Провадження № 2/554/1819/2023
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02.02.2023 року м.Полтава
Суддя Октябрського районного суду м. Полтави Шевська О.І., розглянувши в порядку загального провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житлом,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про позбавлення права користування житлом а саме квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог зазначив, що 11 листопада 2021 року ОСОБА_1 придбав житлову квартиру за адресою АДРЕСА_2 . В пункті 3.10 договору купівлі продажу зазначено, що продавець ОСОБА_2 зобов`язується знятись з реєстрації. Коли позивач переоформляв особовий рахунок в ЖЕО № 2 йому була видана довідка, в якій реєстрація відповідача не відображалась. Натомість у вересні 2022 року позивачу стало відомо, що колишній власник квартири не виконав взятих на себе зобов`язань, тобто з реєстрації не знявся. За місцем реєстрації в квартирі за адресою АДРЕСА_2 , відповідач не проживає, житловим приміщенням не користується, не несе витрат, пов`язаних з утриманням житлового приміщення в належному технічному стані, не сплачує за житлово-комунальні послуги, в силу того, що власник квартири змінився, позивач, як новий власник будинку, має право вимагати позбавити відповідача права користування житловим приміщенням, тому, відповідно до ст. 391 ЦК України, ОСОБА_2 підлягає визнанню такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
На підставі викладено, позивач змушений звернутися до суду.
У судове засіданні позивач та його представник адвокат Дробаха А.Е. не зявилися, адвокат подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав та прохав їх задовольнити.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав.
Представник третьої особи ЖБК «Вчитель» в судове засідання не зявився, повідомлений про дату та час судового засідання, пояснення суду не надав.
Згідно ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, якщо відповідач не з`явився без поважних причин або без повідомлення причини, не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. З цих підстав суд, відповідно до ст.ст. ч.4 ст. 223, 280 ЦПК України, розглянув справу у заочному порядку та ухвалив рішення.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Судом встановлено, що 11 листопада 2021 року ОСОБА_1 придбав житлову квартиру за адресою АДРЕСА_2 .
В пункті 3.10 договору купівлі продажу зазначено, що продавець ОСОБА_2 зобов`язується знятись з реєстрації.
При переоформленні особового рахуноку в ЖЕО № 2 позивачу була видана довідка, в якій реєстрація відповідача не відображалась.
У вересні 2022 року позивачу стало відомо, що колишній власник квартири не виконав взятих на себе зобов`язань, тобто з реєстрації не знявся.
Не зняття відповідача з реєстрації підтверджується довідкою № 1734 від 27.09.2022 року, яка видана Комунальним підприємством «Житлово експлуатаційна організація № 2» Полтавської міської ради що надана на адвокатський запит.
За місцем реєстрації в квартирі за адресою АДРЕСА_2 , відповідач не проживає, житловим приміщенням не користується, не несе витрат, пов`язаних з утриманням житлового приміщення в належному технічному стані, не сплачує за житлово-комунальні послуги, в силу того, що власник квартири змінився.
Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що слідує зі змісту ст. 391 ЦК України.
Згідно ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 150 ЖК України встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно п.1 ч.1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. За таких обставин приходиш до висновку, що відповідач внаслідок припинення права власності на квартиру після її відчуження втратив право користування цим житловим приміщенням. Дана правова позиція викладена в постанові Верховного суду України від 04 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 і відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні норм права.
Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.
Отже із указаної норми випливає, що усунення перешкод у користуванні будинком (квартирою), шляхом зняття з реєстрації місця проживання особи може бути здійснено на підставі рішення суду з одночасним пред`явленням позовних вимог про виключно про позбавлення права власності на житлове приміщення, позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою, оголошення фізичної особи померлою.
Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вбачається, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення, про позбавлення права користування житловим приміщенням, про визнання особи безвісно відсутньою, про оголошення особи померлою.
Підставою для задоволення власника про усунення йому перешкод у користуванні власністю є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивного існуючих перешкод у здійсненні ним прав власника.
Обмеження і втручання у право власності можливе лише з підстав, передбачених законом.
Реєстрація місця проживання особи є похідним правом користування житлом, а тому зняти відповідача з реєстрації можливо лише за умови позбавлення права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою, оголошення фізичної особи померлою або виселення.
Конституцією України у ст.41 та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди,відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника, місце його реєстрації та місце знаходження майна. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Оскільки відповідач ОСОБА_2 за місцем реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 не проживає, власних речей не зберігає, що підтверджено зібраними по справі доказами, відповідно до умов договору не знявся з реєстрації, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування квартирою АДРЕСА_1 є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Згідно ч. 1, п. 1 ч.2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.
Керуючись ст.41 Конституції України, ст.150 ЖК України, ст. 16, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст.12, 81, 133,137,141, 223, 229, 247, 263,265, 268, 280, 354 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житлом задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такими, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , судові витрати по справі у вигляді судового збору у сумі 992.40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду шляхом подання протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 , ідентифікаційний номер облікової картки платників податків НОМЕР_2 .

Суддя О.І.Шевська