Яготинський районний суд Київської області
Справа № 382/341/20
Провадження № 2/382/12/23
РІШЕННЯ

Іменем України

07 березня 2023 року Яготинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Кисіль О.А.

при секретарі Твердохліб Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Яготин справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Яготинської міської ради Київської області про визнання неправомірним та скасування рішення про надання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася до Яготинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , Яготинської міської ради Київської області про визнання неправомірним та скасування рішення про надання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку, котра обґрунтована тим, що позивачка народилася та виросла у м. Яготин, разом з чоловіком ОСОБА_3 придбали будинок у м. Яготин разом із земельною ділянкою. З часу придбання будинку пройшло вже більше п`яти років. Попередні власники будинку та земельної ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з приватизованим майном передали у користування частину земельної ділянки, яку весь час обробляли, ще у зв`язку із браком коштів не могли її належно оформити. З часу придбання вони продовжили обробляти земельну ділянку, оскільки вона межує із їх земельною ділянкою та фактично була у власності попередніх власників, які її передали у користування їх сім`ї. Позивачка разом з чоловіком вирощують на частині земельної ділянки овочі, ведуть господарство та обробляють земельну ділянку, яка не була приватизованою. Вони почали збирати кошти на належне її оформлення та повідомили про це свою сусідку, яка також межую із їх ділянкою. Скориставшись вказаною інформацією їх сусідка ОСОБА_2 звернулася у Яготинську міську раду із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації на нашу земельну ділянку та отримала відповідне Рішення. Про вказаний факт їм стало відомо, коли представники землевпорядної організації приїхали затверджувати межі. Вказані дії їх здивували, але сусідка відмовився коментувати цю подію, а тому вони звернулися до земельного відділу Яготинської міської ради. Однак належного результату не отримали, більше того земельна комісія, яка відбулася 18.0.2020 року та на якій вони були присутні наполягала на тому, щоб вони фактично добровільно відмовилися від земельної ділянки, яку постійне обробляють. Основним аргументом вишезгаданої комісії було те, що позивачка нібито фактично обробляє вказану земельну ділянку тільки п`ять років, а її доводи, щодо того що вказану земельну ділянку вже більше тридцяти років обробляли попередні власники, комісію не задовольнили. ЇЇ сусідка яка звернулася за дозволом на приватизацію, добре знала про те, що земельною ділянкою користується сім`я позивачки, взагалі жодного дня не обробляла зазначену земельну ділянку та відношення до неї немає, проживає окремо, а її будинок який межує з ними по сусідству довгий час є пустуючим. Факт, який підтверджує те, що сім`я позивачки та попередні власники постійно користуються та обробляють земельну ділянку є Акт складений депутатом міської ради в якому вищевказані факти підтверджуються підписами сусідів та самим депутатом. Однак, земельна комісія надані позивачкою докази та аргументи взагалі не бере до уваги, а тому вона вимушена звернутися до суду за допомогою у вирішенні вказаного питання. Після того як тільки їм стало відомо, що їх сусідка отримала Рішення Яготинської міської ради про надання дозволу на розробку технічної документації, вона також подала заяву на оформлення земельної ділянки так як фактично вони постійно нею користуються та обробляють. На засіданні чергової 59 сесії Яготинської міської ради сьомого скликання 20.02 2020 року було винесено вказане питання та заява позивачки була відхилена. Доводи позивачки про те, що фактично у них відібрали земельну ділянку, яку вони обробляють навіть не були заслухані.

Листом від 29.02.2020 року №03-13/94 Яготинська міська рада повідомила позивачку про вищезгадане прийняте рішення.

Враховуючи вищевикладене просила визнати неправомірним та скасувати рішення Яготинської міської ради Київської області про надання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_2 по АДРЕСА_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2020 року обрано головуючого суддю Литвин Л. І.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 24.03.2020 року відкрито провадження у справі, та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, визначено строк для подання відзиву на позовну заяву, відповіді та заперечень.

На адресу суду від відповідачки надійшов відзив відповідно до якого просила відмовити у задоволенні позову. Відзив обґрунтовано тим, що отримавши, вручених їй кур`єром 31.03.2020 року (копію конверта додає), від Яготинського районного суду копію ухвали, позовну заяву та інші копії документів, які стосуються цієї справи, ознайомившись з цими документами, заперечує проти позову «про визнання неправомірним та скасування рішення про надання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку» у повному обсязі відносно заявлених позовних вимог позивача та вважаю позовні вимоги ОСОБА_1 (Позивача) безпідставними та такими, шо не відповідають дійсності та заводять в оману суд причині вказання неправдивих і споїворених фактів, які піддають сумніву правомірнісь моїх дій щодо отримання рішення про надання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку та звинувачуючи Яготинську міську раду Київської, області у винесенні неправомірних рішень, не називаючи справжніх причин та не надаючи грунтовних доказів відносно спору щодо цієї земельної ділянки.

