ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2023 року м. Чернівці

справа № 727/7163/22

провадження №22-ц/822/118/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

секретар Петранюк Ю.Т.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 листопада 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

Позов обгрунтовано наступним. Сторони знаходяться в шлюбі, зареєстрованому 06.05.2021 року Вижницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), за актовим записом №52. Позивач вказує, що сторони припинили шлюбні відносини та не підтримують їх. Дітей від шлюбу немає. Подальше перебування з відповідачем у шлюбі, позивач вважає порушенням своїх прав та охоронюваних законом інтересів.

Позивач просить розірвати шлюб, зареєстрований 06 травня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відділом державної реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції, про що зроблений актовий запис №180487.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 листопада 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу задоволено.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований 06.05.2021 року Вижницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) за актовим записом №52.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 листопада 2022 року. Надати йому ОСОБА_1 та його дружині ОСОБА_3 шести місячний строк для примирення.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

ОСОБА_1 у своїй апеляційній скарзі посилається на те, що суд першої інстанції, всупереч ч.4 ст.263 ЦПК України, не врахував та не з`ясував обставин, що відповідно до ст.112 СК України підлягають встановленню. Суд першої інстанції позбавив сторони можливості брати участь у судовому засіданні пов`язаному із розглядом справи.

Так, ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 29 вересня 2022 року відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу. Розгляд справи призначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

24 жовтня 2022 року відповідач ОСОБА_1 подав заперечення щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, в яких, посилаючись на важливе значення справи для нього, просив цивільну справу про розірвання шлюбу між ним та ОСОБА_2 розглядати за правилами загального позовного провадження та призначити дату підготовчого судового засідання.

Однак, ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 листопада 2022 року відповідачу ОСОБА_4 відмовлено у задоволені заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, та в той же день ухвалено рішення про розірвання шлюбу.

Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи відповідачу у розгляді справи за правилами загального позовного провадження та ухвалюючи у той же день судове рішення, фактично обмежив право відповідача брати безпосередню участь у судовому процесі.

Суд першої інстанції фактично не міг встановити обставини справи та наявність чи відсутність підстав для надання сторонам часу для примирення.

Отже, суд першої інстанції, обмежив право учасників справи брати участь у судовому засіданні, не вжив заходів та не роз`яснив відповідачу право на примирення подружжя.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 06.05.2021 року Вижницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) за актовим записом №52. Позивач має бажання розірвати шлюб із відповідачем. Причиною припинення сімейно-шлюбних відносин стало те, що сторони припинили сімейно-шлюбі відносини, спільно не проживають, у них не має спільного сімейного бюджету, вони спільно не вирішують сімейні питання. Подальше перебування сторін у шлюбі було б порушенням прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції, керуючись ст.367 ЦПК України, переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення у справі суд першої інстанції дійшов до висновку, що позивач має бажання розірвати шлюб із відповідачем. Відповідач проти цього не заперечує. Причиною припинення сімейно-шлюбних відносин стало те, що сторони припинили сімейно-шлюбі відносини, спільно не проживають, у них не має спільного сімейного бюджету, вони спільно не вирішують сімейні питання. Дітей від шлюбу немає.

Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Згідно з ч. ч. 3,4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно із ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ч. 1 ст.110 СК України). Згідно зі ст. 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

У п.п. 10, 11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21 грудня 2007 року роз`яснено, що проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішення позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. У рішенні суду у справі про розірвання шлюбу, зокрема, має бути зазначено дата й місце реєстрації шлюбу, час та причини фактичного його припинення, мотиви, з яких суд визнав збереження сім`ї можливим чи неможливим, обґрунтовані висновки з приводу інших заявлених вимог. У резолютивній частині рішення слід навести відомості, необхідні для реєстрації розірвання шлюбу в органах РАЦС.

З наведених обставин справи вбачається, що позивач, звертаючись із позовом має бажання розірвати шлюб із відповідачем. Причиною припинення сімейно-шлюбних відносин, як зазначає позивач, стало те, що сторони припинили сімейно-шлюбі відносини, спільно не проживають, у них не має спільного сімейного бюджету, вони спільно не вирішують сімейні питання, дітей від шлюбу немає, тому суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

Виходячи з засад сімейного законодавства шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

В апеляційній скарзі відповідач вказує, що суд першої інстанції не встановив обставини справи та наявність чи відсутність підстав для надання сторонам строку для примирення.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

У позовній заяві позивач зазначав, що протягом останніх декількох місяців вони разом не проживають. Стосунки розладились, зникло взаєморозуміння, кожен живе своїми інтересами, окремим життям, збереження шлюбу неможливе. Шлюбні відносини припинено, сім`я фактично розпалася, зберегти її практично не можливо.

В суді апеляційної інстанції позивач зазначені обставини підтвердила, на примирення не погоджується.

Апелянт та його представник, які належним чином були повідомленні, не з`явилися на розгляд апеляційної скарги.

Встановивши, що позивач не має наміру продовжувати подальші шлюбні відносини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про неможливість збереження шлюбу та наявність підстав для задоволення позову про розірвання шлюбу.

Безпідставними є доводи апелянта, що суд першої інстанції позбавив сторони можливості брати участь у судовому засіданні пов`язаному із розглядом справи та розглянув справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, не встановивши при цьому всіх обставин по справі.

Дана категорія справ, відповідно до положень ст.ст. 274-279 ЦПК України, може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами.

Доводи апелянта, щодо строку на примирення є безпідставними, оскільки, як вбачається з матеріалів справи, позовна заява про розірвання шлюбу надійшла до суду у серпні 2022 року, за вказаний період часу примирення між сторонами не відбулося, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції та вирішення питання про надання строку для примирення сторін.

За наведених обставин, підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції немає.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вижницького районного суду Чернівецької області від 21 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови 24 лютого 2023 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: Н.К. Височанська

І.М. Литвинюк