Ухвала

02 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 202/334/22

провадження № 61-841ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Фаловської І. М.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня

2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») про зобов`язання відновити залишок коштів на особистому рахунку до стану в якому він перебував до несанкціонованих операцій

від 08 грудня 2022 року; списання нарахованих відсотків, пені, штрафних санкцій, що виникли внаслідок несанкціонованих операцій на суму комісії за перерахунок грошових коштів з карти, суму комісії за знаття грошових коштів у готівковому вигляді і комісії за перерахунки у безготівковій формі за допомогою банківських переказів у розмірі 1 478,42 грн.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилалась на те, що її мобільний телефон було вкрадено 08 грудня 2021 року і невстановлена особа, через мобільний додаток «Приват24, здійснила крадіжку грошей, що обліковувались на її особистому рахунку. Існування вимог до АТ КБ «ПриватБанк» позивач пов`язувала із неналежним виконанням з боку працівників Банку обов`язків щодо негайного зупинення здійснення операцій з використанням мобільного додатку ОСОБА_1 відразу після повідомлення про втрату електронного платіжного засобу та відсутністю контролю з боку АТ КБ «ПриватБанк» за підозрілими операціями.

31 серпня 2022 року ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги та просила розірвати договір кредитно-карткового рахунку № НОМЕР_1, укладений 20 травня 2020 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк» за підстав, викладених в позовній заяві від 06 січня 2022 року, а також просила списати нараховані відсотки, пеню, штрафних санкцій, що виникли внаслідок несанкціонованих операцій на суму комісії за перерахунок грошових коштів з карти та суми комісії за знаття грошових коштів у готівковому вигляді; і комісії за перерахунки у безготівковій формі за допомогою банківських переказів за кредитно-картковим рахунком

№ НОМЕР_1, укладеним 20 травня 2020 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк», не зазначаючи конкретного розміру таких нарахувань. Заявник додатково зазначала, що за наслідками злочину, обставини якого підтверджуються витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань, кримінальне провадження № 0000577, з належної їй кредитної картки були зняті кошти в розмірі 41 140,00 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 17 жовтня 2022 року, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року, відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні позову.

17 січня 2023 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська

від 17 жовтня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду

від 13 грудня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на

01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що з 01 січня 2023 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі 2 684,00 грн.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 176 ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у цій справі є вимоги як майнового, так і немайнового характеру, заявлені з підстав порушення відповідачем положень Закону України «Про захист прав споживачів», а саме: розірвання договору кредитно-карткового рахунку № НОМЕР_1, укладеного 20 травня

2020 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк»; списання нарахованих відсотків, пені, штрафних санкцій, що виникли внаслідок несанкціонованих операцій на суму комісії за перерахунок грошових коштів з карти та суми комісії за знаття грошових коштів у готівковому вигляді; і комісії за перерахунки у безготівковій формі за допомогою банківських переказів за кредитно-картковим рахунком № НОМЕР_1, укладеного 20 травня 2020 року між нею та АТ КБ «ПриватБанк». Додатково повідомила, що з належної їй кредитної картки були зняті кошти в розмірі 41 140,00 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684,00 грн х 250 = 671 000,00 грн).

Таким чином, зазначена справа є малозначною в силу вимог закону

і окремого визнання її такою не потребує.

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя;

2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду;

4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.

Отже, згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначній справі підлягають касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).

При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до верховного суду є правомірною та обгрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень верховного суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).

З урахуванням наведеного, оскільки ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

За наведених обставин не потребує окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 274, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Індустріального районного суду

м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 13 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та зобов`язання відновити залишок коштів на рахунку, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: В. В. Сердюк

С. Ю. Мартєв

І. М. Фаловська