ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/12692/22

Провадження № 22-ц/4820/87/23

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Гринчука Р.С., Костенка А.М., Спірідонової Т.В.,

секретар судового засідання Кошельник В.М.,

з участю апелянта,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2022 року, суддя Карплюк О.І., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Орган опіки та піклування Хмельницької міської ради, про позбавлення батьківських прав,

встановив:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно дочки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позову вказала, що відповідач не цікавиться життям дитини, не приймає участі у вихованні, тобто, не виконує своїх батьківських обов`язків. Вона неодноразово намагалася вплинути на відповідача з метою зміни його поведінки щодо дочки, однак позитивних змін у відношенні батька до дочки не відбулося.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив з недоведеності обставин щодо умисних фактів ухилення ОСОБА_2 від участі у вихованні дитини в такій мірі, що давало б підстави для застосування до нього такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

На обґрунтування скарги апелянт зазначила про порушення судом норм матеріального права, неврахування доказів та обставин, які надані позивачем на підтвердження своїх доводів. Зокрема, судом не враховано тривале, з 2014 року, нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками щодо виховання дочки ОСОБА_3 . Батько не цікавився особистим життям та розвитком дитини, її навчанням, не надавав фінансової допомоги в добровільному порядку, а лише сплачував присуджені судом аліменти, які з нього примусово стягувалися державним виконавцем. Судом також не враховано особистої думки дочки ОСОБА_3 , яка повністю підтримує заявлений нею позов про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.

Апелянт в судовому засіданні підтримала апеляційну скаргу.

Дочка сторін, ОСОБА_3 , в суді пояснила, що підтримує позовні вимоги матері щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , який з 2014 року не приймає участі у її вихованні, з нею не спілкується, сплачуючи виключно встановлені судом аліменти на її утримання.

Відповідач в суд не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи судом був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення учасника справи, думку дитини, перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Судом встановлено, що під час перебування у зареєстрованому шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , у них народилася дочка, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка після розірвання шлюбу між сторонами 11 вересня 2014 року проживає разом із матір`ю.

За твердженням позивача, відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не приймає жодної участі у вихованні дитини, не цікавиться її життям та здоров`ям, матеріальну допомогу дочці надає виключно в розмірі, визначеному рішенням суду про стягнення аліментів.

Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків (постанова Верховного Суду від 12 вересня 2019 року у справі №638/6919/16-ц).

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» у рішенні від 07 грудня 2006 року (заява №31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58).

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, який повинен застосовуватись у випадках свідомого та умисного ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, та з врахуванням того, що такий захід буде застосований в інтересах дітей.

Розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, позбавлення батька спорідненості з дитиною, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема від 24.06.2020 року у справі №344/6374/18, від 08.04.2020 року у справі №645/731/18, від 29.01.2020 року у справі №127/31288/18, від 29.01.2020 року у справі №643/5393/17, від 17.01.2020 року у справі №712/14772/17, від 25.11.2019 року у справі №640/15049/17, від 24.04.2019 року у справі №331/5427/17, від 13.03.2019 року у справі №631/2406/15-ц.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ передбачено, що, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, необхідність застосування якого за обставин даної справи не доведено.

Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини факт стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів, оскільки таке є одним із способів захисту прав дитини на належне матеріальне забезпечення та свідчить про спонукання батька до надання дитині належного утримання. Наявність заборгованості по аліментам сама по собі не є підставою для позбавлення батька дитини батьківських прав (постанова Верховного Суду від 16 січня 2019 року, справа №199/5032/16-ц).

В той же час, як вбачається зі змісту витягу з протоколу №23 засідання комісії з питань захисту прав дитини Хмельницького міськвиконкому від 21 вересня 2022 року, прийнято рішення щодо недоцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно дочки ОСОБА_3 , у зв`язку із відсутністю доказів на підтвердження факту ухилення батька від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини. Такий висновок комісії був підтриманий рішенням виконавчого комітету Хмельницької міської ради №710 від 13 жовтня 2022 року «Про погодження комісії з питань захисту прав дитини та надання висновків органу опіки та піклування».

У висновку органу опіки та піклування Хмельницької міської ради №2614/01-31 від 14 жовтня 2022 року було визнано недоцільним позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав стосовно дочки ОСОБА_3 .

В той же час у вказаному висновку зазначено, що батько дитини не з`явився на засідання комісії, написав заяву про слухання питання позбавлення його батьківських прав без його участі, при розгляді питання покладався на позицію комісії, від обстеження житлово-побутових умов відмовився.

Хоча судом зроблено правильний висновок щодо відсутності правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, в той же час суд не надав належної правової оцінки обставинам, які вказують на неналежне виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків стосовно дочки.

Судом першої інстанції не було досліджено висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, не заслухана думка дочки сторін, ОСОБА_3 , яка в силу свого віку може висловити свою позицію щодо вирішення спірного питання (ст. 171 СК України).

При цьому, як було встановлено вище судом апеляційної інстанції, ОСОБА_2 не здійснює належним чином своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться вирішенням питання щодо можливого позбавлення його батьківських прав відносно дочки ОСОБА_3 , яка в свою чергу в апеляційному суді підтримала рішення матері щодо позбавлення відповідача батьківських прав.

За встановлених обставин, апеляційний суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав, попередивши останнього про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (п. 19 постанови Пленуму Верхового Суду України від 30 березня 2007 року, №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»).

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 30 вересня 2022 року змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення наступними абзацами:

«Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання батьківських обов`язків та зміни ставлення до виховання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на орган опіки та піклування Хмельницької міської ради обов`язок контролю щодо виконання ОСОБА_2 своїх батьківських обов`язків відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ».

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2023 року.

Судді: Р.С. Гринчук

А.М. Костенко

Т.В. Спірідонова