Справа № 162/380/22
Провадження № 2/162/8/2023
ЛЮБЕШІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року смт Любешів

Любешівський районний суд Волинської області у складі:

головуючого - судді Цибень О.В.,

за участю секретаря судового засідання Будько І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування в особі Любешівської селищної ради про визначення місця проживання дітей

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 27.07.2022 року звернувся до Любешівського районного суду Волинської області із вказаним позовом.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 04.10.2019 року у справі №162/562/19 було розірвано шлюб між сторонами, укладений 17.11.2009 року. Від шлюбу мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти залишились проживати з ним, спочатку в будинку його матері (де діти зареєстровані), пізніше в окремому будинку за адресою АДРЕСА_1 . відповідач живе окремо з червня 2019 року саме з цього часу діти проживають з ним. Він, як батько, створює всі належні умови для їх утримання, виховання та розвитку.

Виходячи з принципу «найкращих інтересів дитини», просить визначити місце проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_2 .

Ухвалою Любешівського районного суду Волинської області від 09.08.2022 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання.

Учасники в судове засідання не з`явилися.

Представник позивача адвокат Сацик Т.Т. подала до суду заяву про відмову від позовних вимог в частині визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 з батьком. Позовні вимоги в частині визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 з батьком підтримують та просять їх задовольнити. Судові витрати залишити за позивачем, розгляд справи проводити у відсутності позивача та його представника.

Представник відповідача адвокат Філіпович-Силка Т.Ю. подала до суду заяву про визнання позову (часткове), а саме щодо визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 з батьком. Розгляд справи проводити у відсутності відповідача та його представника.

Представник третьої особи подала до суду заяву про розгляд справи без її участі.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника), без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

За таких обставин, суд, дослідивши матеріали справи, дійшов таких висновків.

На підставі поданої представником позивача заяви судом 22.02.2023 року було постановлено ухвалу, якою прийнято відмову позивача ОСОБА_1 від позову у справі про визначення місця проживання дітей до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування в особі Любешівської селищної ради в частині визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 з батьком та провадження по справі в цій частині закрито.

Відповідно до п.1 ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.

Згідно із ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Як роз`яснив Пленум Верхового Суду України у п.24 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебували у шлюбі з 17.11.2009 року, який було розірвано рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 04.10.2019 року у справі №162/562/19.

Від шлюбу сторони мають дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ), та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ).

Згідно зі ст. 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно зі статтею 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно з положеннями ч.1 ст. 3, ч.1 ст. 9 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Принцип 6 Декларації прав дитини, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що також закріплено в ст.141 СК України та Конвенції про права дитини.

Крім цього, слід зауважити, що поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки батько дитини у разі визначення місця проживання дитини з матір`ю необмежений у своєму правах на спілкування з дитиною, турботі відносно дитини та участі у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір`ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини.

На підставі вказаного та визнання позову відповідачем в частині визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 з батьком, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

За клопотанням сторони позивача судові витрати по справі залишити за позивачем.

Керуючись ст.13, 49, 206 ЦПК України, ст. 141, 160-161 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування в особі Любешівської селищної ради про визначення місця проживання неповнолітнього ОСОБА_4 задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 .

Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 , АДРЕСА_2 ).

Представник позивача: ОСОБА_5 (адреса робочого місця: АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП НОМЕР_4 ; адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_4 ).

Представник відповідача: ОСОБА_6 (адреса робочого місця АДРЕСА_5 ).

Третя особа: Орган опіки та піклування в особі Любешівської селищної ради (вул. Незалежності, 53, смт Любешів Камінь-Каширського району Волинської області).

Суддя Любешівського районного суду Волинської області Ольга ЦИБЕНЬ