КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/6666/2023 Головуючий суддя: Олійник В.І.
У Х В А Л А

про відмову у відкритті апеляційного провадження

16 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Мостової Г.І., Сушко Л.П.,

вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Солом`яського районного суду міста Києва від 17 грудня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення дії і бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: начальник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гоцій Богдан Ігорович, державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції в м. Києві Рибчинський Олександр Володимирович, головний державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лисенко Оксана Вікторівна, начальник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадима Івана Сергійовича, -

в с т а н о в и в:

Ухвалою Солом`яського районного суду міста Києва від 17 грудня 2021 року скаргу задоволено частково.

Визнано неправомірною бездіяльність державного виконавця Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції в м. Києві Рибчинського О.В. щодо обов`язку відновити виконавчі провадження №14816630, №14816799, №14811745.

Визнано неправомірною та скасовано постанову про відкриття виконавчого провадження №57234915 від 18 вересня 2018 року, винесену головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лисенко О.В.

Визнано неправомірною та скасовано постанову про закінчення виконавчого провадження №57234915 від 27 червня 2019 року, винесену головним державним виконавцем Шевченківського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві Лисенко О.В.

В задоволенні решти вимог скарги - відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, 24 січня 2023 року Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) подав апеляційну скаргу з пропуском строку на апеляційне оскарження, в якій просив його поновити.

Зазначав, що оскаржувана ухвала надійшла до відділу 29 вересня 2022 року (вхідний № 33712), що підтверджується копією супровідного листа зі штампом реєстрації вхідної кореспонденції.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 28 лютого 2023 року апеляційну скаргу залишено без руху та надано строк на усунення недоліків, а саме: зазначити об`єктивні перешкоди, які унеможливлювали подати апеляційну скаргу у період від 12 грудня 2022 року до 24 січня 2023 року та зазначити докази, що підтверджують вказані обставини.

На виконання вимог ухвали апелянт подав до апеляційного суду клопотання, в якому зазначає, що у зв`язку з військовою агресією відбуваються постійні обстріли критичної інфраструктури України, яка зокрема забезпечує електроенергією м. Київ.

Вказує, що як наслідок, у відділі відбуваються постійні (планові та екстрені) відключення електрики, що унеможливлює своєчасне виконання своїх посадових обов`язків державними виконавцями відділу.

Крім того, у зв`язку з військовою агресією у м. Києві практично щоденно відбуваються повітряні тривоги, під час яких співробітники відділу перебувають в укритті та також не мають можливості виконувати свої посадові обов`язки.

Враховуючи вищевикладене, апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження ухвали Солом`яського районного суду міста Києва від 17 грудня 2021 року.

Колегія суддів дослідивши доводи, викладені в апеляційній скарзі, та матеріали справи приходить до висновку про відмову у відкритті апеляційного провадження, виходячи із наступного.

Суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними (пункт 4 частини першої статті 358 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 358 ЦПК України незалежно від поважності причин пропуску строку на апеляційне оскарження суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у разі, якщо апеляційна скарга подана після спливу одного року з дня складення повного тексту судового рішення, крім випадків: 1) подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученою до участі в ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки; 2) пропуску строку на апеляційне оскарження внаслідок виникнення обставин непереборної сили.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що норми ЦПК України не містять вичерпного переліку підстав, які вважаються поважними для вирішення питання про поновлення пропущеного процесуального строку. Такі причини визначаються в кожному конкретному випадку, з огляду на обставини справи. Поновлення пропущеного з поважних причин строку на апеляційне оскарження є одним із механізмів забезпечення реалізації гарантованого Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод права особи на доступ до суду. Право на доступ до суду не є абсолютним і обмежене строком звернення до суду. Встановлення строку оскарження судового рішення обумовлене необхідністю дотримання такого елемента принципу верховенства права, як правова визначеність.

Вирішуючи питання про поновлення пропущеного строку на оскарження судового рішення, суд має дотриматися балансу між забезпеченням реалізації права особи на доступ до суду та принципом правової визначеності, обґрунтувавши підстави для його поновлення та виклавши мотиви, чи виправдовують вони втручання у принцип правової визначеності (res judicata).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція) передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Поновлення судом строку оскарження без обґрунтованої підстави є протиправним, порушує принцип правової визначеності та право на справедливий суд, що є порушенням вимог статті 6 Конвенції.

Практика ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції визнає, що доступ до суду не є абсолютним і національним законодавством може обмежуватись, зокрема для дотримання правил судової процедури і це не є порушенням права на справедливий суд (рішення від 12 липня 2007 року у справі «Stankov v. Bulgaria» («Станков проти Болгарії»), заява

№ 68490/01). Такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України», заява № 45783/05, пункт 33). Норми, що регулюють строки подання скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення від 28 березня 2006 року у справі «Мельник проти України», заява № 23436/03, пункти 22, 23).

Отже, встановлення процесуальних строків передбачено законом з метою дисциплінування учасників цивільного судочинства та своєчасного виконання ними передбачених ЦПК України певних процесуальних дій.

При вирішенні питання про поновлення строку суд надає оцінку обставинам, які слугували перешкодою для своєчасного звернення до суду.

Також згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи (справи "Белле проти Франції" (Bellet v. France), "Ільхан проти Туреччини" (Ilhan v. Turkey), "Пономарьов проти України", "Щокін проти України" та інші).

Одним з елементів права на справедливий суд є право на виправлення судової помилки, включаючи право на скасування неправосудного рішення та прийняття правового рішення у справі відповідно до запроваджених державою процедур. При цьому забезпечення права на апеляційне і касаційне оскарження включає, як можливість оскарження судового рішення, так і обов`язок суду належним чином обґрунтувати свою відповідь на доречні доводи особи, яка оскаржує судові рішення, у разі відмови в такому перегляді.

Згідно з практикою ЄСПЛ поновлення строку на оскарження судового рішення може бути обґрунтованим та вважається співвідносним та виправданим стосовно неповного забезпечення принципу правової визначеності, у випадках, якщо: 1) недотримання строків було зумовлене діями (бездіяльністю) суду попередньої інстанції, зокрема, особі не надіслано протягом строку на оскарження судового рішення копію повного тексту рішення суду попередньої інстанції (справа "Мушта проти України"); 2) пропуск строку на оскарження обумовлений особливими і непереборними обставинами суттєвого та переконливого характеру (справи "Рябих проти Росії", "Устименко проти України"); 3) відновлення строку необхідне для виправлення фундаментальних недоліків або помилок правосуддя (виправлення серйозних судових помилок) (справи "Безруков проти Росії", "Брумареску проти Румунії" (Brumarescu v. Romania)).

З матеріалів справи вбачається, що справа перебуває в провадженні Солом`янського районного суду м. Києва від жовтня 2018 року, Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знав про існування даної справи, отримував на свою поштову адресу процесуальні рішення у даній справі.

Про судове засідання, призначене на 17 грудня 2021 року, в якому було постановлено оскаржувану ухвалу, заінтересовані особи, в тому числі начальник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві, були повідомлені належним чином (т. 7, а.с. 171-174).

Враховуючи зазначене, апеляційний суд доходить висновку, що вказане не підпадає під підставу для поновлення строку на апеляційне оскарження як подання апеляційної скарги особою, не повідомленою про розгляд справи або не залученої до участі у ній, якщо суд ухвалив рішення про її права, свободи, інтереси та обов`язки.

Визначення обставин непереборної сили міститься в Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Відповідно до положень ч.2 ст.14-1 вказаного вище закону Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Так, апелянт в поданій апеляційній скарзі посилається на те, що в лютому 2022 року на території України було введено воєнний стан в місті Києві та в Київській області, у зв`язку із ракетними атаками на об`єкти інфраструктури України введено відключення електроенергії та часті повітряні тривоги, що завадило подати апеляційну скаргу в межах строку, встановленого законом.

Щодо посилання апелянта на те, що на території України введено воєнний стан, то апеляційний суд враховує правові висновки, зроблені Верховним Судом із вказаного питання.

Так, відповідно до правових висновків Великої Палати Верховного Суду, які містять в постанові від 10 листопада 2022 року у справі № 990/115/22 (провадження № 11-107заі22) зазначено : «п.47 Питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не є підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку.».

Таким чином, сам факт запровадження воєнного стану в Україні, без обґрунтування неможливості звернення до суду в розумні строки, у зв`язку із запровадженням такого, не може вважатись поважною причиною пропуску цих строків.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що строк на апеляційне оскарження ухвали Солом`яського районного суду міста Києва від 17 грудня 2021 року закінчився в січні2022року, тобто до введення воєнного стану на території України.

Таким чином, оскільки апелянт був належним чином повідомлений про розгляд даної справи, апеляційний суд вважає, що пропущений строк на апеляційне оскарження не підлягає поновленню.

Зокрема, ЄСПЛ у справах «SVITLANA NAUMENKO v. UKRAINE», «TREGUBENKOv. UKRAINE», «PRAVEDNA v. RUSSIA», «ZHELTYAKOVv. UKRAINE» зазначає, що у випадках перегляду судових рішень, судам необхідно забезпечувати дотримання учасниками справи встановлених строків та не допускати того, щоб за допомогою таких процесуальних механізмів, як продовження строку на оскарження, було порушено принцип правової визначеності.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 07 липня 1989 року у справі «YUNION ALIMENTARIYA v. SPAIN» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

Таким чином, забезпечення дотримання принципу правової визначеності потребує чіткого виконання сторонами та іншими учасниками справи вимог щодо строків звернення до суду, а також строків на оскарження судових рішень, а від судів вимагається дотримуватися певних правил у процесі прийняття рішення про поновлення строку та оцінювати поважність причин пропуску строку, виходячи із критеріїв розумності, об`єктивності та непереборності обставин, що спричинили пропуск, значимості справи для сторін, наявності фундаментальної судової помилки.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Враховуючи вищевикладене та наявність пропуску строку більше ніж на рік з моменту постановлення оскаржуваної ухвали, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для поновлення пропущеного процесуального строку на оскарження ухвали суду, а тому вважає за необхідне відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Солом`яського районного суду міста Києва від 17 грудня 2021 року.

Керуючись ст. 358 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

у х в а л и в :

Відмовити у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на ухвалу Солом`яського районного суду міста Києва від 17 грудня 2021 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на рішення дії і бездіяльність державного виконавця, заінтересовані особи: начальник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Гоцій Богдан Ігорович, державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції в м. Києві Рибчинський Олександр Володимирович, головний державний виконавець Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві Лисенко Оксана Вікторівна, начальник Шевченківського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Нещадима Івана Сергійовича.

Ухвала набирає законної сили з моменту прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:

Судді: