Справа № 136/782/22
провадження № 2/136/221/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" березня 2023 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області у складі головуючого судді Іванця О.Д., за участю секретаря судового засідання Рипюк Т.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець, у порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини,

ВСТАНОВИВ:

21.06.2022 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

Позивач обґрунтовує свій позов наступними обставинами.

19.07.2008 між сторонами було зареєстровано шлюб, в якому у них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя з відповідачем не склалося. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 25.10.2016 по справі №136/1487/16-ц шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу, відповідач переїхала проживати з м. Липовець до с. Нападівка цього ж району, забравши з собою обох дітей. Позивач стверджує, що з моменту розірвання шлюбу він, як батько, постійно брав участь у вихованні обох своїх дітей. Разом з тим, донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 час від часу жалілася позивачу, як батьку, що у її матері (відповідача по справі) інший чоловік, він від часу, будучи і в нетверезому стані разом з відповідачкою постійно нізащо сварить її (доньку), забороняє прості речі піти погуляти з друзями, так і щодо заборони зустрічі з позивачем, обмеження спілкування, що не рідко супроводжувалося конфліктами, сварками на побутовому ґрунті, пригніченням дитини з застосуванням з боку «вітчима» і матері нецензурної лайки, наявності фактів як розпивання спиртних напоїв перед дітьми так і появу у дітей на очах у нетверезому вигляді. Донька навчається в Росошанській ЗОШ, та часто приїздила до позивача у м. Липовець, залишаючись проживати з батьком, оскільки їй некомфортно проживати в вище наведених умовах у сім`ї матері та вітчима, а тому виявила бажання проживати у сім`ї рідного батька у м. Липовець. Вже майже півроку донька перебуває на вихованні позивача та на його повному матеріальному утриманні. Разом з тим, вперше, після розірвання судом шлюбу між позивачем та відповідачем, колишня дружина вирішила стягувати з нього аліменти на утримання обох дітей. Однак рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 15.04.2022 у справі №136/149/22 (провадження №2/136/49/22) вказаний позов було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання лише однієї дитини, а саме: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку батька (всіх його доходів), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду, тобто від 21.01.2022, і до досягнення дитиною повноліття, а в іншій частині (що стосувалася стягнення аліментів на доньку ОСОБА_5 ) - відмовити. Позивач також зазначає, що діти, які не досягли 14 років повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно. Доньці ОСОБА_6 на даний час повних 13 років. Тому в прохальній частині позовної заяви позивач просив суд визнати місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем його реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Викладені обставини слугували підставою для звернення до суду.

Разом з тим, 23.09.2022 на адресу суду від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, а саме в частині визначення місця проживання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з ним за місцем його реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 15.11.2022 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд у порядку загального позовного провадження з викликом сторін, а відповідачу визначено строк для подання відзиву. Також, зобов`язано третю особу надати письмовий висновок щодо доцільності визначення місця проживання дітей разом з батьком.

Відповідач у визначений судом строк відзиву на позов не подала.

Сторонами не врегульовано спір до судового розгляду.

Ухвалою суду від 18.01.2023 закрито підготовче провадження в справі та призначено її до судового розгляду по суті.

У судове засідання позивач не з`явився, однак у своїй заяві просив суд про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином у встановленому законом порядку, що підтверджується роздруківкою відстеженням на сайті «Укрпошта» за відповідним трек-номером, з якої слідує, що 10.03.2023 повістка про виклик до суду 10.03.2023 була вручена особисто відповідачу по даній справі.

Представник третьої особи за довіреністю - Іванюк В.М. у судове засідання не з`явилась, однак надала суду висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 біля батька ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Розгляд справи проводити без її участі.

Суд зауважує, що неявка в судове засідання будь-якого учасника справи, за умови повідомлення його належним чином про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, а тому суд проводить розгляд справи у даному судовому засіданні, на підставі наявних у справі доказів, за відсутності сторін, при цьому не здійснюючи фіксацію судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Суд, дослідивши зібрані докази, встановив наступні фактичні обставини.

19.07.2008 між сторонами було зареєстровано шлюб, в якому у них народилося двоє дітей: донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про їх народження (а.с. 6, 38). Спільне життя з відповідачем не склалося. Рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 25.10.2016 по справі №136/1487/16-ц шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу, відповідач переїхала проживати з м. Липовець до с. Нападівка цього ж району, забравши з собою обох дітей.

Позивач стверджує, що з моменту розірвання шлюбу він, як батько, постійно брав участь у вихованні обох своїх дітей, добровільно забезпечував одягом, канцелярським приладдям, іграшками, книгами, продуктами харчування, брав дітей на різноманітні екскурсії, оздоровлював на морі, забирав до себе час від часу на свята, дні народження. Разом з тим, донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 час від часу жалілася позивачу, як батьку, що у її матері (відповідача по справі) інший чоловік, він від часу, будучи і в нетверезому стані разом з відповідачкою постійно нізащо сварить її (доньку), забороняє прості речі від піти погуляти з друзями, так і щодо заборони зустрічі з позивачем, обмеження спілкування, що не рідко супроводжувалося конфліктами, сварками на побутовому ґрунті, пригніченням дитини з застосуванням з боку вітчима і матері нецензурної лайки, наявності фактів розпивання спиртних напоїв перед дітьми, появу у дітей на очах у нетверезому вигляді. Таке періодичні дії та аморальна поведінка формують негативні у дітей стереотипи сім`ї, відносин чоловіка та дружини як між собою так і по відношенню до дітей. Донька навчається в Росошанській ЗОШ, та часто приїздила до нього у м.Липовець, залишаючись проживати з батьком, оскільки їй некомфортно проживати в вище наведених умовах у сім`ї матері та вітчима, а тому виявила бажання проживати у сім`ї рідного батька у м.Липовець, де проживає з 21.01.2022 по теперішній час.

Так, відповідно до Акту від 17.03.2022, складеного сусідами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , за участю депутата міської ради Станіславського Ю.С., що був затверджений міським головою Віктором Бичковим, встановлено, що донька позивача ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає без реєстрації в АДРЕСА_1 з 21.01.2022. З часу визначеного у вище згаданому Акті по даний час донька так і продовжує проживати з позивачем у м.Липовці, виховується в сім`ї позивача, задоволена, забезпечена усім необхідним, здійснювала навчання у школі, як і всі учні в режимі онлайн, доступом до інтернету. Вже майже півроку донька перебуває на вихованні батька та повному матеріальному утриманні і виховується в комфортних умовах, який час від часу привозить її в с. Нападівка побачитися з братиком та відповідачем, однак постійно донька повертається у м. Липовець в сім`ю позивача, любить гратися і допомагати доглядати за молодшою сестричкою.

Разом з тим, позивач у позовній заяві зазначає, що вперше після розірвання судом шлюбу між позивачем та відповідачем, колишня дружина вирішила стягувати з нього аліменти на утримання обох дітей, за рішенням суду, не дивлячись, що якби ухилення від аліментів з його боку ніколи не було, а навпаки, він старався забезпечити дітей всім можливим на достатньому матеріальному і грошовому рівні, не нижчому, ніж той, що на даний час гарантується Законом.

Відповідач намагалася своїм позовом про стягнення аліментів, стягнути їх на утримання обох дітей, однак рішенням Липовецького районного суду Вінницької області від 15.04.2022 у справі №136/149/22 (провадження №2/136/49/22) вказаний позов було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання лише однієї дитини, а саме: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини заробітку батька (всіх його доходів), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення від дня пред`явлення позову до суду, тобто від 21.01.2022, і до досягнення дитиною повноліття, а в іншій частині (що стосувалася стягнення аліментів на доньку ОСОБА_5 ) - відмовити. Вище вказане рішення, зокрема було мотивовано і тим, що позивач ОСОБА_2 навела аргументи, що спільні діти сторін проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, а тому вона має право на отримання від проживаючого окремо та працюючого відповідача ОСОБА_1 аліментів на утримання двох дітей. Однак, зі змісту аргументів відповідача, вбачалося, попри те, що він працює та має нову сім`ю з дітьми від іншого шлюбу, однак одна зі спільних дітей сторін фактично проживає разом з ним, про що надав доказ, а саме акт депутата Липовецької міської ради від 17.03.2022, проти якого позивач не висловила свої заперечення, а тому суд приймає такий акт визначаючи його належним та допустимим доказом у даній справі. Позивач також зазначає, що діти, які не досягли 14 років повинні проживати у встановленому місці проживання, яке не може бути змінене самочинно. Доньці ОСОБА_6 на даний час повних 13 років. Тому в прохальній частині позовної заяви позивач просив суд визнати місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем його реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, 23.09.2022 на адресу суду надійшла заява позивача про збільшення позовних вимог, оскільки у нього як позивача по даній справі з 10.09.2022 фактично виникли обставини, що дають йому підстави збільшити позовні вимоги, враховуючи наступне. 10.09.2022 мав місце факт того, що відповідач привезла до позивача, до його місця проживання їхнього спільного сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та сказала, що син хоче проживати з батьком та рідною сестрою ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наступного дня відповідач привезла до позивача речі сина ОСОБА_9 . Таким чином, враховуючи, що з 10.09.2022 син позивача ОСОБА_9 проживає разом з ним, що також підтверджується Актом встановлення місця проживання без реєстрації від 12.09.2022, складеним депутатом міської ради Соловйовою Н.С., за участі та в присутності сусідів ОСОБА_11 та ОСОБА_12 та відповідно перебуває з 10.09.2022 на утриманні позивача, а тому останній вважає, що з метою уникнення конфліктних ситуацій з відповідаем в подальшому, встановлення чітко хто на даний час нестиме повсякдену відповідальність за належне виконання батьківських обов`язків, можливості реєстрації місця проживання сина за адресою позивача, можливості переведення сина на навчання до однієї з Липовецьких загальноосвітніх шкіл, та приведення інших питань у відповідність до тих обставин, що мають місце та відповідно тягнуть юридичні наслідки є необхідність у визначенні місця проживання їхнього сина ОСОБА_9 за рішенням суду. Таким чином, враховуючи що позовна вимога поданої позовної заяви у даній цивільній справі стосується лише визначення місця проживання доньки ОСОБА_3 , суд вважаю за доцільне прийняти заяву про збільшення позовних вимог та одночасно визначити місце проживання сина ОСОБА_4 .

Відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У частині 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).

Ухвалюючи рішення в справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Під час вирішення спору між батьками про визначення місця проживання малолітньої дитини, необхідно всебічно й повно дослідити обставини справи та, взявши до уваги фактичний, емоційний, психологічний, матеріальний, віковий та медичний фактори, пропорційно й обґрунтовано оцінити відповідні інтереси та права кожної особи - як батьків, так і дитини, з урахуванням думки останньої, ухваливши рішення з дотриманням інтересів усіх учасників, найперше дитини.

За таких обставин, суд вважає, що найкращим інтересам дітей буде відповідати визначення місця їх проживання із батьком, який здатний забезпечити розвиток дитини у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

При цьому у даному випадку визначення місця проживання дітей з батьком не означає їх розлучення із матір`ю. Відповідач ОСОБА_2 заперечень щодо цього не висловлює, а тому і не позбавлена можливості брати участь у вихованні дітей, спілкуватися з ними.

Позивач ОСОБА_1 спроможний забезпечити належні умови проживання для дітей, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 08.12.2022, має самостійний дохід, так як працює в ТОВ «АЙТІБІ КМ» на посаді інженера - електроніка, що підтверджується довідкою від 12.12.2022 № 2/Д, оцінкою потреб сім`ї ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Сертифікатом про проходження профілактичного наркологічного огляду від 09.12.2022 та довідкою про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричних оглядів від 15.12.2022 підтверджено, що у батька ознак наркологічних та психіатричних захворювань не виявлено, на диспансерному обліку в лікаря нарколога не перебуває. Фактів, що батько своєю поведінкою може зашкодити здоров`ю та розвитку дітей не виявлено. Відповідно до витягу з інформаційно-аналітичної системи «Облік відомостей про притягнення особи до кримінальної відповідальності та наявності судимості» ОСОБА_1 станом на 09.12.2022 до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває.

На підставі викладеного, при вирішенні питання про визначення місця проживання малолітніх дітей, суд в контексті першочергового урахування інтересів дітей, враховуючи здоров`я дітей, місце навчання, добросовісне виконання батьком батьківських обов`язків, створення для дитини необхідних умов для проживання та розвитку, забезпечення їх усім необхідним, а також відсутність виключних обставин, які б унеможливлювали проживання дітей з батьком, чи негативно впливали на їх виховання та розвиток, приходить до висновку про визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з їх батьком ОСОБА_1 .

Разом з тим, згідно висновку, що надійшов на адресу суду 18.01.2023 від третьої особи як Служби у справах дітей Липовецької міської ради, який затверджено рішенням виконавчого комітету міської ради №243 від 20.12.2022 вирішено за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , біля батька ОСОБА_1 за місцем його проживання за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того у висновку зазначено, що дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 21.01.2022, а син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 10.09.2022 проживають без реєстрації з батьком ОСОБА_1 у АДРЕСА_1 . Діти навчаються у Липовецькому ліцеї №1 ім.В.Липківського Липовецької міської ради. Відповідно до протоколу бесіди з психологом, діти виявили бажання проживати разом з батьком в його сім`ї. Мати - ОСОБА_2 , враховуючи бажання дітей, не заперечує проти визначення їх місця проживання з батьком, що засвідчила письмово.

Отже, з урахуванням встановлених обставин та норм для їх правового регулювання, суд дійшов висновку, що вимога про визначення місця проживання неповнолітніх дітей біля батька, ґрунтується на нормах чинного законодавства, а тому підлягає задоволенню.

Отже, з огляду на те, що позов задоволено повністю, а тому суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача в дохід держави, слід стягнути судові витрати у вигляді судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 259, 264, 265, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 РНОКПП НОМЕР_2 ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Липовецької міської ради Вінницького району Вінницької області (місцезнаходження: вул. Героїв Майдану, буд. 4, м. Липовець, Вінницький р-н, Вінницька обл., ) про визначення місця проживання неповнолітніх дітей - задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем його реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Визначити місце проживання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за місцем його реєстрації проживання: АДРЕСА_1 .

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30-ти днів до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30-ти днів із дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О.Д. Іванець