Позивач не вказує справжньої і першочергової причини, яка спонукала мене до дій щодо отримання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку, не вказує, згідно яких законодавчих актів вони самі користуються зазначенимив позові земельними ділянками; не вказують, які саме питання розглядала комісія з розгляду земельних спорів вказує, по якій саме причині та відносно якої земельної ділянки міською радою було їм відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою. Обґрунтування заперечення. Як Відповідач 1 у цій справі, ОСОБА_2 , 1965 р.н., народилася і все своє життя живе в м. Яготині, вже 31 рік працює на одному підприємстві, людина, яка вкрай не любить будь-яких конфліктів, надає Яготинському районному суду свої обґрунтовані заперечення щодо позову ОСОБА_1 відносно неї. Приводом її звернення до органів самоврядування щодо питання приватизації земельної ділянки стали безкінечні претензії сім`ї ОСОБА_6 до неї та її чоловіка відносно користування суміжною між їх присадибними ділянками межею, яка завжди була спільного користування з попередніми власниками придбаного ними майна. Вони з чоловіком по-добросусідському, ніколи не входячи в конфлікт, намагалась по доброму вирішити можливість користування 12 метрами спільної межі для їх переходу з присадибної ділянки, яку вона успадкувала від своїх батьків по АДРЕСА_2 , нині це АДРЕСА_3 (копію Витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно за даною адресою додано до присадибної по АДРЕСА_4 , успадкованої від її рідного брата (копію Витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно за даною адресою додано), для обробляння там городу та підтримання тієї присадибної ділянки. За об`єктивних причин під час оформлення батьківської спадщини та державного акту на право власності на присадибну земельну ділянку нею був упущений момент визначення її меж не по фактичній межі, а по периметру огородження (яке ставили її батьки із врахуванням можливості переходу до садиби покійного брата у 1979 році переставили у свій бік (копію Плану схеми земельної ділянки додано), візуально видно викривлення межі, раніще зі сторони від АДРЕСА_4 щирина ділянки була 18 м, а залищилось 16,36 м), що фактично відійщла ця спірна межа до присадибної ділянки по АДРЕСА_3 , тобто колищнім власникам теперіщньої садиби ОСОБА_3 , чоловіка Позивача, що тепер призвело до конфліктної ситуації. Зазначає, що вони ніяким чином не заподіювали щкоду земельній ділянці ОСОБА_6 , тим більще, що в них там нічого, окрім трави, не росте. Вони періодично, не так до відповідачки, як до її чоловіка, який уже 18 років перебуваючи на групі інвалідності, майже щодня буває на їх садибі, в категоричній формі звертались із зауваженнями. Але не зважаючи на їхнє неприязне віднощення, вони старались по-добросусідському до них відноситись, так, як звикли жити з інщими сусідами. Інколи, при їх зверненні, надавали їм допомогу (надавання в користування нащих інструментів для проведення ремонтних робіт, тимчасове користування нащим дворищем для паркування авто їх батьків тощо). Після їхнього переїзду для проживання в будинок чоловік знову став нарікати на їхні часті звинувачення відносно незаконного користування нами межею.

Восени 2019 р., спілкуючись із своєю двоюрідною сестрою ОСОБА_5 , яка разом зі своїм братом ОСОБА_4 продали успадковане від своїх батьків майно ОСОБА_3 , вона поскаржилась їй на претензії ОСОБА_6 відносно нашої, за їхніми словами, «неправомірності» користування межею та отримала від неї інформацію, що при продажі ними майна ОСОБА_3 земельна ділянка, межа якої складає 1/3 спірної суміжної межі між їх садибами, на час продажу майна не була приватизована.

Після отримання від Яготинського районного суду документів, які стосуються цієї справи, вона звернулася з проханням до ОСОБА_5 щодо надання письмового пояснення з приводу уточнення фактів, викладених Позивачем в позовній заяві, що стосуються придбаного майна у неї. ОСОБА_5 , ознайомивщись з позовною заявою Позивача і фактами, викладеними у ній стосовно придбаних у неї, ОСОБА_5 , та її брата ОСОБА_4 , майна, надала письмове пояснення (додаю до відгуку) щодо проданих об`єктів ними та, що сім`я ОСОБА_6 були ними усно проінформовані, відносно того, що ділянки під город, якими користувались батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , були не приватизованими.

Ці вищевказані фактори і стали точкою відліку щодо оформлення мною в приватну власність частини земельної ділянки, яку, з їхньої точки зору, вони обробляють на законних засадах. До того часу я не знала, що ці земельні ділянки ними не приватизовані.

Позивачем у позовній заяві надана неправдива і просто надумана інформація відносно того, що вона звернулась до Яготинської міської ради після того, як дізналась про те, що вони збирають кошти на приватизацію землі - то це, взагалі абсурд. Ми з сім`єю Позивача, враховуючи відсутність спільних інтересів, різницю у віці, браком часу і, саме головне, їх «приязних» відносин, спілкувались на рівні вітання.

Ознайомилась і вивчила ряд законів, щоб впевнитись у правомірності її дій перед тим, як звернутись до органів самоврядування за дозволом на приватизацію спірної земельної ділянки, яка прилягає до обох її присадибних ділянок, а приватизація якої б дійсно вирішила б фактичну причину цієї проблеми і вирішилоея б питання щодо користування межами кожного з них по своїх «законних» земельних ділянках, на чому так наполягали їх нові сусіди з моменту купівлі своєї садиби.

Спочатку вона звернулась у Держгеокадастр, щоб з`ясувати, чи ці земельні ділянки дійсно не перебувають у приватній власності. Одержавши інформацію, що дані земельні ділянки перебувають у вільному земельному фонді, керуючись статтею 14 Конституції України, яка гарантує набуття і реалізацію права власності на землю згідно чинного законодавства всім громадянам України, ч.1 ст. 121 Земельного кодексу України про право громадян України на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності та згідно статті 118 Земельного кодексу України про «Порядок безплатної приватизації земельних ділянок громадянами», вона звернулась до міської ради із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку орієнтовною площею 0,017 га, тобто тієї, яка прилягає до її присадибної ділянки по АДРЕСА_3 , а Дерев`янки користуються Г-подібною ділянкою, однією частиною якої є спірна ділянка на яку вона претендує, а інша її частина, площа якої разів у 5 більща за першу - це прилягаюча да крайньої садиби по АДРЕСА_4 , тобто теж її садиби, на яку вона не претендує і її не цікавить, хто її колись приватизує.

Згідно до п.34 про виріщення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин статті 26 про виключну компетенцію сільеьких, селищних , міеьких рад Глави І про повноваження сільських, селищних, міських рад Розділу II Організаційно-правової основи місцевого еамоврядування Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та інщих законодавчих актів Рішенням Яготинською міською радою сьомого скликання від 03 грудня № 2332-56-УП було прийняте ріщення про надання їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її у приватну власність для ведення селянського господарства по АДРЕСА_1 (копію Рішення додно).

Маючи на руках це Ріщення, вона звернулась до землевпорядної організації, яка надає такі послуги, для виготовлення технічної документації на земельну ділянку. Уклавши з нею договір на виконання робіт із розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, їй дали Акт (прийому-передачі межових знаків на зберігання) погодження меж земельної ділянки по АДРЕСА_3 з суміжними землекористувачами. Отримавши підпис від одних сусідів, звернулись за узгодженням до ОСОБА_3 .. Він та його дружина - Позивач у судовій справі, звісно були дуже здивовані, звісно відмовили у підписанні Акту. Вона їм пояснила, що зважаючи на те, що ця земельна ділянка не перебуває у приватній власності і вона, так, як і вони, бажає ходити "законно" поїї межі, планує цю ділянку приватизувати, тим більще, що ця ділянка прилягає до її садиби і тільки однією межею (метрів 6) межує з їхньою.

Був ще один нюанс, коли вона звернулаеь до ОСОБА_7 з Актом узгодження меж відносно садиби по АДРЕСА_4 , то він не підписував його, поки її чоловік не привіз йому план розташування земельних ділянок із земельного відділу. Це звісно його право не довіряти людям, вбачаючи в їх діях якесь ущемлення своїх інтересів та прав.

Не дивлячись на те, що стаття 198 ЗК України лище вказує, що складовою кадастрових зйомок є погодження меж суміжних земельних ділянок і не надання згоди на погодження меж земельної ділянки суміжного землекористувача не може бути перепоною для розгляду місцевою владою питання про передачу земельної ділянки у власність відповідачу за обставин виготовлення відповідної технічної документації, щоб в подальщому не виникало питань у правомірності оформлення технічної документації землеустрою даної земельної ділянки, 28.01.2020 року вона звернулаеь у відповідності до ст. 158, 161 ЗКУ, ст. 26 п.34 Закону України «Про місцеве самоврядування» до Яготинської міської ради із заявою, щодо виїзду постійної депутатської комісії для виріщення питання щодо відмови підписання Акту узгодження меж суміжного землекористувача (копію заяви додаю). 29.01.2020 року Яготинська міська рада розглянула моє звернення і призначила комісію на 07.02.2020 року.

Дерев`янки, вважаючи і одну і другу земельні ділянки дефакто вже своєю власністю, розпочали свою діяльність по приватизації землі.

До комісії сім`я ОСОБА_6 підготувалась ґрунтовно: заручившись підтримкою деяких членів комісії (з власних етичних міркувань не буду називати прізвища), виливши купу звинувачень і бруду в її бік, звинувачуючи у неправомірності її дій, відстоюючи тільки інтереси ОСОБА_6 , почали вимагати її згоди і рішень комісії на встановлення сервітуту на ще ніким не приватизовані земельні ділянки, при цьому чомусь не пропонуючи оформлення договору сервітуту зі своєї сторони щодо спірної між нами межі, вона подавала заяву, щоб депутатеька комісія об`єктивно згідно закону розглянула питання у правомірності відмови підписання Акту. До згоди сторони спору не дійщли і комісія вирішила для більш детального розгляду питання провести виїзне засідання комісії. 13.02.2020 року виїзна комісія якимось дивним чином відбулась без її присутноеті, але в присутності ОСОБА_6 , мотивуючи, що не додзвонились до неї попередньо, передзвонили їй вже з місця виїзду комісії. По телефону вона дізналаеь, що її питання буде розглянуто на сесії Яготинської міської ради 20.02.2020 року.

На сесію Яготинської міської ради, крім спірного питання відносно земельної ділянки по АДРЕСА_3 , було винесене питання про надання ОСОБА_1 (Позивачу) дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку із врахуванням спірної земельної ділянки, на яку вже було прийняте Ріщення Яготинської міської ради Київської області про надання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку ОСОБА_2 , тобто їй. Захисники Дерев`янків перед тим, як Головуючий сесії надав слово присутньому на виїзній комісії фахівцю з землеустрою ОСОБА_8 , охарактеризували суть справи так, що здавалось не тільки їй, а й присутнім, що це обвинувальний вирок уже на суді, вказуючи навіть на її моральну сторону щодо права на приватизацію земельної ділянки. Потім ОСОБА_8 , який був присутнім на виїзній комісії детально доповів про розгляд питання та виеновки відповідно до нормативних актів, використовуючи план розташування земельних ділянок на карті для того, щоб присутні, сприймаючи візуально, більш детально розуміли сутність справи при винесенні рішення стосовно питання незгоди суміжного користувача у підписанні Акту погодження меж. За рішення на виготовлення проекту документації щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_3 ОСОБА_2 (дозвіл вже задано вищевказаним Рішенням) без погодження меж власником суміжної земельної ділянки - ОСОБА_3 проголосувало 18 депутатів із 20 присутніх (копію Рішення додаю). А при розгляді питання про надання дозволу на виготовлення проекту і документації щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 було відмовлено, підставою для якої згідно статті 118 п.7 є наявність прийнятих відповідно цих земельних ділянок нормативно-правових актів, тобто на частину заявленої земельної ділянки уже є прийняте Рішення Яготинської міської ради. На сесії було озвучено, що ОСОБА_1 було запропоновано написати заяву про надання дозволу на виготовлення проектної документації на більшу частину земельної ділянку, прилеглої до АДРЕСА_4 , але вона не погодилась і написала на всю ділянку. Також на сесії було зауважено, що ОСОБА_1 напередодні сесії була присутня на комісії по земельних спорах, де розглядалось подібне питання і де також було винесене аналогічне ріщення.

