 2 статті 625 Цивільного кодексу України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц (провадження № 14-360цс19) зазначено, що «Велика Палата Верховного Суду не погоджується з висновками судів у частині стягнення процентів за користування сумою позики. Велика Палата Верховного Суду зазначає, що правовий висновок щодо нарахування та стягнення процентів від суми позики після спливу строку кредитування викладено у постанові від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18). Зокрема, зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Таким чином, позивачі просили стягнути проценти із розрахунку 2 % за кожен місяць користування грошима, тобто у розмірі, передбаченому договором позики, і за період, у тому числі після обумовленого договором строку повернення позики - 28 лютого 2013 року. Задовольняючи позов у повному обсязі, суди належним чином не визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, зокрема, що стосується правової природи процентів за користування сумою позики. Отже, висновки судів про стягнення з відповідача на користь позивачів процентів за користування грошима за період з листопада 2012 року по червень 2016 року, тобто і після визначеного сторонами договору строку повернення позики - дня закінчення строку договору, не ґрунтуються на нормах матеріального права».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (провадження № 12-142гс19) вказано, що "Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання".
Таким чином після настання строку повернення позики позивач мав право на стягнення солідарно з відповідачів тільки сум, передбачених положенням частини другої статті 625 ЦК України, проте, як слідує зі змісту позовної заяви, вказаних вимог з боку позивача не заявлялося.
Пунктом 4.2 передбачено нарахування процентів, проте, зазначені проценти не визначені як неустойка, а тому не підлягають стягненню, оскільки нараховані за період після закінчення строку дії договору.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У зв`язку із зазначеним, звертаючи увагу на вказані норми чинного законодавства, наведену правову позицію Верховного Суду, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги частково, а саме стягнути з ОСОБА_2 заборгованість по позиці у розмірі 590,00 грн, а з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 солідарно - у розмірі 50 грн, а в іншій частині відмовити за безпідставністю.
Як передбачено частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись статтями 2,12,13,81,89,141,265,280-282 ЦПК України, суд
Задовольнити частково позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти за договором позики від 29 листопада 2019 року у розмірі 590,00 (п`ятсот дев`яносто гривень нуль копійок) грн.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 кошти за договором позики від 29 листопада 2019 року у розмірі 50,00 (п`ятдесят гривень нуль копійок) грн.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 8,48 (вісім гривеньсорок вісім копійок) грн.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 0,72 (нуль гривень сімдесят дві копійки) грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку. Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Апеляційну скаргу може бути подано безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.
Позивач: Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач-1: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце проживання: АДРЕСА_2 .
Відповідач-2: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_3 .
Суддя М. М. Перекопський