Справа №639/1737/22
Провадження №2/639/395/23
19 січня 2023 року Жовтневий районний суд м. Харкова
в складі: головуючого - судді Баркової Н.В.,
за участю секретарів Волкової С.І., Карбовської М.О., Чорного О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя заявою, -
30.06.2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, який в подальшому був уточнений, до відповідача ОСОБА_2 і просить суд звільнити її від сплати судового збору, враховуючи важкий матеріальний стан; здійснити поділ квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , без її реального поділу, в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та залишити квартиру у спільній частковій власності; судові витрати по справі стягнути з відповідача.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що позивач та ОСОБА_3 перебували у шлюбі з 07.07.1983 року по 12.12.2005 року. 13.12.2005 року шлюб між ними був розірваний, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 від 25.01.2012 року. 02.06.2012 року позивач зареєструвала шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.10.2013 року (справа № 639/7473/13-ц, провадження 2/639/2324/2013) шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано, після розлучення позивач залишила прізвище ОСОБА_5 . У період перебування у шлюбі із ОСОБА_2 була придбана за договором купівлі-продажу № НЗ-243 від 20.03.1996 року квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно зі звітом про незалежну оцінку квартири АДРЕСА_3 , її ринкова вартість складає 1000015,00 грн. без ПДВ. З лютого 2022 року позивач та відповідач не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема, зазначеної квартири, оскільки на адресу позивача надходять погрози від ОСОБА_2 про те, що він продасть вказану квартиру, а позивача - вижене. Позивач вказує, що зареєстрована у спірній квартирі, з 30.05.1997 року щомісяця оплачує комунальні послуги, особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг (водопостачання та електроенергія) відкриті на її ім`я, іншого житла у позивача немає. Отже, своєю поведінкою відповідач порушує право позивача на спільну сумісну власність на зазначену квартиру. Оскільки, майно було придбане позивачем та відповідачем в період шлюбу, воно належить їм, як подружжю, на праві спільної сумісної власності, тому позивач має намір поділити вищезазначене майно, шляхом визначення за нею 1/2 частки квартири без її реального поділу та залишити квартиру у спільній частковій власності.
У зв`язку з викладеним, позивач вимушена звернутися до суду з вказаним позовом.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 04.07.2022 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - залишено без руху. Надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви протягом 10 днів з дня отримання копії даної ухвали.
На виконання ухвали суду від 04.07.2022 року позивачем надано уточнену позовну заяву.
Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 13.07.2022 року клопотання позивача ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору задоволено частково. Відстрочено ОСОБА_1 оплату судового збору до ухвалення судового рішення у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. В іншій частині у задоволенні клопотання відмовлено. Прийнято позов до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя. Призначено підготовче засідання.
15.08.2022 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя закрито, призначено справу до судового розгляду по суті.
29.11.2022 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова клопотання позивача ОСОБА_1 про витребування доказів у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задоволено. Зобов`язано Комунальне підприємство «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради надати суду: Інформацію щодо особи та підстав реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_2 .
Суду надані відповідні докази.
В судове засідання 19.01.2023 року учасники справи не з`явились, повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити та не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач ОСОБА_2 , згідно вимог ст. 128 ЦПК України, у судові засідання повторно не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Жовтневого районного суду м. Харкова від 19.01.2023 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
Суд, дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 07.07.1983 року ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уклав шлюб з ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено відповідний актовий запис №1560 та підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 07.07.1983 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_7 (а.с.10).
13.12.2005 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_8 розірвано, про що вчинено актовий запис №431 і підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серія НОМЕР_1 , виданим 25.01.2012 року. Прізвища чоловіка та дружини після реєстрації розірвання шлюбу залишені без змін (а.с.11).
02.06.2012 року ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уклала шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис №216 та підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 , виданого 02.06.2012 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_5 (а.с.15).
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 31.10.2013 року (справа №639/7473/13-ц) шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано, після розірвання шлюбу прізвище дружини не змінювалось (а.с.16).
Під час перебування позивача в зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , останнім на підставі договору купівлі-продажу № НЗ-243 від 20.03.1996 року, посвідченому на біржі нерухомості та основних фондів «Україна» придбана у власність за два міліарди карбованців квартира за адресою: АДРЕСА_1 . Договір зареєстровано 21.03.1996 року в органах технічної інвентаризації за реєстровим номером П-5-4269 (а.с.12-14).
Як вбачається з довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб Департаменту реєстрації ХМР від 28.06.2022 року, позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.20). Відповідно до копії паспорта позивача серії НОМЕР_4 , виданого 23.08.2012 року Жовтневим РВ у м. Харкові ГУ ДМС України в Харківській області, вказана реєстрація місця проживання проведена 30.05.1997 року (а.с.18)
На даний час згідно зі звітом про незалежну оцінку квартири АДРЕСА_4 , її ринкова вартість складає 1 000 015,00 грн. без ПДВ (а.с.32-55).
Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 19.01.2023 року у реєстрі відсутні відомості про власників нерухомого майна, а саме: кв. АДРЕСА_2 (а.с.104).
Однак з відповіді КП «ХМБТІ» ХМР від 15.12.2022 року вбачається, що згідно з наявними архівними матеріалами реєстрація права приватної власності на квартиру АДРЕСА_2 станом на 31.12.2012 року проведена КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» Харківської міської ради на ім`я ОСОБА_9 (російською мовою) на підставі договору купівлі-продажу, зареєстрованого 20.03.1996 року Біржею нерухомості та основних фондів, № НЗ-243. Згідно з реєстру назв урбанонімів міста Харкова, затвердженому рішенням 9 сесії Харківської міської ради 24 скликання від 25.12.2002 року, з подальшими змінами та доповненнями чинна назва _ вулиця Тімірязєва (а.с. 98).
Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Положеннями ч. 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статті 12 ЦПК України та згідно з ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Статтею 82 ЦПК України передбачені підстави звільнення від доказування.
Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм, викладені в постановах Верховного Суду.
В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Захист права власності фізичних та юридичних осіб гарантовані Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України.
Статті 15 та 16 ЦК України вказують, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Суд зазначає, що дійсно відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Згідно з частиною першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Частинами 1, 4, 5 ст. 71 СК України передбачено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
За змістом п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності таких осіб, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення чч.4, 5 ст.71 Сімейного кодексу щодо обов`язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим відповідної суми на депозитний рахунок суду.
За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 Цивільного кодексу, за умови звернення подружжя (одного з них) із таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної суми.
Якщо жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу й залишає майно в їх спільній частковій власності.
В даному випадку вимоги про поділ в натурі неподільної речі та стягнення грошової компенсації позивачем не заявлені.
В п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.
З огляду на досліджені докази, розглядаючи спір в межах позовних вимог, враховуючи, ненадання відповідачем відзиву на позов з відповідними запереченнями і доказами на їх підтвердження, судом встановлено, що спірна квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 придбана сторонами під час шлюбу, отже є спільною сумісною власністю подружжя. Докази того, що майно набуто виключно або частково за кошти, які належали особисто відповідачу ОСОБА_2 , суду не надані. За таких обставин, суд виходить із презумпції права спільної сумісної власності подружжя на спірне майно, враховуючи, що протилежне відповідачем не доведено, а оскільки вимоги про поділ в натурі неподільної речі та стягнення грошової компенсації позивачем не заявлені, суд вважає за необхідне позов ОСОБА_1 задовольнити і в порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , залишивши у спільній частковій власності ОСОБА_2 іншу половину зазначеної квартири.
Окрім того, відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
У зв`язку із задоволенням позову на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що позивачу ОСОБА_1 було відстрочено оплату судового збору до ухвалення судового рішення по вищевказаній справі, з відповідача ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 5 000,07 грн. Разом з тим, позивачем ОСОБА_1 сплачено судовий збір на виконання ухвали суду про витребування доказів, відтак, з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судові витрати у розмірі 368,00 грн.
Керуючись ст.ст. 4, 5,11-13, 76-81, 128, 141, 142, 263-265, 268, 280-282 ЦПК України, ст. 16 ЦК України,ст.ст. 57, 60, 70, 71 СК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя задовольнити.
В порядку поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 , залишивши у спільній частковій власності ОСОБА_2 іншу половину зазначеної квартири.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) гривень 07 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 368 (триста шістдесят вісім) гривень 00 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_5 , адреса: АДРЕСА_1 ,

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт серії НОМЕР_6 , виданий Жовтневим РВ ХМУ УМВС України в Харківській області 21.06.2007 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 .

Повне рішення складено 24.03.2023 року.

Суддя Н.В. Баркова