Справа № 686/3330/22
Провадження № 2/686/113/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі : головуючого судді - Заворотної О.Л.,

секретаря судового засідання - Сікори Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного провадження в залі суду м. Хмельницький цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

встановив:

В лютому 2022 року АТ «Кредобанк» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення солідарно на користь АТ «Кредобанк» суми заборгованості за кредитним договором в обґрунтування якого вказало, що 13.12.2019 р. між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № СL-247081, відповідно до умов якого банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані, в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим кредитним договором. Відповідно до п.п. 2.1., 2., 4.1, 4.2. кредитного договору банк видає позичальнику кредит у розмірі 100 000,00 грн. до 12.12.2024 р. на поточні потреби позичальника, за процентною ставкою 55% річних, проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору.

На виконання умов вищевказаного договору банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав повністю. Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № СL-247081 від 13.12.2019 р. станом на 03.12.2021 р. заборгованість ОСОБА_1 становить 151 946, 87 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 96 086, 71 грн.; заборгованості за відсотками - 55 860, 16 грн., яку солідарно просить стягнути з відповідачів.

У зв`язку з порушенням кредитних зобов`язань зі сторони ОСОБА_1 13.09.2021 АТ «Кредобанк» направив досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Однак, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не здійснили жодних дій спрямованих на погашення заборгованості. АТ «Кредобанк» здійснив всі можливі дії спрямовані на досудове урегулювання спору.

Щодо солідарного стягнення із ОСОБА_2 зазначає, що 12.12.2019 між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву № СL-247081 фізичної особи на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 із ОСОБА_2 . У Анкеті-заяві зазначено, що шляхом підписання цієї Анкети-заяви позичальник підтверджує своїм підписом, що суму отриманого ним кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та є таким, що не потребує згоди другого із подружжя. Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України у разі, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Водночас відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Отже, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя, незважаючи на відсутність в законі прямої вказівки на солідарну відповідальність. При вирішенні спору про порядок виконання подружжям зобов`язань, що виникають з правочинів, вчинених в інтересах сім`ї, суди повинні керуватися тим, що подружжя має відповідати за такими зобов`язаннями солідарно усім своїм майном. Тому, позивач вбачає можливість застосувати до даного спору солідарним відповідачем іншого подружжя: дружину ОСОБА_2 .

Представник позивача заявляє також вимоги про відшкодування понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з аналізом справи, побудови стратегії дій по справі, написанням позовної заяви та супровід представника в судових засіданнях у розмірі 10 % від ціни позову, а саме 15 194,687 грн. на підтвердження чого надає витяг з договору про надання правової допомоги від 11.02.2019 року, у якому вказано про винагороду виконавця - АО «БІЗНЕС І ПРАВО», що АТ «Кредобанк сплачує.

14.10.2022 відповідач ОСОБА_1 надав відзив на позовну заяву позивача, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що банком неправомірно нараховані відсотки за кредитним договором у розмірі 55 860,16 грн. 13 грудня 2019 року між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №СL-247081, згідно з умовами якого останній отримав кредит у розмірі 100 000,00 гривень (пункт 2.1), який зобов`язувався сплачувати ануїтетними платежами у розмірі 4 978,00 гривень щомісячно (пункт 6.3.) з урахуванням сплати процентів за користування кредитом у розмірі 55% річних (пункт 4.1) згідно з графіком платежів та визначенням сукупної вартості кредиту (додаток № 1). Днем сплати ануїтетного платежу є 13-те число кожного календарного місяця строку кредитування. За змістом пункту 2.3 цього договору строк (термін) кредитування визначено як 60 місяців - до 12 грудня 2024 року. Як зазначено у п.6.8. кредитного договору банк у випадках, передбачених п.3.3. кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. Позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку, передбаченого п.6.9. кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленнях (згідно п.п.3.3.2., 3.3.3. кредитного договору) протягом 30 (тридцяти) календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку (п.6.9. Кредитного договору). Оскільки ОСОБА_1 прострочив виконання зобов`язань за кредитним договором, банк скористався своїм правом, що передбачене у ст.1050 ЦК України та у п.6.9. кредитного договору та направив на адресу боржника досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості від 06.09.2021 року. Вказана досудова вимога від 06.09.2021 року №30562 є саме письмовою вимогою дострокового повернення кредиту, а не вимогою про усунення порушень умов Кредитного договору, адже із змісту цієї вимоги (міститься у матеріалах справи) видно, що банк вимагав від боржника достроково повернути усе невиплачене тіло кредиту (як заборгованість за поточним так і за простроченим тілом кредиту) у розмірі 96 086.71 грн. та нараховані станом на 30.08.2021 року відсотки (поточні та прострочені) у розмірі 39 727, 34 грн. Отже банк надіслав боржнику у порядку ст.1050 ЦК України вимогу про дострокове погашення всього кредиту, тим самим змінив строки кредитування. У направленому банком боржнику повідомленні про дострокове стягнення заборгованості АТ «Кредобанк» вимагав від ОСОБА_1 достроково повернути заборгованість за поточними та простроченими відсотками у розмірі 39 727.34 грн. (станом на 30.08.2021 року). Однак у позовній заяві банк уже ставить вимогу про повернення суми відсотків у розмірі 55 860,16 (станом на 03.12.2021 року). Таким чином банк протиправно нарахував боржнику відсотки у розмірі 16132.82 після направлення досудової вимоги про дострокове стягнення заборгованості.

Відсутні також підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором у солідарному порядку. За нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя. Щодо заявлених позовних вимог АТ «Кредобанк» до відповідача ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, то слід відмовити у задоволенні такої вимоги у зв`язку з тим, що допустимими та належними не доведено, що грошові кошти за кредтним доовором брались та використовувались в інтересах сім`ї. У наданих банком платіжних дорученнях у призначенні платежу чітко видно, що кредитні кошти були направлені на погашення кредитів ОСОБА_1 , а не його спільних із дружиною. Грошові кошти, які ОСОБА_1 отримав за кредитним договором ніколи не використовувалися ним в інтересах його сім`ї, а йшли на рефінансування його особистих кредитних зобов`язань. А тому вказаний договір не створює і ніколи не міг створювати будь-яких обов`язків для другого з подружжя, а саме дружини позичальника ОСОБА_2 .

Позивачем необґрунтовано суму витрат на правову допомогу, які заявлені до стягнення з відповідачів. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження понесених витрат на правову допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформленні у встановленому законом порядку. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність детального опису робіт (наданих послуг) виконаних адвокатом, в тому числі із зазначенням витраченого часу на відповідні види робіт, ставить під сумнів, чи є розмір таких витрат обґрунтованим. З матеріалів справи вбачається, що 11.02.2019 року між АТ «Кредобанк» та Адвокатським об`єднанням «БІЗНЕС І ПРАВО» було укладено договір про надання правової допомоги. Згідно попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат розмір професійної правничої допомоги складає 15 194,68 грн. Проте, долучена до позовної заяви копія договору про надання правової допомоги, не є доказом понесення Позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у вищевказаній сумі. Будь-яких інших доказів понесення таких витрат, зокрема акта приймання-передачі. платіжного доручення, квитанції, касового ордеру матеріали справи не містять.

14.10.2022 року від відповідачки ОСОБА_2 надійшов відзив на позовну заяву позивача, в якому просить відмовити в задоволенні позову. Вказує, що солідарна відповідальність виникає лише у випадках, прямо передбачених законом або договором. Набуття майна у спільну сумісну власність не свідчить про солідарність зобов`язань співвласників. Системне тлумачення статей 61,65,73 СК України дає підстави зробити висновок, що за спільними зобов`язаннями подружжя останнє відповідає усім своїм спільним майном, але така відповідальність не є солідарною. Більше того, трактування норм Сімейного кодексу на користь солідарного обов`язку іншого із подружжя взагалі покладає на учасників цього союзу додатковий обов`язок, що прямо не передбачений СК України. Щодо заявлених позовних вимог АТ «Кредобанк» до ОСОБА_2 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, то слід відмовити у задоволенні такої вимоги у зв`язку з тим, що допустимими та належними доказами позивачем не доведено, що грошові кошти за кредитним договором брались та використовувались в інтересах сім`ї. Про укладення ОСОБА_1 кредитного договору №СL-247081, вона дізналася лише після отримання позову. Отримані чоловіком у банку кошти ніколи не використовувалися в інтересах сім`ї. Із самого кредитного договору і доданих банком платіжних доручень чітко видно, що кредит є цільовим і надавався для погашення (рефінансування) кредитної заборгованості чоловіка по кредитних договорах, які раніше були укладені ним з іншими банківськими установами. Про існування яких вона дізналася лише після отримавши копію позовної заяви АТ «Кредобанк» з додатками. Відповідно жодної згоди на отримання цих усіх кредитів вона ніколи не надавала, а грошові кошти були використані чоловіком у власних (особистих), а не сімейних інтересах. Крім того, відповідно до умов кредитного договору №СЬ-247081 від 13.12.2019 року (п.8) позичальник несе повну відповідальність перед позивачем (банком) усім належним йому майном, у тому числі грошовими коштами, на яке може бути звернене стягнення в порядку передбаченому законодавством України. Будь-якої відповідальності інших осіб, за умовами даного договору не встановлено, а зміна умов договору не допускається. Також вона ніколи не підписувала договору поруки за цим кредитним договором. Доказів того, що кредитний договір від 13.12.2019 укладений в інтересах сім`ї матеріали справи не містять. Тому, вказаний кредитний договір ніколи не укладався в інтересах сім`ї, більше того - кошти отримані ним за кредитним договором були використані лише в його особистих інтересах, а не в інтересах сім`ї, що є визначальною умовою застосування солідарної відповідальності.

01.11.2022 у від АТ «Кредобанк» направив відповіді на відзиви відповідачів, де зазначив, щодо відповідача ОСОБА_1 , що відповідач-1 вказує на те, що досудова вимога від 06.09.2021 р. є письмовою вимогою, а не вимогою про усунення порушень умов кредитного договору, обґрунтовуючи це тим, що банк вимагав від боржника достроково повернути усе не виплачене тіло кредиту у розмірі 96 086,71 грн. та нараховані станом на 30.08.2021 р. відсотки у розмірі 39 727,34 грн. Представник позивача заперечує та не визнає дане твердження відповідача ОСОБА_1 . Аналізуючи зміст глави 1 кредитного договору, вбачається, що між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 виникли права та обов`язки: банк зобов`язується надати позичальникові у власність грошові кошти на умовах поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання; позичальник зобов`язується використати кредит на цілі вказані в кредитному договорі; позичальник зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк на умовах, визначеним кредитним договором. Інакше кажучи, взаємні права та обов`язки, які виникли між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 є умовами кредитного договору, про усунення порушення яких йшлося в досудовій вимозі від 06.09.2021 р. Відповідачі зауважують на тому, що АТ «Кредобанк» безпідставно нарахував заборгованість, обґрунтовуючи свою позицію посиланням на Постанову Верховного Суду від 24.03.2021 р. по справі № 308/1020/16-ц, однак такі висновки не узгоджуються із даною справою, у зв`язку із тим, що правовідносини не є подібними даній справі.

Відповідно до п. 6.2 кредитного договору позичальник здійснює погашення заборгованості відповідно графіку платежів. Всього позичальник зобов`язаний здійснити 60 щомісячних платежів по 4 978.00 грн. кожного останнього числа відповідного місяця, впродовж 60 місяців з дати укладення Кредитного договору. Відповідно до розрахунку заборгованості за договором кредиту ОСОБА_1 здійснив порушення умов кредитного договору 13.04.2020 р., сплативши 2 987.00 грн. (дві тисячі дев`ятсот вісімдесят сім гривень 00 копійок), що були зараховані в суму сплачених відсотків. З цього же розрахунку вбачається, що останнє здійснення виплат ОСОБА_1 було здійснено 13.01.20 у розмірі 327,68 грн., яке також є порушенням умов кредитного договору, після чого почались нараховуватись відсотки за прострочення кредитного договору. Таким чином, ОСОБА_1 грубо порушив умови кредитного договору, а саме станом на дату подання позовної заяви прострочив виконання зобов`язання за кредитним договором на 1 рік. Щодо солідарного стягнення зазначає, що заборгованість за кредитним договором є майновим обов`язком, що включається до поняття майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, так як містить обов`язкову ознаку правочину вчиненого в інтересах сім`ї, як наслідок стягнення заборгованості за кредитним договором позичальника покладається на другого із подружжя у вигляді солідарного обов`язку перед банком, адже знову ж суть правочину полягає в тому, що кредитні кошти були надані позичальнику в інтересах сім`ї на поточні потреби та погашення кредитної заборгованості. Щодо витрат на правову допомогу, які заявлені до стягнення з відповідачів, то представник АТ «Кредобанк» не визнає заперечень ОСОБА_1 , та зазначає наступне, адвокат Павленко С.В. зазначив такий розмір витрат на правничу допомогу зважаючи на договірні умови договору про правову допомогу між АТ «Кредобанк» та Адвокатським об`єднанням «Бізнес і право», із вказівкою на фіксовану ставку розміру правової допомоги, яка залежить в основному від ціни позову та інших витрат на: вимоги про відшкодування понесених позивачем судових витрат на професійну правничу допомогу та витрат, пов`язаних з аналізом справи, пов`язаних із витратами на канцелярські матеріали, витратами на електроенергію, досудового врегулювання, поштовими витратами, побудови стратегії дій по справі, написанням позовної заяви інших процесуальних заяв та супроводом представника в судових засіданнях, часом адвоката у розмірі 15 194,68 грн., тобто 10 % від ціни позову. Представник АТ «Кредобанк» вважає, що дана сума співмірна із витратами адвоката на супроводження даної справи за мірками розміру на правову допомогу адвокатів м. Києва.

Щодо відповідачки ОСОБА_2 зазначає, що 12.12.2019 р. між АТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву фізичної особи на отримання кредиту, в якій зазначено інформацію про фактичні сімейні відносини та про факт спільного проживання однією сім`єю із ОСОБА_2 . У Анкеті-заяві зазначено, що шляхом підписання цієї Анкети-заяви Позичальник підтверджує своїм підписом, що суму отриманого ним кредиту просить вважати дрібним побутовим правочином та є таким, що не потребує згоди другого із подружжя. Надзвичайно важливим є питання, чи можуть бути віднесені до складу спільного майна подружжя борги. Враховуючи наведену редакцію ч. 1 ст. 190 ЦК, яка зараховує до поняття «майно» майнові права та обов`язки, що належать суб`єкту правовідносин, можна зробити позитивний висновок на користь даного твердження. Разом з тим ні Сімейний кодекс України, ні інші законодавчі акти не дають підстави вважать інакше. Тому, представник АТ «Кредобанк» вважає, що заборгованість за кредитним договором є майновим обов`язком, що включається до поняття майно, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, так як містить обов`язкову ознаку правочину вчиненого в інтересах сім`ї, як наслідок стягнення заборгованості за кредитним договором позичальника покладається на другого із подружжя у вигляді солідарного обов`язку перед банком, адже знову ж суть правочину полягає в тому, що кредитні кошти були надані позичальнику в інтересах сім`ї на поточні потреби та погашення кредитної заборгованості. Також позивач не погоджується із твердженням ОСОБА_2 про те, що вона не знала про кредити чоловіка. Так, ОСОБА_2 ніяк не обґрунтовує причини «незнання про укладення кредитного договору». Також, упускає факти надання кредиту не тільки на рефінансування кредитної заборгованості, а й на поточні потреби позичальника, які у свою чергу мають на меті отримання кредитних коштів в інтересах сім`ї. ОСОБА_2 у своєму відзиві не надала жодних доказів, які підтверджували б те, що кошти, одержані за кредитним договором від 13.12.2019 р. були використані лише у власних, не пов`язаних із сім`єю інтересах ОСОБА_1 .

Представник позивача в судове засідання не з`явився, направив суду заяву про розгляд справи у відсутності представника позивача, позов просить задовольнити в повному обсязі з підстав заявлених у позові та відповіді на відзив.

Представник відповідачів подала клопотання про розгляд справи за відсутності представника, просила відмовити в задоволенні позову з підстав наведених у відзиві.

Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, встановив наступні обставини справи та відповідні правовідносини.

13.12.2019 р. між Акціонерним товариством «Кредобанк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № СL-247081.

Відповідно до п. 1.1. кредитного договору банк зобов`язується надати у власність позичальникові грошові кошти на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності та цільового характеру використання, а позичальник зобов`язується використати кредит на цілі, вказані, в цьому кредитному договорі, повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі в строк та на умовах, визначених цим Кредитним договором. кредит видається виключно на цілі зазначені в цьому кредитному договорі.

Відповідно до п. 2.1., 2. кредитного договору банк видає позичальнику кредит у розмірі 100 000,00 грн. до 12.12.2024 р. на наступні цілі: на поточні потреби в сумі 4669,15грн., на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 відкритий у відділенні вул. Михайлівська, 6 ПАТ «КРЕДО БАНК»; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» по кредитному договору 594907 від 4.9.2018 року, в сумі 61870,80 грн.; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ КВ «ПРИВАТБАНК» по кредитному договору SAMDN4896 від 13.02.2013 р. в сумі 24706,13 грн.; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості позичальника перед ПАТ «А БАНК», по кредитному договору АВНОСТ5 від 6.8.2019 року, в сумі 8753,92 грн.

В анкеті заяві СL-247081 відповідач ОСОБА_1 в розділі ціль отримання кредиту зазначив, що на рефінансування кредитів. В розділі сімейний стан зазначив, що одружений із співвідповідачкою ОСОБА_2 .

Відповідно до п.п. 4.1., 4.2 кредитного договору за користування кредитом позичальник сплачує банку відсотки, за процентною ставкою 55% річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360», за ставкою визначеною п. 4.1. кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту в повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього кредитного договору

Відповідно до п. п. 6.1., 6.2. кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути банку кредит в повному обсязі в порядку та у строки, передбачені цим договором та додатками до нього. Позичальник здійснює погашення заборгованості за кредитним договором відповідно до графіків платежів.

Відповідно до п. п. 6.9., 6.10 кредитного договору банк, у випадках передбачених п.3.3. кредитного договору, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежі за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника. позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку передбаченого п.6.9. кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленні (згідно із п.п.3.3.2., 3.3.3. кредитного договору) протягом 30 календарних днів із дня отриманню такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний дострокове повернути кредит, проценти, комісії та інші належні до сплати платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення банку (п.6.9. кредитного договору).

Відповідно до п. 8.1. кредитного договору за виконання зобов`язань за кредитним договором позичальник несе повну відповідальність перед банком усім належним йому майном, у тому числі грошовими коштами, на яке може бути звернено стягнення в порядку, передбаченому законодавством України.

На виконання умов вищевказаного договору банк свої зобов`язання по видачі відповідних сум кредиту виконав та відповідно до копій меморіальних ордерів № 71756256, № 71756271, № 71756250, № 71756253 від 13.12.2019 року банк перерахував позичальнику 100000,00 грн. чотирма платежами.

Позичальник своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує.

Згідно розрахунку заборгованості по кредитному договору № СL-247081 від 13.12.2019 р. станом на 03.12.2021 р. заборгованість ОСОБА_1 становить 151 946, 87 грн., що складається із заборгованості за тілом кредиту - 96 086, 71 грн.; заборгованості за відсотками - 55 860, 16 грн.

У зв`язку з порушенням кредитних зобов`язань зі сторони ОСОБА_1 13.09.2021 представник АТ «Кредобанк» направив досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Однак, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не здійснили жодних дій спрямованих на погашення заборгованості.

Із виписки банку про рух коштів по рахунку позичальника ОСОБА_1 з 13.12.2019 по 03.12.2021 вбачається, що кошти які перераховані банком позичальнику спрямовані на погашення заборгованості відповідача ОСОБА_1 по іншим кредитам, а саме : - кошти в сумі 61 870, 80 грн., які перераховані банком спрямовані на погашення заборгованості відповідача ОСОБА_1 по кредитному договору № 594907 від 04.09.2018 в АТ «Універсал Банк», - кошти в сумі 24 706,13 грн., які перераховані банком спрямовані на погашення заборгованості відповідача ОСОБА_1 по кредитному договору № SAMDN4896 від 13.02.2013 в АТ КБ «Приват Банк», - кошти в сумі 8753,92 грн. які перераховані банком спрямовані на погашення заборгованості відповідача ОСОБА_1 по кредитному договору № АВНОСТ6 від 06.08.2019 р. в АТ «А-Банк», - а кошти в сумі 4 669, 15 грн. перераховані банком на рахунок ОСОБА_1 .

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян № 5 від 16.12.2022 вбачається, що 12.03.2014 зареєстровано шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Щодо вирішення позову до ОСОБА_1 .

Статтею 11 ЦК України встановлено, що договори та інші правочини є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту.

За змістом ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Як передбачено ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ч. 1 ст. 1048 ЦК України (положення якої застосовуються до спірних правовідносин в силу ч. 2 ст. 1054 ЦК України) позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

В силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з договорів.

За своїми правовими ознаками кредитний договір є консенсуальною, двосторонньою та відплатною угодою, при укладенні якої кредитодавець бере на себе зобов`язання надати кредит і набуває право вимоги на повернення грошових коштів і сплати процентів, а позичальник має право вимагати надання кредиту та несе зобов`язання щодо своєчасного його повернення та сплати процентів.

Предметом виконання грошового зобов`язання за кредитним договором є певна грошова сума, що має бути сплачена боржником кредитору.

При укладенні будь-якого договору сторони можуть визначити строк його дії, тобто час, протягом якого вони мають здійснити свої права та виконати свої обов`язки відповідно до цього договору.

Щодо кредитного договору, то сторони вправі встановити строк кредитування, протягом якого боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок за договором із повернення кредиту та сплати процентів. У свою чергу, кредитор вправі вимагати дострокового повернення кредиту з підстав, передбачених у договорі, зокрема внаслідок прострочення боржником періодичних платежів.

Зобов`язання за договором повинні виконуватися сторонами належним чином відповідно до його умов, а також вимог актів цивільного законодавства.

Боржник визнається таким, що прострочив виконання зобов`язання за договором, якщо він не приступив до його виконання, тобто не виконує дій, які випливають із змісту зобов`язання, в строки, встановлені договором.

Зібрані докази вказують на те, що ОСОБА_1 не виконав належним чином зобов`язання за кредитним договором, досудова вимога йому направлена, у зв`язку з чим АТ «Кредобанк» має право вимагати від нього дострокового повернення кредиту.

А тому з відповідача ОСОБА_1 слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 96 086, 71 грн.

Щодо сплати нарахованих процентів, то позов до ОСОБА_1 слід задовольнити частково внаслідок наступного.

Велика Палата Верховного Суду у постановах від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12 (провадження № 14-10цс18), від 04 липня 2018 року в справі №310/11534/13-ц (провадження №14-154 цс 18) дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України.

За змістом пункту 2.3 цього договору строк (термін) кредитування визначено як 60 місяців - до 12 грудня 2024 року.

Як зазначено у п.6.8. кредитного договору банк у випадках, передбачених п.3.3. кредитного договору вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій та інших належних до сплати платежів за кредитним договором, про що письмово повідомляє позичальника.

Позичальник зобов`язаний після отримання повідомлення банку, передбаченого п.6.9. кредитного договору, усунути порушення умов кредитного договору, вказаних у повідомленнях (згідно п.п.3.3.2., 3.3.3. кредитного договору) протягом 30 (тридцяти) календарних днів із дня отримання такого повідомлення. Якщо позичальник не усунув вказані порушення, то він зобов`язаний достроково повернути кредит, проценти, комісії та інші платежі за кредитним договором не пізніше 31-го календарного дня після отримання письмового повідомлення Банку (п.6.9. кредитного договору).

Оскільки ОСОБА_1 прострочив виконання зобов`язань за кредитним договором, банк скористався своїм правом, що передбачене у ст.1050 ЦК України та у п.6.9. кредитного договору та направив на адресу боржника досудову вимогу щодо дострокового стягнення заборгованості від 06.09.2021.

Вказана досудова вимога від 06.09.2021 року №30562 є саме письмовою вимогою дострокового повернення кредиту, а не вимогою про усунення порушень умов кредитного договору, адже із змісту цієї вимоги видно, що банк вимагав від боржника достроково повернути усе невиплачене тіло кредиту (як заборгованість за поточним так і за простроченим тілом кредиту) у розмірі 96 086.71 грн. та нараховані станом на 30.08.2021 року відсотки (поточні та прострочені) у розмірі 39 727, 34 грн.

Отже банк надіслав боржнику у порядку ст.1050 ЦК України вимогу про дострокове погашення всього Кредиту, тим самим змінив строки кредитування.

Таким чинок, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, а тому з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» слід стягнути 39 727,34 грн. заборгованості за поточними та простроченими відсотками, які нараховані до пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України

За таких обставин, з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» слід стягнути заборгованість за тілом кредиту в сумі 96 086, 71 грн. та 39 727,34 грн. заборгованості за поточними та простроченими відсотками, а всього 135814,05 грн.

Щодо вирішення позову до ОСОБА_2 .

Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

За змістом ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Аналогічні положення містяться у ч. 3 ст. 368 ЦК України.

Згідно ч. 3 ст. 61 СК України якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Із положень ч. 4 ст. 65 СК України слідує, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Як передбачено ст. 541 ЦК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що солідарне зобов`язання виникає лише у випадках, передбачених договором чи актом чинного законодавства.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї і за таким договором подружжя набуває спільні цивільні права, то за цим договором в обох із подружжя виникають і цивільні обов`язки.

Наразі, зазначені обставини мають бути підтверджені відповідними засобами доказування.

Матеріали справи не містять об`єктивних і достатніх даних про те, що ОСОБА_1 , уклавши кредитний договір, використав отриманий кредит в інтересах сім`ї, тому на ОСОБА_2 не може бути покладений обов`язок із повернення кредиту, сплати процентів.

До того ж, відповідно до п. 2.1., 2. кредитного договору зазначено, що кредит виданий на наступні цілі: на поточні потреби в сумі 4669.15грн., на поточний рахунок позичальника № НОМЕР_1 відкритий у Відділенні вул. Михайлівська, 6 ПАТ «КРЕДО БАНК»; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості Позичальника перед ПАТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» по Кредитному договору 594907 від 4.9.2018 року, в сумі 61870,80 грн.; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості Позичальника перед ПАТ КВ «ПРИВАТБАНК» по Кредитному договору SAMDN4896 від 13.02.2013 р. в сумі 24706,13 грн.; на погашення (рефінансування) кредитної заборгованості Позичальника перед ПАТ «А БАНК», по Кредитному договору АВНОСТ5 від 6.8.2019 року, в сумі 8753,92 грн.

А в анкеті заяві СL-247081 відповідач ОСОБА_1 в розділі ціль отримання кредиту зазначив, що на рефінансування кредитів.

Таким чином, в позові до ОСОБА_2 слід відмовити.

Судові витрати у справі складаються з судового збору, сплаченого позивачем за подання позовної заяви при зверненні до суду, в сумі 2481,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України оскільки позов задоволено частково, з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути відшкодування судових витрат пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: 2 217,58 грн. (2481х135814,05:151 946,87).

Витрати на правничу допомогу стягненню не підлягають, оскільки їхнього розміру не доведено будь-якими доказами.

З матеріалів справи вбачається, що 11.02.2019 між АТ «Кредобанк» та Адвокатським об`єднанням «БІЗНЕС І ПРАВО» було укладено договір про надання правової допомоги. Згідно попереднього (орієнтованого) розрахунку суми судових витрат розмір професійної правничої допомоги складає 15 194,68 грн. Проте, долучена до позовної заяви копія договору про надання правової допомоги, не є доказом понесення позивачем витрат на правничу допомогу адвоката у вищевказаній сумі. Будь-яких інших доказів понесення таких витрат, зокрема акта приймання-передачі, платіжного доручення, квитанції, касового ордеру матеріали справи не містять.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 2, 5, 7, 10, 12, 13, 17, 18, 81, 141, п. 2 ч. 1, ч. 3 ст. 258, ч. 1 ст. 259, ч. 6, 8 ст. 259, ст. ст. 263 - 267, ч. 6, 7 ст. 268, ч. 1, 2 ст. 273, ч. 1 ст. 352, ст. 354 ЦПК України, ст. ст. 525, 530, ч. 2 610, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 а на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» заборгованість за Кредитним договором № СL-247081 від 13.12.2019 р. у розмірі 135814,05 грн. (заборгованість за тілом кредиту в сумі 96 086, 71 грн. та 39 727,34 грн. заборгованості за поточними та простроченими відсотками) та суму сплаченого судового збору в розмірі 2 217,58 грн.

В решті вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Хмельницького апеляційного суду шляхом подання в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: АТ «Кредобанк» (79026, м. Львів, вул. Сахарова, буд. 78; ).

Відповідач 1 : ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач 2: ОСОБА_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 .

Дата складання повного тексту судового рішення: 22.02.2023.

Суддя: