ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 548/1537/16-ц Номер провадження 22-ц/814/2369/23Головуючий у 1-й інстанції Миркушіна Н. С. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Панченка О.О.,

суддів Одринської Т.В., Пікуля В.П.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2022 року, ухваленого у складі головуючого судді Миркушіної Н.С., повний текст судового рішення виготовлено 21.10.2022 року, у справі за позовом Хорольської міської ради правонаступником якої є Хорольська міська рада Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_1 правонаступником, якого є ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених (заощаджених) коштів, -

В С Т А Н О В И В :

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Зміст позовних вимог

У жовтні 2016 року Хорольська міська рада Полтавської області звернулася в суд з позовом до фізичної особи ОСОБА_1 про стягнення безпідставно збережених (заощаджених) коштів у сумі 27 624,78 грн.

Позов мотивовано тим, що рішенням 4 сесії Хорольської міської ради 7 скликання від 23.12.2015 року № 90 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки гр.. ОСОБА_1 », ОСОБА_1 , як фізичній особі надано в оренду земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,1980 га за кадастровим № :50:007:0437, з цільовим використанням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі. На земельній ділянці знаходиться нерухоме майно, яке належить ОСОБА_1 на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу від 17 червня 2008 року. Тобто відповідач набув у власність нерухоме майно яйцесклад (будівля яйцескладу № 1 і № 2) і у зв`язку з цим одночасно вступив у фактичне володіння і користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 площею 0,1980 га за кадастровим № :50:007:0437 на якій розташоване належне йому майно. Відповідач у порушення ст..ст. 125,126 Земельного кодексу України без укладення договору оренди користувався земельною ділянкою по АДРЕСА_1 площею 0,1980 га за кадастровим № :50:007:0437, та не сплачував коштів за її використання, чим зберіг (заощадив) у себе майно кошти котрі у вигляді орендної плати, що нараховується за володіння і користування земельною ділянкою та мали надійти до бюджету Хорольської міської ради за період з 23.12.2015 року по 01.08.2016 року у сумі 27 624 грн. 78 коп.

Посилаючись на вказані обставини, Хорольська міська рада Полтавської області просила стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 безпідставно збережені (заощаджені) ним кошти в розмірі 27 624 грн. 78 коп., котрі у вигляді орендної плати, що нараховується за володіння і користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 площею 0,1980 га за кадастровим № :50:007:0437 в період з 23.12.2015 р. по 01.08.2016 р., а також стягнути судові витрати.

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 11 липня 2022 року задоволено клопотання представника позивача про відновлення провадження у справі, заміну позивача та відповідача їх правонаступниками за позовом Хорольської міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 про відшкодування завданих збитків. Відновлено провадження у справі за позовом Хорольської міської ради Полтавської області до ОСОБА_1 про відшкодування завданих збитків.

Замінено позивача Хорольську міську раду Полтавської області його правонаступником Хорольською міською радою Лубенського району Полтавської області у цій цивільній справі. Залучено до участі у цій цивільній справі - ОСОБА_2 , місце реєстрації: с. Вишняки Лубенського району Полтавської області, ІПН НОМЕР_1 - в якості відповідача по справі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2022 року в задоволенні позову Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області до ОСОБА_1 правонаступником, якого є ОСОБА_2 про стягнення безпідставно збережених (заощаджених) коштів відмовлено за безпідставністю.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем, згідно з розрахунком розміру орендної плати, здійснено нарахування на площу земельної ділянки у загальному розмірі 0,1980 га. Проте, доказів фактичного використання відповідачем земельної ділянки саме такої площі матеріали справи не містять, протилежне позивачем не доведено. Відсутні будь-які документи, які б підтверджували користування відповідачем земельною ділянкою саме в такому розмірі. Акту обстеження земельної ділянки, яким проведено належним чином, встановлено та зафіксовано дійсний розмір земельної ділянки, яку фактично використовує відповідач, матеріали справи не містять.

Крім того, у разі порушення відповідачем норм земельного законодавства, орган самоврядного контролю повинен проводити перевірку, повідомляти про її проведення відповідача та складати за її результатами акт перевірки.

Однак, матеріали справи не містять ні акту перевірки, ні акту обстеження, з яких би вбачалося, що відповідачем використовується земельна ділянка без достатньої правової підстави саме площею 0,1980 га.

Крім того, позивачем не надано інформації щодо займаної площі земельної ділянки під об`єктами нерухомості. При оцінці достатності доказів діють спеціальні правила - стандарти доказування, якими має керуватися суд при вирішенні справи. Стандарти доказування є важливим елементом змагальності процесу. Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, то суд робить висновок про її недоведеність. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 29.08.2018 у справі № 910/23428/17.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що в період з 23.12.2015 року по 01.08.2016 року. за який з відповідача стягуються кошти, право власності на нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 за ОСОБА_1 не було зареєстроване, оскільки згідно інформаційної довідки № 209390948 від 19.05.2020 року (а.с.87) вбачається, що відповідач ОСОБА_1 лише з 19.02.2020 року є власником нежитлових будівель - яйцескладів (будівля яйцескладу №1 літ А-1 і №2а літ а) площею 437, 4 квадратних метрів в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 248, на підставі договору купівлі-продажу 1921 від 17.06.2008 року. Відповідно до ч.2 ст. 331 Цивільного кодексу України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що право власності на нерухоме майно підлягає державній реєстрації. Отже, у період, за який з відповідача стягується сума несплаченої орендної плати, право власності на нерухоме майно розташоване на спірній земельній ділянці за ОСОБА_1 зареєстроване не було.

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги

Не погодившись із таким вирішенням спору, Хорольська міська рада Лубенського району Полтавської області подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову про задоволення позову в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пункт 1 ч.1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та обтяжень» визначає, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі укладеного в установленому законом порядку договору, предметом якого є нерухоме майно, речові права на яке підлягають державній реєстрації, чи його дубліката. Згідно зі ст.. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За змістом наведеної норми державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а є лише засвідченням державою вже набутого особою права власності, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. При дослідженні судом обставин існування в особи права власності, необхідним є перш за все встановлення підстави, на якій особа набула таке право, оскільки сама по собі державна реєстрація прав не є підставою виникнення права власності, такої підстави закон не передбачає.

Подібний висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, а також у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.02.2018 у справі № 925/1121/17, від 17.04.2019 у справі №916/675/15.

Хорольська міська рада стверджує, що реєстрація права власності гр.-на ОСОБА_1 проведена на підставі договору купівлі-продажу від 17 червня 2008 року (а.с.87). Також вбачається, що саме відповідач ухилявся від проведення державної реєстрації прав на майно і вона була проведена лише 21.02.2020 року (а.с.153).

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції було допущено грубі порушення та не враховано вказані в відповіді на відзив (а.с.166-167) посилання міської ради, зокрема, що в постанові від 30.01.2019 у справі №755/10947/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що незалежно від того чи перераховані усі постанови, у яких викладена правова позиція, від якої відступила Велика Палата Верховного Суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.

В постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 27 вересня 2022 року по справі 922/423/19 зазначається, що розрахунок повинен здійснюватися щодо сформованої земельної ділянки згідно Витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 10.02.2020 у справі № 922/981/18.

Також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року (справа 905/1680/20) в пункті 7.10 «Позиція Великої Палати Верховного Суду» зазначається: «7.10. Отже, у випадку використання землекористувачем сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотриманої орендної плати в порядку статті 1212 ЦК України».

З урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 10 вересня 2019 року у справі № 922/96/19, а також висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 629/4628/16-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 922/3412/17 і постановах Верховного Суду України від 30 листопада 2016 року у справі № 922/1008/15, від 07 грудня 2016 року у справі № 922/1009/15, від 12 квітня 2017 року у справах № 922/207/15 та № 922/5468/14, зазначено, що розрахунок розміру орендної плати за земельну ділянку передбачає необхідність для правильного її визначення двох параметрів (окрім тривалості спірного періоду): наявності самої земельної ділянки як об`єкта оренди, сформованої відповідно до статті 79-1 ЗК України; наявності нормативної грошової оцінки спірної земельної ділянки, яка є основою для визначення розміру орендної плати для земель державної і комунальної власності та яка відповідно до частини другої статті 20 та частини третьої статті 23 Закону України «Про оцінку земель» оформлюється як витяг з технічної документації з нормативної грошової оцінки земель, який видається центральним органом виконавчої влади.

Крім того, Хорольська міська рада зазначає, що Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наводив таку правову позицію: у разі користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору власник такої земельної ділянки може захистити своє право на компенсацію йому недоотриманої орендної плати у порядку статті 1212 ЦК України (пункт 27 постанови Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 910/8770/19, пункт 7.10 постанови Верховного Суду від 09.11.2021 у справі № 905/1680/20)...».

09.12.2022 року на адресу Полтавського апеляційного суду від представника ОСОБА_2 адвоката Касьян Віри Василівни надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому остання просить рішення місцевого суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Відповідно до частини 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

Встановлені обставини справи

Встановлено, що згідно укладеного 17.06.2008 року договору купівлі-продажу Хорольська районна спілка споживчих товариств продала ОСОБА_1 нерухоме майно: яйцесклад (будівля яйцескладу №1 і №2), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 209390948 від 19.05.2020 року (а.с. 87) вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з 19.02.2020 року є власником нежитлових будівель - яйцескладів (будівля яйцескладу №1 літ А-1 і №2а літ а) площею 437, 4 квадратних метрів в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 248, на підставі договору купівлі-продажу 1921 від 17.06.2008 року.

З матеріалів справи вбачається, що вказана нежитлова будівля знаходиться та обслуговується на земельній ділянці по АДРЕСА_1 площею 0,1980 га, кадастровий номер :50:007:0437, цільове призначення 05.02 для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

На підставі заяви ОСОБА_1 від 11.12.2015року (а.с. 7) рішенням 4 сесії 7 скликання Хорольської міської ради від 23.12.2015 року № 90 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки ОСОБА_1 » (а.с. 6) було вирішено надати ОСОБА_1 в користування на умовах оренди терміном на 1 рік земельну ділянку площею 0,1980га за кадастровим № :50:007:0437 по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування будівлі торгівлі; та зобов`язано ОСОБА_1 в місячний термін укласти договір оренди на вказані в п.1 цього рішення земельну ділянку відповідно до грошової оцінки землі та кадастрового плану.

Разом з тим, відповідач з часу придбання нежитлового приміщення та часу прийняття позивачем рішення № 90 жодних прав на користування земельною ділянкою за вищевказаною адресою не мав, договорів оренди з власником земельних ділянок -Хорольською міською радою Лубенського району Полтавської області не укладав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки в спірних правовідносинах мова йде про стягнення з відповідача безпідставно збережених ним сум орендної плати, яку він мав би сплачувати за фактичне користування земельною ділянкою, то площа цієї фактично використовуваної земельної ділянки має визначальне значення для розрахунку таких сум.

На необхідність підтвердження розміру земельної ділянки, якою фактично користується особа, до якої подано позов про стягнення неодержаних доходів у розмірі орендної плати, зокрема, актом обстеження, визначення меж, площі та конфігурації земельної ділянки звертає свою увагу Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20.11.2018 у справі № 922/3412/17 та у постанові від 04.12.2019 у справі № 917/1739/17, а також Верховний Суд у постанові від 20.12.2019 року у справі № 917/266/19.

Місцевий суд зазначив, що оскільки позивачем документально не обґрунтовано, не доведено та не підтверджено належними доказами фактичного використання відповідачем площі земельної ділянки в розмірі 0,1980 га, а також те, що позивач самостійно визначив розмір зобов`язання без підтвердження належними доказами розміру земельної ділянки, яку фактично використовує відповідач, відсутні підстави для стягнення з відповідача 27624,78 грн. недоотриманих коштів за користування земельними ділянками за період з 23.12.2015року по 01.08.2016 року.

Також судом першої інстанції зазначено, що у період, за який з відповідача стягується сума несплаченої орендної плати, право власності на нерухоме майно розташоване на спірній земельній ділянці за ОСОБА_1 зареєстроване не було.

Колегія суддів вважає такий висновок місцевого суду невірним з наступних підстав.

Застосування норм права, що регулюють спірні правовідносини

Відповідно до частини 1 статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з частиною 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 1 статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Положеннями статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 209390948 від 19.05.2020 року (а.с. 87) вбачається, що відповідач ОСОБА_1 з 19.02.2020 року є власником нежитлових будівель - яйцескладів (будівля яйцескладу №1 літ А-1 і №2а літ а) площею 437,4 м.кв. в АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна 248, на підставі договору купівлі-продажу 1921 від 17.06.2008 року.

Нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці по АДРЕСА_1 площею 0,1980 га кадастровий номер :50:007:0437 з цільовим використанням для будівництва та обслуговування будівель торгівлі.

Відповідно до ч. 1ст. 79 ЗК України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.

Згідно з ч. 1-4, 9 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється: у порядку відведення земельних ділянок із земель державної та комунальної власності; шляхом поділу чи об`єднання раніше сформованих земельних ділянок; шляхом визначення меж земельних ділянок державної чи комунальної власності за проектами землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів,проектами землеустрою щодо впорядкування території для містобудівних потреб, проектами землеустрою щодо приватизації земель державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; за проектами землеустрою щодо організації території земельних часток (паїв). Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах 6, 7 цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.

Отже, земельна ділянка є сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера та реєстрації її у Державному земельному кадастрі.

Аналогічну правову позицію викладено, зокрема, у постановах Верховного Суду від 16.06.2021 у справі № 922/1646/20 та від 04.03.2021 у справі № 922/3463/19 та в постанові Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ щодо земельних відносин та права власності Касаційного господарського суду від 5 серпня 2022 року справа № 922/2060/20.

Відповідно до ч.4 ст. 79-1 Земельного Кодексу України земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 0,1980 є сформованою та має кадастровий номер :50:007:0437.

Враховуючи вказане колегія суддів приходить до висновку, що спір стосується сформованої земельної ділянки, а тому сумнівів щодо її розміру немає.

У разі користування сформованою земельною ділянкою комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору власник такої земельної ділянки може захистити своє право на компенсацію йому недоотриманої орендної плати у порядку статті 1212 ЦК України. Зазначена правова позиція викладена в п 27 постанови Верховного Суду від 09.02.2022 у справі № 910/8770/19.

Також в постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року справа 905/1680/20 в п. 7.10 «Позиція Великої Палати Верховного Суду» зазначено, що «…у випадку використання землекористувачем сформованої земельної ділянки комунальної власності, якій присвоєно окремий кадастровий номер, без оформлення договору оренди власник такої земельної ділянки (орган місцевого самоврядування, який представляє інтереси територіальної громади) може захистити своє право на компенсацію йому вартості неотриманої орендної плати в порядку статті 1212 ЦК України».

Стосовно розрахунку суми стягуваних недоотриманих коштів за користування земельною ділянкою за період з 23.12.2015 року по 01.08.2016 року колегія суддів зазначає наступне.

З матеріалів справи вбачається, що стягувана з фізичної особи ОСОБА_1 сума збитку, що становить 27 624,78 грн. підтверджується розрахунком визначення збитків, заподіяних внаслідок порушення земельного законодавства ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 (а.с.13), зазначений розрахунок здійснено на підставі Витягу № 3256 з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 14.06.2016 року відділу Держгеокадастру у Хорольському районі (а.с.86).

Відповідно до розрахунку визначення збитків, заподіяних внаслідок порушення земельного законодавства ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 за період з 23.12.2015 р. по 01.01.2016р. сума не сплаченої орендної плати (збитків) за земельну ділянку площею 0,1980 з нормативно-грошовою оцінкою землі в сумі 802 943,20 грн., за кадастровим № :50:007:0437 при ставці орендної плати в 4% складає 777,04 грн.

За період з 01.01.2016 року по 01.08.2016 року сума не сплаченої орендної плати (збитків) ОСОБА_1 за земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,1980 з нормативно-грошовою оцінкою землі в сумі 1150617,60 грн., за кадастровим № :50:007:0437 при ставці орендної плати в 4% складає 26 847,74 грн.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. №7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що вирішуючи спори про відшкодування власникам землі й землекористувачам шкоди, заподіяної самовільним зайняттям або забрудненням земельних ділянок та іншими порушеннями земельного законодавства, суди мають виходити з того, що відповідно до ст. 156 Земельного кодексу України, ст.1166 Цивільного кодексу України така шкода відшкодовується у повному обсязі.

Згідно ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Таким чином, відсутність правовстановлюючих документів на землю не є підставою для звільнення його від сплати за її фактичне використання.

При цьому, суд зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Також, Європейський суд з прав людини зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).

Таким чином, колегія судів вважає, що позовні вимоги позивача у сумі 27 624,78 грн. підтверджуються доданими до матеріалів справи доказами, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до пунктів 3, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2022 рокуз постановленням нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області безпідставно збережених (заощаджених) коштів в сумі 27 624,78 грн.

Щодо судових витрат

За приписами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За подання позову до суду першої інстанції Хорольською міською радою було сплачено 1450 грн. судового збору (а.с.1), а за подання апеляційної скарги 2175 грн. (а.с.193).

Оскільки вимоги апеляційної скарги Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області задоволено повністю то з ОСОБА_2 на користь Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3625 грн.

Керуючись ст.ст. 141, 367, п.2 ч.1 ст. 374, п.3, 4 ч.1 ст. 376, 382, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області - задовольнити.

Рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 12 жовтня 2022 року - скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (37860, с. Вишняки, Лубенського району Полтавської області ІПН НОМЕР_1 ) на користь Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, , адреса м.Хорол Лубенського району Полтавської області, вул.1 Травня, 4 завдані збитки у сумі 27 624,78 грн., що нараховані за володіння і користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 площею 0,1980 га за кадастровим № :50:007:0437 в період з 23.12.2015 р. по 01.08.2016 р.

Стягнути з ОСОБА_2 (37860, с. Вишняки, Лубенського району Полтавської області ІПН НОМЕР_1 ) на користь Хорольської міської ради Лубенського району Полтавської області, , адреса м.Хорол Лубенського району Полтавської області, вул.1 Травня, 4 суму судового збору у розмірі 3625 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 січня 2023 року.

Головуючий О.О. Панченко

Судді Т.В. Одринська

В. П. Пікуль