Звісно ці рішення не задовольнили сподівань ОСОБА_1 і через декілька днів був їй телефонний дзвінок від їхнього адвоката. Він толерантно надав їй інформацію щодо вимог ОСОБА_6 щодо оформлення договору сервітуту 2x16 м «для проїзду тракторцем» із площі 0,017 га, то звісно вона не погодилась, хоч на засіданні комісії вона пропонувала для їхнього проходу стежку щириною 0,8 м до «майбутньої» їхньої земельної ділянки. На такі пропозиції я звісно не могла погодитись тому, що у відповідності до ч.4 статті 98 ЗКУ сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений, та встановлюється виключно у разі, коли потреби особи, в інтересах якої встановлюється сервітут, не можуть бути задоволені іншим способом (ч. 1 ст. 401 ЦКУ), тобто коли в інший спосіб добратися до ділянки неможливо. До ділянки, яку обробляють і яка була запропонована для їхньої приватизації, розташованої в кінці АДРЕСА_4 завжди існував та існує і проїзд і підхід по АДРЕСА_4 , звідки завжди і заїжджав трактор для оранки цієї земельної ділянки. Також були озвучені пропозиції про незрозумілий обмін ділянками за їх рахунок та натякав на можливе звернення ОСОБА_6 з позовом до суду. Вона детально розповіла адвокату про ситуацію і обґрунтувала свої дії у відповідності із законами, якими вона керувалась.

Тепер ОСОБА_9 подала до суду позовну заяву для захисту своїх інтересів, не зважаючи на інтереси інших, розраховуючи будь-яким чином досягти своєї мети вважаючи, мабуть, що вони на все мають більше прав, ніж всі інші громадяни України. Але ОСОБА_1 , мабуть, не відноситься до пільгової категорії і має рівні права з інщими громадянами України. Сім`я ОСОБА_6 п`ятий рік хоче обробляти ці земельні ділянки, або те, що декілька поколінь її родини жили та працювали на цьому дворищі, бо як працівнику колгоспу її бабусі у свій час було виділено для ведення господарства 0,4 га, де тепер розташовано 4 садиби, юридичної сили немає, бо ці залишки землі не приватизовані до цього часу.

Згідно статті 125 ЗКУ право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування нею виникає з моменту державно реєстрації цих прав. Згідно статті 1 «Закону України про Державний контроль за використанням та охороною земель», самовільне зайняття земельної ділянки - це будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо земельної ділянки за винятком дій які відповідно закону є правомірними. Не є правопорушенням відсутність у власника будинку, будівлі, споруди зареєстрованого права на земельну ділянку, яка має іншого власника і на якій ці будинок, будівлі і споруди розташовані. У інших випадках відсутності документів земельна ділянка вважається зайнята самовільно. Часу у ОСОБА_6 на узаконення земельних ділянок з часу придбання садиби вистачало. А за самовільне зайняття земельної ділянки є відповідальність згідно п. «б» ч. 1 ст. 211 ЗКУ. Стосовно інформації ОСОБА_9 , що вона не проживає в своєму будинку, то це питання, взагалі, її не повинно турбувати. На підставі викладеного, вважає, що вимоги позивача надумані і не відповідають закону.

На адресу Яготинського районного суду Київської області від позивача надійшла відповідь на відзив, з котрого вбачається, що 30.04.2020 року вона отримала поштовим зв`язком від відповідача відзив на позовну заяву. Відповідно до ст. 179 ЦПК України, позивачу після отримання відзиву, надається законом право на подачу відповіді на відзив відповідача.

У відповіді на відзив, згідно приписів ч. 1 ст. 179 ЦПК України, позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення.

Ознайомившись із відзивом на позовну заяву, вважає, що поданий відповідачем відзив є безпідставним, а наведені в ньому мотиви і аргументи вказують на спотворення відповідачем дійсних обставин справи та невірне витлумачення норм матеріального права, що регулюють дані правовідносини. Позивачка разом з чоловіком ОСОБА_10 обробляє спірну земельну ділянку вже досить давно, однак незважаючи на це Рішення про надання дозволу на її оформлення було надано відповідачу.

Попередні власники будинку та земельної ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 разом з приватизованим майном передали у користування частину земельної ділянки, яку весь час обробляли, але у зв`язку із браком коштів не могли її належно оформити.

З часу придбання ми продовжили обробляти земельну ділянку, оскільки вона межує із нашою земельною ділянкою та фактично була у власності попередніх власників, які як вона вже повідомляла передали у користування її сім`ї. Разом з чоловіком вирощують на частині земельної ділянки овочі, ведуть господарство та обробляють земельну ділянку, яка не була приватизованою. Вони почали збирати кошти на належне її оформлення та повідомили про це свою сусідку, яка також межує із їх ділянкою. Скориставшись вказаною інформацією її сусідка ОСОБА_2 звернулася у Яготинську міську раду із заявою про надання дозволу на розробку технічної документації на їх земельну ділянку та отримала відповідне Рішення. Про вказаний факт їм стало відомо, коли представники землевпорядної організації приїхали затверджувати межі. Вказані дії їх здивували, але сусідка відмовився коментувати цю подію, а тому вони звернулися до земельного відділу Яготинської міської ради. Однак належного результату не отримали, більше того земельна комісія, яка відбулася 18.0.2020 року та на якій вони були присутні полягала на тому, щоб вони фактично добровільно відмовилися від земельної ділянки, яку постійно ороблють. Основним аргументом вищезгаданої комісії було те, що вона нібито фактично обробляє вказану земельну ділянку тільки п`ять років, а її доводи, щодо того що вказану земельну ділянку не більше тридцяти років обробляли попередні власники, комісією не задовольнили. Хоче голосити, що її сусідка яка звернулася за дозволом на приватизацію, добре знала про те, що земельною ділянкою користується їх сім`я, взагалі жодного дня не обробляла зазначену земельну ділянку та відношення до неї немає, проживає окремо, а її будинок який межує з нимим по сусідству довгий час є пустуючим.

Факт, який підтверджує те, що їх сім`я та попередні власники постійно користуються та обробляють земельну ділянку є Акт складений депутатом міської ради в якому вищевказані факти підтверджуються підписами сусідів та самим депутатом.

Додатково додає, що після того як тільки їм стало відомо, що їх сусідка отримала Рішення Яготинської міської ради про надання дозволу на розробку технічної документації, вона також подала Заяву на оформлення земельної ділянки так як фактично вони постійно нею користуються та обробляють. На засіданні чергової 59 сесії Яготинської міської ради сьомого скликання 20.02.2020 року було винесено вказане питання та її заява була відхилена. Доводи позивачки про те, що фактично у них відібрали земельну ділянку, яку вони обробляють навіть не були заслухані.

Листом від 29.02.2020 року №03-13/94 Яготинська міська рада повідомила позивачку про вищезгадане прийняте рішення.

У своєму відзиві відповідачка вказує про наявність довгий час спору між ними за спірну земельну ділянку, однак насправді ніякого спору між нами до того, як відповідачі дізнавшись про те, що вони збираємо кошти на приватизацію не було. Відповідач вказує про їх сусідство, однак фактично в будинку остання не проживає, спірною земельною ділянкою ніколи не користувалася та не обробляла її. Ствердження Відповідача про те, що на спірній земельній ділянці нічого не росте, також не відповідає дійсності, оскільки вони постійно обробляють вказану земельну ділянку та вирощують сільськогосподарські культури для власного споживання, що підтверджується вищевказаним Актом місцевого депутата та підписами свідків.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Відповідно до частини першої статті 122 Земельного кодексу України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ст. 19 Конституції України, частина 3 ст. 24 Закону України «По місцеве самоврядування в Україні» визначено, що органи місцевого самоврядування та їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.

Згідно зі статті 144 Конституції України передбачено, що органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.

Суб`єктивне право на земельну ділянку виникає і реалізується на підставах і в порядку, визначених Конституцією України, Земельним Кодексом України та іншими законами України, що регулюють земельні відносини.

У ч. 1 ст. 15 ЦК визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його ворушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, указана норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою ітя звернення особи по захист свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ст.15 ЦК, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду по захист наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від цього вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Матеріально-правовий аспект захисту цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з`ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

У ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визнається право людини на доступ до правосуддя, а у ст. 13 на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу про захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Європейський суд з прав людини, ухвалюючи рішення від 9.12.2010 у справі «Буланов та Купчик проти України», яке набуло статусу остаточного 9.03.2011, сказав, що §1 ст.6 конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики Суду включає не тільки право ініціювати провадження, але й право отримати «вирішення» спору судом (рішення у справі «Кutit v Croatia», №48778/99, п.25, ЕСНR 2002-П).

Крім того, ЄСПЛ у рішенні від 13.05.80 в справі «Артіко проти Італії» (п.35), рішенні від 30.05.2013 в справі «Наталія Михайленко проти України» (п.32) визначає, що конвенція призначена для гарантування не теоретичних або примарних прав, а прав практичних та ефективних.

Згідно з рішенням Конституційного Суду від 1.12.2004 №18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст.4 ЦПК 2004 року та інших законах у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо неопосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції та законам, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Статтею 158 Земельного кодексу України передбачено, що земельні спори виріщуються судами, органами місцевого самоврядування та центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин. Виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, вирішує земельні спори щодо меж земельних ділянок за межами населених пзшктів, розташування обмежень у використанні земель та земельних сервітутів. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Відповідно п. 10 ч. 175 Цивільного процесуального кодексу України підтверджую, що мною не подано іншого позову (позовів) до цього ж відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.

Враховуючи, те, що її сім`я фактично постійно користується земельною ділянкою, обробляє її та висаджує овочеві культури, а наразі на вказану земельну ділянку було видано дозвіл на ім`я ОСОБА_2 , якій надано право на розробку проекту землеустрою, а їй відмовлено.

Відповідно до розпорядження керівника апарату суду № 111 від 27.09.2021 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_11 , згідно рішення Вищої ради правосуддя, зроблено повторний розподіл справи та призначено головуючого суддю Кисіль О. А.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 07.10.2021 дану справу було прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Яготинського районного суду Київської області від 20.12.2021 року, призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні вимоги позову підтримала та просила їх задоволити, проте не зазначила, які вимоги закону порушила Яготинська міська рада.

Відповідачка ОСОБА_2 вимоги позову не визнала, просила відмовити у задоволенні позову, оскільки вона звернулась з відповідною заявою, відповідно до чиного законодавства України та голосування відбувалось прозоро щодо прийнятого рішення мьською радою.

Представник Яготинської міської ради в задоволенні позову просила відмовити з огляду на те, що при прийнятті рішення ЗК України порушено не було та позивачем не було зазначено яке чинне законодавство України було порушено Яготинською міською радою.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, враховуючи письмові пояснення сторін по справі, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії пасторта ОСОБА_1 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6)

Відповідно до копії акту обстеження (а.с.7) вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 проживають за адресою в АДРЕСА_1 у власному будинку. Площа приватизованої земельної ділянки під будівлями та садом 0,11 га., а також родина ОСОБА_6 з 2015 року, так, як і попередні власники даного будинку, обробляє під город земельну ділянку площею 0,10 га., що межує з приватизованою ділянкою, про що свідчать сусіди ОСОБА_12 , ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , проте не заазначено де саме знаходиться дана земельна ділянка.

Відповідно до копії план-схеми розташування земельної ділянки (а.с.8) вказано місце розташування земельної ділянки та межі населеного пункту.

Згідно копії заяви (а.с.9) вбачається, що ОСОБА_1 зверталася до Яготинської міської ради про надання дозволу на розробку проекту на земельну ділянку по АДРЕСА_1 .

Відповідно до копії паспорта та ідентифікаційного номера (а.с.26-28) ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрована в АДРЕСА_2 .

Згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №768860 від 12.06.2003 року (а.с.29) вбачається, що домоволодіння за адресою АДРЕСА_2 належить на підставі свідоцтва про право власності на спадщину ОСОБА_2 , форма власності приватна.

Згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10031150 від 07.03.2006 року (а.с.30) вбачається, що домоволодіння за адресою АДРЕСА_4 належить на підставі свідоцтва про право власності на спадщину ОСОБА_2 , форма власності приватна.

Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯА №460742 (а.с.31) виданого ОСОБА_2 , на підставі рішення Яготинської міської ради від 22.03.2005 року № 975-19-V, є власником земельної ділянки площею 0,0939 га. за адресою: АДРЕСА_2 , яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та будівель і споруд відповідно до плану меж земельної ділянки та схеми розташування земельноїх ділянки (а.с.31-32).

Згідно копії рішення Яготинської міської ради від 03.12.2019 року №2332-56-VII, про надання гр. ОСОБА_2 дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для передачі її у приватну власність для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 (а.с.33) надано ОСОБА_2 дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,017 га., для передачі її в приватну власність для ведення особистого селенського господарства по АДРЕСА_1 в межах населеного пункту в адміністративних межах Яготинської міської ради.

Відповідно до копії заяви ОСОБА_2 від 28.01.2020 року (а.с.34), вбачається, що ОСОБА_2 зверталася про з проханням про виїзд постійної депутатської комісії з питань регулювання земельних відносин, для вирішення питання по підписанню акту приймання передачі межових знаків. Листом Яготинської міської ради про розгляд звернення ОСОБА_2 (а.с.35) повідомлено, що розгляд даного звернення буде розглянуто під час засідання комісії в межах чинного законодавства. Згідно рішення Яготинської міської ради про розгляд земельного спору за заявою ОСОБА_2 від 20.02.2020 року №2552-59-VII, вбачається, що дозволено ОСОБА_2 виготовити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,017 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 ., без погодження меж власником суміжної земельної ділянки - ОСОБА_3 (а.с.36).

Письмові пояснення ОСОБА_5 від 05.04.2020 року (а.с.37-38) суд не може прийняти до уваги, оскільки вона не була допитана в судовому засіданні та не попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиві покази.

ОСОБА_3 , є власником будинку та земельних ділянок, відповідно до договорів купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, від 15.12.2015 року, що розташований за адресою АДРЕСА_5 ) (а.с.39), та договору купівлі - продажу земельої ділянки від 15.12.2015 року на якій знаходиться вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, площею 0,10 га (а.с.40), та земельної ділянки, площею 0,0163 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.41).

Відповідно до копії листа від 29.02.2020 року №03-13/94 Яготинська місько рада повідомила ОСОБА_3 , що на засіданні чергової 59 сесії Яготинської міської ради сьомого скликання 20.02.2020 року було винесено питання ОСОБА_3 щодо надання дозволу на розробку пректу землеустрою для передачі її в приватну власність для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 , але заява була відхилена (а.с.49-50).

Відповідно до копії рішення Яготинської міської ради сьомого скликання від 25.06.2020 року №2711-65-VII (а.с.73) вбачається, що затверджено розроблений ФОП ОСОБА_8 проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки (кадастровий номер :07:049:0139) у приватну власність ОСОБА_2 , площею 0,0169 га для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 в межах населеного пункту в адміністративних межах Яготинської міської ради та передати її у приватну власність ОСОБА_2 , що підтверджується Витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 19.05.2020 року (а.с.74-78) та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.79), що підтверджується витягом з системи поіменного голосування "Рада Голос" Яготинської міської ради 59 сесії від 20.02.2020 року та 65 сесії від 25.06.2020 року (а.с.176-178).

Згідно копії рішення Яготинської міської ради сьомого скликання від 30.04.2020 року №2602-62-VII (а.с.179) вбачається, що ОСОБА_3 надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,10 га для передачі її в приватну власність для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_6 в межах населеного пункту в адміністративних межах Яготинської міської ради.

Згідно із частини першої статті 15, частини першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державній реєстрації прав, зокрема, підлягає право власності (п. 1 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Згідно з ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор, крім іншого: встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації; перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення.

Відповідно до частин 2, 4 статті 18 та частини 1 статті 22 вказаного Закону перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень; державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам. Документи, що подаються для державної реєстрації прав, повинні відповідати вимогам, встановленим цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до положень п. 3 ч. 1 ст. 24 вказаного Закону у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам, встановленим цим законом.

Згідно ст.125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.126 ЗК України, право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Відповідно до ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об`єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду цільового призначення. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.117 ЗК України, передача земельних ділянок державної власності у комунальну власність чи навпаки здійснюється за рішеннями відповідних органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, які здійснюють розпорядження землями державної чи комунальної власності відповідно до повноважень, визначених цим Кодексом. У рішенні органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність зазначаються кадастровий номер земельної ділянки, її місце розташування, площа, цільове призначення, відомості про обтяження речових прав на земельну ділянку, обмеження у її використанні. На підставі рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність складається акт приймання-передачі такої земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у державну чи комунальну власність разом з актом приймання-передачі такої земельної ділянки є підставою для державної реєстрації права власності держави, територіальної громади на неї. До земель державної власності, які не можуть передаватися у комунальну власність, належать земельні ділянки, що використовуються Чорноморським флотом Російської Федерації на території України на підставі міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна державної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів державної влади, державних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у комунальну власність. До земель комунальної власності, які не можуть передаватися у державну власність, належать земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності, а також земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій, крім випадків передачі таких об`єктів у державну власність.

Отже, позивачем не доведено того факту, що ОСОБА_2 було надано земельну ділянку у приватну власність кадастровий номер :07:049:0139 за адресою: АДРЕСА_1 площею 0,0169 га для ведення особистого селянського господарства в межаж населеного пункту в адміністративних межах Яготинської міської ради, в порушення вимог ЗК України. Крім цього, позивачем не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст.ст.77-78 ЦПК України, що саме у позивача спірна земельна ділянка перебувала у коритуванні із врахуванням вимог ЗК України. Таким чином, в судовому засіданні не здобуто доказів, які були б підставою для скасування рішення Яготинської міської ради про надання дозволу ОСОБА_2 на розробку технічної документації на земельну ділянку.

Керуючись ст.ст. 13, 77, 78, 81, 141, 258-260, 263-265 ЦПК України, ст.ст. 15-16 ЦК України, ст.ст.116, 117, 125, 126 ЗК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», суд

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Яготинської міської ради Київської області про визнання неправомірним та скасування рішення про надання дозволу на розробку технічної документації на земельну ділянку, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня проголошення повного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, після проголошення повного рішення 17 березня 2023 року, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Кисіль О. А.