Справа № 199/6648/22
(2/199/434/23)
РІШЕННЯ

Іменем України

30.01.2023 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Руденко В.В., при секретарі Божко А.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом про визнання права власності, в обґрунтування якого зазначив, що приблизно у вересні 2020 року позивач дізнався, що відповідачка має намір продати батьківський будинок, на яку вона має право як спадкоємець за законом першої черги після смерті матері ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 . Однак у зв`язку із тим, що у відповідачки не було коштів на оформлення необхідних документів вона запропонувала позивачу оформити позику з наступним відчуженням майна на користь позивача, коли необхідні документи будуть оформлені.

08.12.2020 року позивач грошовим переказом надіслав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 5600 доларів США, остання ж у свою чергу написала розписку від 10.12.2020 р. про отримання коштів та підтвердила своє зобов`язання продати будинок позивачу як тільки будуть оформлені всі необхідні документи на такий будинок. Також відповідачка 08.12.2020р. видала на ім`я позивача нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження будинком та передала оригінали наявних у неї документів для оформлення спадкових прав та права власності.

02.03.2021р. на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом серія НМР №151347, видане ОСОБА_4 , державним нотаріусом Четвертої Дніпровської державної нотаріальної контори, відповідачка набула право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 .

Після оформлення спадкових прав та права власності на вищезазначений житловий будинок на ім`я відповідачки, позивач звернувся до неї із проханням виконати своє зобов`язання та переоформити спірний будинок на його ім`я. Відповідач не заперечувала свого обов`язку, однак вказані дії не здійснила. У зв`язку з викладеним позивач просить суд визнати за ним право власності на будинок АДРЕСА_1 , загальна площа будинку: 85,3 кв.м., житлова площа квартири: 56,0 кв.м.

У судове засідання позивач та його представник не з`явились, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Відповідач до судового засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступного висновку.

У судовому засіданні встановлено, що 10.12.2020 року ОСОБА_2 надала розписку, зі змісту якої вбачається, що вона отримала 5600 доларів США, як повний розрахунок ОСОБА_1 за купівлю будинку АДРЕСА_1 . Гроші отримані нею при наданні довіреності позивачу для подальшого отримання спадщини та розпорядженням вказаним будинком.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, житловий будинок АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину, серії та номер: 2-162, виданого 02.03.2021 року Четвертою дніпровською державною нотаріальною конторою.

Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною першою статті 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Згідно з частинами першою, четвертою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України визначено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації.

У ст. 328 ЦК України зазначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За правилами цієї статті позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Позивачем за вимогами про визнання права власності є власник - особа, яка має право власності на майно (тобто вже стала його власником, а не намагається ним стати через пред`явлення позову).

Отже, враховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України.

За положеннями статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 749/106/17 (провадження № 6-1489цс17) та постанові Верховного Суду від 17 травня 2018 року у справі № 643/11742/16-ц (провадження № 61-26879св18).

Відповідно до статті 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, серед іншого, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

З метою безумовного дотримання цього конституційного принципу статті 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України також гарантують те, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Міжнародні стандарти у сфері судочинства приділяють значну увагу питанням дотримання принципу змагальності судового процесу.

Так, у пункті 30 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи Щодо якості судових рішень міститься положення, згідно з яким дотримання принципів змагальності та рівності сторін є необхідними передумовами сприйняття судового рішення як належного сторонами, а також громадськістю.

Зв`язок принципів змагальності та рівності акцентовано також у деяких рішеннях Європейського суду з прав людини.

Так, у справі Салов проти України (заява №65518/01, п. 87) суд зробив висновок, що принцип рівності сторін у процесі є лише одним з елементів більш широкого поняття справедливого судового розгляду, яке також включає фундаментальний принцип змагальності процесу ( Руїс-Матеос проти Іспанії (Ruiz-Mateos v. Spain), заява №12952/87).

У справі Лазаренко та інші проти України (№70329/12, п. 37) Суд нагадує, що принцип змагальності та принцип рівності сторін, які тісно пов`язані між собою, є основоположними компонентами концепції справедливого судового розгляду у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.

Суд дійшов до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання права власності на спірне домоволодіння, оскільки підстави правомірного набуття права власності позивачем на спірне майно відсутні, так як договір купівлі-продажу житлового будинку між сторонами не укладався та нотаріально не посвідчувався.

Враховуючи, вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають в повному обсязі.

Згідно зі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати позивача у вигляді судового збору віднести за його рахунок.

Керуючись ст.ст. 263-265 ЦПК України, ст.ст.391,392 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності,- відмовити.

Судові витрати позивача у вигляді судового збору віднести за його рахунок.

Рішення може бути оскаржене до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги у тридцятиденний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Руденко В.В.