Справа № 127/2729/23
Провадження № 2/127/315/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.03.2023 м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Антонюка В.В.,

за участі секретаря Жмудь Я.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Вінниця, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживача шляхом стягнення грошових сум, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до АТ «Ідея Банк» про захист прав споживача шляхом стягнення грошових сум.

Позов мотивовано тим, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2022 року, яке залишене без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 8 грудня 2022 року, прийнятому по справі №127/14694/22 - стягнуто з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 суму вкладу у розмірі 121 840 грн., відсотки з вкладу в розмірі 25 525 грн., інфляційні в розмірі 44 185 грн., 3 % річних у розмірі 8 115 грн., пеню в розмірі 200 000 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. В ході розгляду справи судом було встановлено наступні обставини: 31 липня 2017 року між позивачем та АТ «Ідея Банк» був укладений Договір банківського вкладу фізичної особи «Безпечний» №90.00.455832, згідно якого позивач, як вкладник, передала Банку, вклад сумі 121 840,00 грн на строк 15 місяців до 31.10.2018 року, а Банк зобов?язався повернути вкладнику суму вкладу та виплатити нараховані проценти (пункт 1.1.): 14.25 % річних - протягом перших 3 місяців - до 31.10.2017 (пункт 1.1.1); 10,0% річних - протягом решти 12-ти місяців (пункт 1.1.2).

Станом на 31.07.2019 року банк мав повернути суму вкладу 121 840, 00 грн., та проценти в розмірі 25 525, 41 грн. Проте, в порушення умов договору, в зазначений термін відмовився повернути вклад та проценти. У зв`язку з простроченням виконання грошового зобов`язання, суд стягнув з банку суму вкладу 121 840,00 грн. та проценти в розмірі 25 525, 41 грн.; інфляційні за період з вересня 2020 року по липень 2022 року - 44 185, 00 грн.; три проценти річних - з вересня 2020 року по липень 2022 року - 8 115,00 грн. А також суд встановив, що відносини між сторонами регулюються Законом України «Про захист прав споживачів».

Позивач зазначає, що банк добровільно виконав рішення суду - перерахував та видав присуджені кошти 13 грудня 2022 року. Проте, оскільки остаточні розрахунки проведені станом на 13 грудня 2022 року, банк зобов?язаний на дану дату сплатити наступні кошти: 58 212,59 грн. - проценти за період з 31.07.2019 року і до 13.12.2022 року, оскільки після 31.07.2019 року і до 13.12.2022 року нараховуються проценти в розмірі 10,0% річних (згідно договору). При цьому сума вкладу банку для нарахування процентів збільшується: станом на 31.07.2019 року на 25 525, 41 грн. та становить 147 365, 00 грн; додатково щоквартально на суму нарахованих процентів та 9 336,45 грн. - інфляціних за період з серпня 2022 року по 13 грудня 2022 року. Крім того, посилаючись на вимоги ч.2 ст.625 ЦК України, позивач зазначила, що AT «Ідея Банк», який прострочив виконання грошового зобов`язання, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Сума з врахуванням індексу інфляції за період з серпня 2022 року по 13.12.2022 року становить - 156 701,45 грн (147 365,00 грн. ? 101,1% ? 101,9% ? 102,5% ? 100,7%), а інфляційні - 9336,45 грн. (156 701,45 грн - 147 365,00 грн), а також три проценти річних від простроченої суми: 147 365,00 ? 3% : 365 ? 134 днів (з серпня 2022 року по 13.12.2022 року) = 1 623,03 грн.

Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється сплатити зазначені вище кошти, позивач була змушена звернутись до суду із даним позовом, в якому просиластягнути з АТ "Ідея Банк" на її користь проценти з вкладу в розмірі 58 212,59 грн., інфляційні в розмірі 9 336,45 грн., проценти річні в розмірі 1 623,03 грн. та понесені судові витрати.

Ухвалою суду від 01.02.2023 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб та призначено до судового розгляду.

28.02.2023 року на адресу суду від АТ «Ідея Банк» надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник просила відмовити в задоволенні заявлених вимог в частині стягнення процентів у розмірі 58 212,59 грн. Свою позицію обгрунтували тим, що згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2022 року, яке було залишене без змін постановою Вінницького апеляційного суд від 08 грудня 2022 року у справі №127/14694/22, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з AT «Ідея Банк» суму вкладу у розмірі 121 840 гривень, відсотки з вкладу у розмірі 25 525,00 гривень; інфляційні витрати у розмірі 44 185,00 гривень; 3% річних у розмірі 8 115,00 гривень; пеню у розмірі 200 000,00 гривень; моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень. При цьому, у постанові апеляційної інстанції зазначено, що судом першої інстанції встановлено, що 31.07.2017 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем АТ «Ідея Банк» був укладений договір строкового банківського вкладу «Безпечний», згідно з умовами якого відповідач отримав суму вкладу в розмірі 121 840 грн. на строк 15 місяців зі сплатою процентів 14,25 % річних протягом перших 2 місяців до 31.10.2017; 10,0% річних протягом, решти 12-ти місяців. Пунктом. 1.4 договору передбачено умови продовження строку договору - «Сторони досягнули згоди, що після закінчення строку, вказаного в п. 1.1.1. подальший строк вкладу встановлюється рівним строку, вказаному в п. 1.1 та протягом його дії застосовуються процентні ставки по вкладу, які діють у Банку для вкладів такого ж строку та виду (актуальні ставки). Продовження строку вкладу на умовах даного пункту договору застосовується після закінчення кожного чергового строку, рівного вказаному в п 1.1.1 до трьох разів підряд та здійснюється без укладення додаткових угод до договору. Кожне продовження строку вкладу відбувається із застосуванням актуальних ставок.

Дія договору після 31.10.2018 продовжувалася тричі, кожного разу на строк, рівний вказаному в п 1.1.1 (3 місяці), тобто до 31.01.2019, до 30.04.2019, до 31.07.2019.

Згідно з п. 2.2 договору нараховані проценти по вкладу не збільшують суми вкладу та можуть бути отримані вкладником в день закінчення строку, рівного вказаному в п. 1.1.1, а у випадку продовження строку вкладу, відповідно до п. 1.4. договору, в день закінчення кожного повного строку, рівного вказаному в п. 1.1.1. договору.

Станом на 31.07.2019 банк мав повернути суму вкладу 121 840,00 грн., та проценти в розмірі 25 525, 41 грн., а саме: до 31.10.2018 - 16 512,60 грн. (згідно з графіком нарахування відсотків до договору); до 31.01.2019 - 3 004,27 грн. (виходячи із 10,0 % річних); до 30.04.2019 - 3 004,27 грн. (виходячи із 10,0 % річних); до 31.07.2019 р.- 3 004,27 грн. (виходячи із 10,0% річних).

Таким чином, відповідач зазначає, що судами першої та апеляційної інстанції у справі №127/14694/22 про стягнення коштів за договором банківського вкладу встановлено, що згідно умов договору нараховані проценти по вкладу не збільшують суму вкладу та встановлено, що строк повернення даного вкладу - 31.07.2019 р. AT «Ідея Банк» заперечує щодо заявленої суми процентів та посилання позивача на ч. 5, 6 ст. 1061 ЦК України відповідно до наступного. Згідно умов договору строкового банківського вкладу фізичної особи №90.00455832 від 31.07.2017 р. встановлено інше, а саме: згідно п. 2.2 договору вкладу нараховані проценти по вкладу не збільшують суми вкладу та можуть бути отримані вкладником в день закінчення строку, рівного вказаному в п. 1.1.1, а у випадку продовження строку вкладу, відповідно до п. 1.4. договору, в день закінчення кожного повного строку, рівного вказаному в п. 1.1.1. договору. Таким чином, в договорі чітко встановлено, що проценти не збільшують суму вкладу тому зазначений в позовній заяві розрахунок процентів, який нараховується на суму, яка постійно збільшується є невірним, оскільки не відповідає умовам договору, які мають бути враховані відповідно до ч.6 ст.1061 Цивільного кодексу України.

Окрім того, представник відповідача зазначає, що проценти нараховані після закінчення строку вкладу у даному випадку 31.07.2019 року не можуть бути розраховані відповідно до ст. 1061 ЦКУ відповідно до наступного. Згідно пункту 1.3 вищезазначеного договору строкового банківського вкладу фізичної особи №90.00455832 від 31.07.2017 р. сума вкладу повертається вкладнику після закінчення строку вказаного у п. 1.2. на поточний рахунок вкладника відкритий у банку.

Закінчення строку дії депозитного договору в разі невиконання зобов`язань не припиняє зобов`язальних правовідносин, а трансформує їх в охоронні, що містять обов`язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом. Відповідно до зазначеного вище та процентних ставок за вкладом на вимогу в AT «Ідея Банк», які діяли після 31.07.2019 і до 13.12.2022 року, банк здійснив розрахунок суми процентів з розрахунку сума вкладу, що підлягає поверненню 121 840,00 грн. та проценти в розмірі 25 525, 41 грн., що загалом становить 147 365,00 гривень. Таким чином, розмір процентів за період з 01.08.2019 року по 12.12.2022 року включно становить 34 838,70 гривень. Щодо розрахунку сум поданого позивачем розміру інфляційних та 3% річних за період з 01.08.2019 по 12.12.2022 рік включно, у представника відповідача зауваження відсутні.

14.03.2023 року на адресу суду від представника позивача - адвоката Якименка О.О. надійшла заява про зменшення позовних вимог, в якій він просив стягнути з АТ «Ідея Банк» на користь ОСОБА_1 проценти з вкладу в розмірі 34 838,70 грн., інфляційні в розмірі 9 336,45 грн., проценти річні в розмірі 1 623,03 грн. та понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

В судове засідання позивач та її представник - адвокат Якименко О.О не з`явились, розгляд справи просили проводити за їх відсутності.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, належним чином повідомлявся про місце, день та час проведення судового розгляду. Про причини неявки до суду не повідомив.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 31 липня 2017 року між позивачем та ПАТ «Ідея Банк» був укладений Договір банківського вкладу фізичної особи «Безпечний» №90.00.455832, згідно якого позивач, як вкладник, передала Банку, вклад у сумі 12 1840,00 грн. на строк 15 місяців до 31.10.2018 року, а Банк зобов?язався повернути вкладнику суму вкладу та виплатити нараховані проценти (пункт 1.1.): 14.25 % річних - протягом перших 3 місяців - до 31.10.2017 (пункт 1.1.1), 10,0% річних - протягом решти 12-ти місяців (пункт 1.1.2). Пунктом. 1.4 договору передбачено умови продовження строку договору: «Сторони досягнули згоди, що після закінчення строку, вказаного в п. 1.1.1. подальший строк вкладу встановлюється рівним строку, вказаному в п. 1.1 та протягом його дії застосовуються процентні ставки по вкладу, які діють у Банку для вкладів такого ж строку та виду (актуальні ставки). Продовження строку вкладу на умовах даного пункту договору застосовується після закінчення кожного чергового строку, рівного вказаному в п 1.1.1 до трьох разів підряд та здійснюється без укладення додаткових угод до договору. Кожне продовження строку вкладу відбувається із застосуванням актуальних ставок. Згідно з п. 2.2 договору нараховані проценти по вкладу не збільшують суми вкладу та можуть бути отримані вкладником в день закінчення строку, рівного вказаному в п. 1.1.1, а у випадку продовження строку вкладу, відповідно до п. 1.4. договору, в день закінчення кожного повного строку, рівного вказаному в п. 1.1.1. договору (а.с. 17).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2022 року, яке було залишене без змін постановою Вінницького апеляційного суд від 08 грудня 2022 року у справі №127/14694/22, позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з AT «Ідея Банк» відповідно до Договору банківського вкладу фізичної особи «Безпечний» №90.00.455832 від 31.07.2017 року, суму вкладу у розмірі 121 840 гривень; відсотки з вкладу у розмірі 25 525,00 гривень; інфляційні втрати у розмірі 44 185,00 гривень; 3% річних у розмірі 8 115,00 гривень; пеню у розмірі 200 000,00 гривень; моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень. Рішення суду набрало законної сили 08.12.2022 року (а.с. 6-15). У даних рішеннях судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що згідно умов договору нараховані проценти по вкладу не збільшують суму вкладу та встановлено, що строк повернення даного вкладу - 31.07.2019 р.

Відповідно до ч. 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

АТ «Ідея Банк» добровільно виконав рішення суду від 24.10.2022 року, що підтверджується випискою з карткового рахунку ОСОБА_1 від 13.12.2022 (а.с. 16).

Статтями 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ч.6 ст.1061 Цивільного кодексу України проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу.

Проте згідно умов договору строкового банківського вкладу фізичної особи №90.00455832 від 31.07.2017 р. встановлено інше, а саме: згідно п. 2.2 договору вкладу нараховані проценти по вкладу не збільшують суми вкладу та можуть бути отримані вкладником в день закінчення строку, рівного вказаному в п. 1.1.1, а у випадку продовження строку вкладу, відповідно до п. 1.4. договору, в день закінчення кожного повного строку, рівного вказаному в п. 1.1.1. договору (копія договору додана до позову).

Таким чином, в договорі чітко встановлено, що проценти не збільшують суму вкладу тому зазначений в позовній заяві розрахунок процентів, який нараховується на суму, яка постійно збільшується є невірним, оскільки не відповідає умовам договору, які мають бути враховані відповідно до ч.6 ст.1061 Цивільного кодексу України.

Відповідно до частин першої та другої статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

За змістом статті 1 Закону про захист прав споживачів споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника (пункт 22); продукція - це будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб (пункт 19); послугою є діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб (пункт 17); виконавець - це суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги (пункт 3).

З аналізу наведених законодавчих норм убачається, що вкладник за договором депозиту є споживачем фінансових послуг, а банк - їх виконавцем, який несе відповідальність за неналежне надання цих послуг.

Договір банківського вкладу (депозиту) належить до виплатних договорів за ознакою наявності в банку обов`язку виплатити вкладнику крім суми вкладу також і проценти на неї або дохід в іншій формі (статті 1058, 1061 ЦК України).

Згідно із частиною другою статті 1070 ЦК України проценти за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Вищезазначений договір банківського вкладу не містить розмір процентної ставки за користування грошовим вкладом у разі неналежного виконання зобов`язань за цим договором після закінчення строку повернення вкладу.

Тому після завершення терміну дії даного договору вкладу 31.07.2019 р. відповідно, до частини другої статті 1070 ЦК України, оскільки проценти згідно договору не встановлені, то вони сплачуються банком у розмірі за вкладом на вимогу.

Такі висновки також зроблені Верховним Судом України та висвітлені у правових позиціях зазначених у постанові від 2 березня 2016 року у справі N 6-2861цс15, постанові від 11.05.2016 р Верховного Суду України у справі N 6-338цс16; постанові від 27.04.2016 року Верховного Суду України у справі N 6-302цс16; постанові від 29.06.2016 Верховного Суду України у справі N 6-956цс16.

Так, у вказаних правових позиціях зазначено: «проте суди, задовольняючи позову повному обсязі, положення частини першої статті 1058 та статті 1061 ЦК України до спірних правовідносин застосували неправильно та дійшли помилкового висновку про те, що після закінчення терміну дії договору й у разі неналежного виконання його умов з банку на користь вкладника підлягають стягненню проценти за користування грошовим вкладом за процентною ставкою, передбаченою цим договором, не врахувавши, що договором не визначено розміру процентної ставки за користування депозитом у разі закінчення терміну його дії та неналежного виконання грошового зобов`язання за ним.

Суд безпідставно не застосував норму статті 1070 ЦК України, не врахувавши, що з банку підлягають стягненню проценти за процентною ставкою в розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу».

Суд погоджується з наданим відповідачем розрахунком розміру процентів, з яким погодився і представник позивача та в подальшому зменшив позовні вимоги, тому розмір процентів за період з 01.08.2019 року по 12.12.2022 року включно становить 34 838,70 гривень, у зв`язку з чим позов в даній частині слід задовольнити.

Відповідно до вимог ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та 3% річних від простроченої суми.

Частиною 6 ст. 1061 ЦК встановлено, що проценти на банківський вклад виплачуються вкладникові на його вимогу зі спливом кожного кварталу окремо від суми вкладу, а невитребувані у цей строк проценти збільшують суму вкладу, на яку нараховуються проценти, якщо інше не встановлено договором банківського вкладу. У зв`язку з цим необхідно враховувати, що у випадку збільшення вкладу на суму невитребуваних процентів, проценти, які стягуються у зв`язку з простроченням повернення вкладу, що передбачені ч. 2 ст. 625 ЦК, нараховуються на всю суму вкладу, збільшеного на суму невитребуваних процентів.

Якщо відбулося прострочення банком операцій за рахунком, у клієнта з`являється підстава вимагати відповідно до ст. 625 ЦК сплати процентів, а відповідно до вимог ст. 623 ЦК - відшкодування завданих збитків, якщо інше не встановлено законом.

Суд погоджується із наданим позивачем розрахунком інфляційних за період з серпня 2022 р. по 13.12.2022 р. у сумі 9 336,45 грн. та 3 процентів річних з серпня 2022 року по 13.12.2022 року у сумі 1 623,03 грн., у зв`язку з чим позов в даній частині слід задовольнити.

Що ж стосується заявлених вимог в частині відшкодування понесених судових витрат, то слуд зазначити наступне.

Статтею 141 ч.1 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом другим частини другої статті 141 визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі авідмови в позові - на позивача.

Як вбачається із вимог ч. 8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюються судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Положеннями п. 2 ч. 2 ст. 137 ЦПК України регламентовано порядок компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги (витрати на проїзд, проживання, поштові послуги тощо), для розподілу яких необхідною умовою є надання відповідних доказів, які підтверджують здійснення таких витрат.

Вищевказане узгоджується із позицією Верховного Суду, висловленою в постанові від 03.10.2019 по справі № 922/455/19.

В ході розгляду даної справи, судом втановлено, що між ОСОБА_1 та адвокатом Якименком О.О. 28.01.2023 року укладено договір про надання правової допомоги. Відповідно до умов договору, вбачається, що сторони домовились, що розмір плати за надання правової допомоги, яка обумовлена договором, складає 10 000,00 грн. Відповідно до квитанції від 28.01.2023 р. ОСОБА_1 сплатила адвокату Якименку О.О. 10 000 грн. відповідно до договору про надання правничої допомоги.

Водночас, за змістом ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч. 5 і ч. 6 ст. 137 ЦПК України).

Загальне правило розподілу судових витрат визначене в ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Разом із тим, у частині 3 наведеної норми цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.

Зокрема відповідно до ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого ч. 2 ст. 141 ЦПК України, визначені також положеннями частин 4, 5, 9 ст.141 ЦПК України.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

Заяв та клопотань щодо зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу від відповідача не надходило.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Таким чином, суд прийшов до висновку, що зазначена сума витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 грн. є співмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 625, 1061, 1070 ЦК України, ст. ст. 4, 82, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Акціонерного товариства "Ідея Банк" на користь ОСОБА_1 проценти з вкладу в розмірі 34 838 (тридцять чотири тисячі вісімсот тридцять вісім) гривень 70 копійок, інфляційні в розмірі 9 336 (дев`ять тисяч триста тридцять шість) гривень 45 копійок та 3% річних в сумі 1 623 (одна тисяча шістсот двадцять три) гривні 03 копійки.

Стягнути з Акціонерного товариства "Ідея Банк" на користь ОСОБА_1 3000,00 грн. витрат, понесених на професійну правничу допомогу.

Стягнути з Акціонерного товариства "Ідея Банк" на користь держави 1 073,60 грн. судового збору.

В частині інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду виготовлено 27.03.2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Акціонерне товариство "Ідея Банк", , адреса місця знаходження: м. Львів, вул. Валова,11.

Суддя: