ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/1229/19 Номер провадження 22-ц/814/1488/23Головуючий у 1-й інстанції Попова В.О. Доповідач ап. інст. Триголов В. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Триголова В.М.,

суддів: Дорош А.І., Лобова О.А.,

секретар: Боштенко В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова від 20 квітня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до ОСОБА_2 з даним позовом, мотивуючи його тим, що 21 вересня 2017 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів у розмірі 21 375 доларів США, що оформлено відповідною розпискою. У квітні 2018 року відповідач ОСОБА_2 повернув борг частково у сумі 9159 доларів США та зобов`язувався повернути решту боргу в сумі 12216 доларів США за першою вимогою , але не пізніше 01.09.2018 року. Однак, своє грошове зобов`язання не виконав, борг не повернув. Позивач зазначив,що неодноразово звертався до ОСОБА_2 з вимогою про повернення грошових коштів, однак жодних дій, спрямованих на виконання зобов`язання ним вчинено не було. Позивач, посилаючись на положення ст.ст.524, 533 ЦК України з урахуванням вимог ст.ст.1046,1049 ЦК України, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за договором позики в розмірі 331 786 грн, 08 коп, 3% річних в розмірі 4147 грн, 33 коп. та проценти від суми позики за користування в розмірі 24883 грн., 96 коп., судові витрати 3608 грн.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Горлач О.С. просили відмовити в задоволенні позову.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 20 квітня 2021 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу - відмовлено.

Рішення оскаржив ОСОБА_1 .. Скарга мотивована тим, що рішення винесене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права , висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неповно з`ясовано обставини справи.

Вказує , що єдиною підставою для відмови у позові суд зазначив, відсутність доказів про те, що позичальник ухилився від отримання письмової вимоги, яка йому була надіслана кредитором, та виходячи з принципу правової визначеності , який є елементом принципу верховенства права , не можна вважати що позивач довів прострочення позичальником свого зобов`язання повернути борг.

Та норм , що регулюють вказані правовідносини не містять обов`язкових передумов вирішення спору у досудовому порядку . Тобто, особа , лише допускаючи , що її права порушені , має право на звернення до суду за захистом.

Апелянт просить скасувати рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 20 квітня 2021 року , та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі .

У червні 2021 року до суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_2 адвоката Горлач О.С. у якому представник відповідача просить рішення залишити без змін , а скаргу без задоволення.

Колегія суддів дослідивши матеріали справи, докази наявні у них, доводи апеляційної скарги та законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції приходить до слідуючого висновку.

Згідно до оригіналу розписки від 31.03.2018 року (а.с.164, т.1), відповідач ОСОБА_2 взяв в борг у позивача ОСОБА_1 21 375 доларів США і зобов`язався повернути дану суму за першою вимогою кредитора.

31.10.2018 року представник позивача адвокат Прокоф`єва Л.В. склала письмову вимогу на адресу відповідач ОСОБА_2 (а.с.10), де вимагала повернути позичені кошти у сумі еквівалентній 12216 доларів США, що складає 344056,76 грн. у термін 10 днів з моменту отримання даної вимоги.

Дану письмову вимогу представник позивача адвокат Прокоф`єва Л.В. направила листом через Укрпошту на адресу відповідач ОСОБА_2 , однак останній дану вимогу не отримав (а.с.12,т.1), лист повернувся з відміткою «за закінченням терміну зберігання», доказів відмови відповідач ОСОБА_2 від отримання даної вимоги суду не надано.

За приписами п.2 ч. 1 ст.374ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ч.ч.1,2,5 ст. 263ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з того, що доказів про те, що позичальник ухилився від отримання письмової вимоги, яка йому була надіслана кредитором, суду не надано, а отже виходячи з принципу правової визначеності, який є елементом принципу верховенства права, не можна вважати, що позивач довів прострочення позичальником свого обов`язку повернути борг.

З таким висновком не погоджується колегія суддів.

За змістом положень статті 526ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (стаття 530 ЦК України).

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Згідно зі статтею 610ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.

Положеннями статті 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Так, позивачем заявлялася вимога про стягнення процентів від суми позики за користування грошима , проте, колегія суддів вважає, що вказана вимога не підлягає до задоволення з слідуючих підстав.

Облікова ставка НБУ є основною процентною ставкою, одним із монетарних інструментів за допомогою якого НБУ встановлює для суб`єктів грошово-кредитного ринку України орієнтир за вартістю коштів на відповідний період, не є сталою величиною, змінюється рішенням правління НБУ та встановлюється виключно для національної валюти України - гривні.

Крім того, висновок, що чинне законодавство не передбачає встановлення НБУ облікової ставки для іноземної валюти міститься у постанові Верховного Суду України від 16 серпня 2017 року у справі № 6-2667цс16.

Враховуючи, що частиною першою статті 1048 ЦК України визначено єдиний розмір процентів, якщо такі договором позики не передбачені, - на рівні облікової ставки НБУ, яка встановлюється виключно для національної валюти України, тому вказана норма та, як наслідок, право позикодавця вимагати сплати процентів від суми позики, може бути надане та реалізоване лише у разі, якщо позика отримана у гривні, оскільки НБУ не визначає мінімальної вартості іноземних валют, що є прерогативою відповідних органів іноземних держав.

Отже, у випадку отримання позики в іноземній валюті без обумовленої сторонами у ньому умови такої складової грошового зобов`язання як розмір і порядок сплати процентів від суми позики, положення частини першої статті 1048 ЦК України не можуть бути застосовані, з огляду на відсутність передбаченого ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором механізму (формули) їх застосування та нарахування.

Щодо вимоги про стягнення суми заборгованості та трьох відсотків річних.

Статтею 625ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Судом першої інстанції встановлено,що 31 березня 2018 року згідно розписки ОСОБА_2 отримав а ОСОБА_1 передав грошові кошти у розмірі 21 375 доларів США , кінцевим терміном погашенням заборгованості визначено дату першого звернення кредитора з вимогою про повернення грошових коштів.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся з даним позовом до суду з вимогою сплатити заборгованість за договором позики, та враховуючи що на час звернення із позовом зобов`язання ОСОБА_2 не виконане, колегія суддів вважає що позовні вимоги є обґрунтовані та доведені позивачем.

Відповідно до вимог частин 3 та 4 статті 12ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно із частиною першою статті 76ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 83ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

За наданим суду першої інстанції розрахунком позивач просив стягнути з відповідача три проценти річних від простроченої суми в розмірі 4147,33 грн., та суму боргу за розпискою у розмірі 331786,08 грн.

З урахуванням встановлених судом першої інстанції обставин , а саме, що до боржника позивачем перед зверненням до суду з даним позовом пред`явлена вимога погасити заборгованість, проте на час розгляду справи судом першої інстанції виконання відповідачем зобов`язання не відбулось, а відповідальність відповідача зі сплатити заборгованість за договором позики не припинилася та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання, колегія суддів прийшла до висновку про скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог.

Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Отже, з відповідача підлягають стягненню грошові кошти за прострочення грошового зобов`язання, а саме:

- три проценти річних від суми заборгованості за договором позики від 31 березня 2018 року у розмірі 331786,08 грн. , за період з вересня 2018 року по січень 2019 року , що становить 4147,33 грн.

Враховуючи викладене, рішення суду згідно з п.2, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 331786,08 грн. - сума заборгованості за договором позики та 4147,33 грн. три проценти річних за прострочення виконання зобов`язання .

В іншій частині позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають.

Згідно з частинами першою, тринадцятою статті 141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог статті 141ЦПК України ОСОБА_1 має право на компенсацію відповідачем суми судового збору,сплаченого за подання позовної заяви та апеляційної карги,пропорційно до задоволених вимог в розмірі всього 8 397,62 грн..

Керуючись ст.ст. 367, 374 ч.1 п.2, 376, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м.Харкова від 20 квітня 2021 року скасувати.

Ухвалити у справі нове судове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 користь ОСОБА_1 суму боргу за розпискою у розмірі 331786,08 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 4147,33 грн.

В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подання позову та апеляційної скарги у сумі 8 397,62 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий суддя: В.М. Триголов

Судді : А.І.Дорош

О.А. Лобов