ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2023 року місто Чернівці справа № 727/12478/21

провадження №22-ц/822/125/23

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.

секретар Тодоряк Г.Д.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Решетов Віктор Вікторович, на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06 грудня 2022 року, та апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діють адвокати Мінгайлєнє Ольга Валентинівна, Пазюк Павло Пантелеймонович, на додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 січня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, ухвалене під головуванням судді Смотрицького В.Г.,

В С Т А Н О В И В:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Посилався на те, що він з ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2009 року по 30 вересня 2021 року.

За час спільного шлюбу ними набуто майно, до якого входить:

1) квартира АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири;

2) контейнер з ролетами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , КП МТК «Калинівський ринок», торговий сектор № НОМЕР_1 , торговельне місце 996 С на підставі біржового контракту купівлі-продажу майна (малі архітектурні споруди) серія ЧРВ №130218/14 ЧН від 13 лютого 2018 року;

3) контейнер, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , КП МТК «Калинівський ринок», 8 сектор, № 232;

4) транспортний засіб RENAULT MASTER, 2014 року випуску;

5) транспортний засіб MERCEDES-BENZS 320 CDI, 2002 року випуску;

6) транспортний засіб VOLKSWAGEN POLO, 2003 року випуску.

Зазначив, що 06 жовтня 2021 року транспортний засіб VOLKSWAGEN POLO, 2003 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 вибув з власності ОСОБА_2 без його відома та згоди, тому є підстави для врахування ринкової вартості даного транспортного засобу при поділі іншого майна.

В уточнених позовних вимогах зазначив, що продав транспортний засіб MERCEDES-BENZS 320 CDI, 2002 року випуску, що також обумовлює необхідність зміни позовних вимог та врахування узгодженої сторонами вартості цього автомобіля.

Зазначив, що загальна вартість усього майна становить: 2 189 146,78 грн. Половина (1/2) вартості усього майна становить: 1 094 573,39 грн.

З 04 березня 2002 року він зареєстрований як фізична особа-підприємець. Спірні контейнера на МТК «Калинівський ринок» він використовував у своїй підприємницькій діяльності.

Просив визнати за ним право власності на: контейнер з ролетами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , МТК «Калинівський ринок», торговий сектор № НОМЕР_1 , торговельне місце НОМЕР_3 вартістю 47 946 грн., контейнер на КП МТК Калинівський ринок, 8 сектор, № НОМЕР_4 , вартістю 52415 грн., транспортний засіб RENAULT MASTER, 2014 року випуску, вартістю 363343,90 грн.; 163/500 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 .

За відповідачкою просив визнати право власності на 337/500 ідеальної частки квартири АДРЕСА_1 .

Також при поділі майна врахувати вартість відчужених автомобілів.

Погоджується на зменшення своєї частки в спірній квартирі за рахунок грошової компенсації в різниці часток спільного майна.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 06 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набуте під час шлюбу майно, а саме: - квартиру АДРЕСА_1 , що складається з двох житлових кімнат, загальною площею 53,1 кв.м.; - транспортний засіб RENAULT MASTER, 2014 року випуску, VIN-код НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_6 ; - контейнер, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , КП МТК Калинівський ринок, торговий сектор № НОМЕР_7 , № НОМЕР_4 ; - контейнер з ролетами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , КП МТК «Калинівський ринок», торговий сектор № НОМЕР_1 , торговельне місце НОМЕР_3 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на: - транспортний засіб RENAULT MASTER, 2014 року випуску, VIN-код НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_6 ; - контейнер, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , КП МТК Калинівський ринок, торговий сектор № НОМЕР_7 , № НОМЕР_4 ; - 1/2 частку контейнера з ролетами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , КП МТК «Калинівський ринок», торговий сектор № НОМЕР_1 , торговельне місце 996С; - 34/100 частки квартири АДРЕСА_1 , що складається з двох житлових кімнат, загальною площею 53,1 кв.м.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на: - 1/2 частку контейнера з ролетами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , КП МТК «Калинівський ринок», торговий сектор № НОМЕР_1 , торговельне місце 996С; - 66/100 частки квартири АДРЕСА_1 , що складається з двох житлових кімнат, загальною площею 53,1 кв.м.

Право спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на контейнер, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , КП МТК Калинівський ринок, торговий сектор №8, № НОМЕР_4 та транспортний засіб RENAULT MASTER, 2014 року випуску, VIN-код НОМЕР_5 , державний номерний знак НОМЕР_6 - припинено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 10945,73 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Держави судовий збір в сумі 10945,73 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівців від 12 січня 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані із проведенням експертиз в сумі 18 280 грн.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги на основне рішення

ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Решетов В.В., в апеляційній скарзі просить рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 06 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення про повне задоволення позову ОСОБА_1 .

Посилався на те, що суд першої інстанції не звернув увагу, що спірний контейнер №996С використовувався у професійній діяльності позивачем, а тому підлягала застосуванню ч.3 ст.71 СК України і необхідно визнати саме за позивачем право власності на спірний контейнер. Суд першої інстанції не врахував судову практику з даного приводу, зокрема те, що рішення суду в частині залишення контейнеру №996С у спільній частковій власності з визначенням часток по кожному із подружжя суперечить вимогам ст.71 СК України і фактично не вирішує спір про поділ майна. Вказав, що саме позивач використовує у професійній діяльності спірний контейнер з 2018 року, оскільки веде підприємницьку діяльність з 04 березня 2002 року, при цьому як відповідачка зареєструвала підприємницьку діяльність лише 27 вересня 2021 року, тобто після припинення шлюбних відносин.

Крім цього, вказав що в своєму позові до Садгірського районного суду м.Чернівців позивачка ОСОБА_2 просила право власності на даний спільний контейнер визнати саме за ОСОБА_1 , тому як саме він використовує цей контейнер у підприємницькій діяльності.

Таким чином, оскільки за позивачем слід визнати право власності на контейнер № НОМЕР_3 , то його вартість слід врахувати при присудженні іншого майна ОСОБА_2 , а саме при збільшенні її частки в квартирі до 337/500.

Просив уточнені позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вказав про попередній (орієнтовний) розрахунок розміру витрат на професійну правничу допомогу в апеляційній інстанції та просив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги на додаткове рішення

ОСОБА_2 , інтереси якої представляють адвокати Пазюк П.П., Мінгайлєнє О.В., в апеляційній скарзі просять змінити додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівців від 12 січня 2023 року та розподілити судові витрати на проведення судової експертизи порівну між сторонами.

Посилались на те, що рішенням суду першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а тому відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України суд повинен був поділити судові витрати порівну між сторонами.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтереси якої представляють адвокати Пазюк П.П., Мінгайлєнє О.В., просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення першої інстанції залишити без змін.

Вказали, що спірний контейнер № НОМЕР_8 С придбаний за спільні кошти подружжя та використовувався під час шлюбу обома з подружжя і може надалі залишатись для ведення торгівлі з нього обома з колишнього подружжя.

Вказали, що обидва контейнери були придбані під час шлюбу за спільні кошти подружжя для здійснення торгівлі на ринку. При цьому, контейнер № НОМЕР_4 у 8 секторі призначений для зберігання товару тому як це самий кінцевий сектор ринку де не ведеться торгівля, а контейнер № НОМЕР_3 у 4 секторі знаходиться в центрі ринку навпроти адміністрації ринку, а тому лише з цього контейнеру ведеться торгівля. Вважають, що в цій частині рішення є законним, оскільки обоє сторін займаються підприємницькою діяльністю торгівлею на ринку і немає значення хто перший відкрив підприємницьку діяльність, а має значення чи має сторона по справі інше джерело доходу.

Вважають не належними доказами відомості зазначені у акті від 20 лютого 2022 року за підписами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , де останні вказали, що ніколи не бачили ОСОБА_2 у спірному контейнері, оскільки відповідачка не знає вказаних осіб і ніколи їх не бачила. Крім цього відсутні докази що вказані особи дійсно ведуть торгівлю у контейнерах № НОМЕР_9 і № НОМЕР_10 та чи є вони власниками даних контейнерів. Також поданий акт не посвідчений службовими особами ринку.

Зазначили, що посилання позивача на відомості вказані в позові ОСОБА_2 від 09 серпня 2021 року, поданого до Садгірського районного суду м.Чернівців, не відповідають дійсності, оскільки ОСОБА_2 в поданому позові просила визнати майно спільним майном подружжя та залишити спірне майно у спільній частковій власності і жодним чином не відмовлялась від спірного контейнера.

Вказали, що як у первинному позові позивач просив суд залишити у власності відповідача контейнер № НОМЕР_4 , а йому контейнер № НОМЕР_3 , з чого можна зробити висновок що позивач не відносив ці контейнери до речей для особисто його професійної діяльності. У своїх всіх трьох позовних заявах позивач не пов`язував поділ майна подружжя з необхідністю залишення обох контейнерів у його власності як речей для його професійної діяльності, а тому такі посилання в апеляційній скарзі щодо незаконності рішення суду першої інстанції є необґрунтованими. Також єдиним видом діяльності позивача ОСОБА_1 є роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами. Однак, зі спірного контейнера №996С не велась і не ведеться торгівля вказаними товарами, а ведеться торгівля тарою та тентами, а тому твердження позивача що спірний контейнер використовується ним у його професійній діяльності не відповідає дійсності.

Щодо посилань позивача в апеляційній скарзі на відповідну практику Верховного Суду висловлену в ряді справ, вважають що у всіх вказаних судових справах професійною діяльністю займалася лише одна сторона по справі і лише одна особа використовувала під час шлюбу спірне майно.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 залишенню без задоволення з наступних підстав.

Фактичні обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 14 лютого 2009 року по 30 вересня 2021 року (том 1 а.с.7, 81-82).

Відповідно до акту ПП «Ремжитлосервіс» малолітні діти ОСОБА_5 , 2009 року народження, та ОСОБА_6 , 2013 року народження, фактично проживають з відповідачкою ОСОБА_2 без реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 (том 1 а.с.116).

Обидві сторони є фізичними особами-підприємцями, згідно з випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців ОСОБА_1 є ФОП з 04 березня 2002 року, вид діяльності: роздрібна торгівля з лотків і на ринках харчовими продуктами, напоями та тютюновими виробами (том 1 а.с.8), а ОСОБА_2 з 27 вересня 2021 року, вид діяльності: роздрібна торгівля з лотків і на ринках іншими товарами; роздрібна торгівля з лотків і на ринках текстильними виробами, одягом і взуттям (том 1 а.с.9).

Під час шлюбу ОСОБА_1 придбано торговельний об`єкт: контейнер з ролетами, місцезнаходження: АДРЕСА_2 , КП МТК «Калинівський ринок», торговий сектор № НОМЕР_1 , торговельне місце 996 С, площею 21,48 кв.м, що підтверджується біржовим контрактом купівлі-продажу майна (малі архітектурні споруди) серія ЧРВ №130218/14 ЧН від 13 лютого 2018 року (том 1 а.с.10-11).

Висновком експерта за результатами проведеної судової товарознавчої експертизи №15/12.1/2022 від 29 квітня 2022 року ринкова вартість контейнера, що знаходиться в м.Чернівці, Калинівська, 13А, КП МТК «Калинівський ринок», торговий сектор №4, № НОМЕР_3 станом на 18 квітня 2022 року становить 47 946,00 грн., а ринкова вартість контейнера, що знаходиться в м.Чернівці, Калинівська, 13А, КП МТК «Калинівський ринок», торговий сектор №8, № НОМЕР_4 станом на 18 квітня 2022 року становить 52 415,00 грн. (том 1 а.с.170-187).

13 березня 2018 року ОСОБА_2 під час перебування в шлюбі набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , що складається з 2 житлових кімнат, загальною площею 53,1 кв.м. на підставі договору купівлі-продажу квартири НМХ №596698, що підтверджується копією інформаційної довідки з реєстру речових прав на нерухоме майно (том 1 а.с.44).

Згідно з висновком СП «Західно-український експертно-консультативний центр» судового експерта Юзвенко Р.В. №131 від 13 липня 2022 року судової оціночно-будівельної експертизи ринкова вартість квартири АДРЕСА_4 , загальною площею 58,0 кв.м., подібної за своїми характеристиками за умови задовільного стану, яка перебуває в приватній власності станом на день проведення експертизи становить 1 424 601,00 грн. (том 1 а.с.207-223).

Встановлено, що під час шлюбу, зокрема: 02 лютого 2019 року на ім`я ОСОБА_1 зареєстровано автомобіль марки MERCEDES-BENZ S 320 CDI, 2002 року випуску, сірий, VIN-код НОМЕР_11 , д.н.з. НОМЕР_12 відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (том 1 а.с.60), автомобіль марки RENAULT MASTER, 2014 року випуску, VIN-код: НОМЕР_5 , тип кузова: Фургон малотонажний, дата державної реєстрації за особою 26.04.2018 року та автомобіль марки RENAULT MASTER, 2006 року випуску, об`єм двигуна: 2469, дата державної реєстрації за особою 17.06.2011 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ України стосовно зареєстрованих транспортних засобів (том 1 а.с.49-51).

На підставі роздруківок з веб-сайту AUTO.RIA (том 1 а.с.52-59) сторонами узгоджено ціну автомобіля марки RENAULT MASTER, 2014 року випуску в розмірі 363 343,90 грн., на основі середньої вартості транспортного засобу (13 333,33 дол. США, що становить 363 343,90 грн. за курсом НБУ в день подання позовної заяви).

Вартість транспортного засобу MERCEDES-BENZ S320 CDI, 2002 року випуску сторона позивача оцінює в розмірі 166 229,88 грн. на основі середньої вартості (6100,00 дол. США, що становить 166 229,88 грн. за курсом НБУ в день подання позову) транспортного засобу, яка вбачається з трьох оголошень про продаж MERCEDES-BENZ S320 CDI, 2002 року випуску на сайті AUTO.RIA, що підтверджується роздруківками з веб-сайту AUTO.RIA (том 1 а.с.61-68). Дана ціна автомобіля сторонами не оспорюється, клопотань про призначення судової автотоварознавчої експертизи для визначенні ринкової вартості автомобіля від сторін до суду не надходило.

08 липня 2022 року тобто на час розгляду справи автомобіль марки MERCEDES-BENZ S 320 CDI, 2002 року випуску, VIN-код НОМЕР_11 , на який поширюється правовий режим спільного сумісного майна подружжя було відчужено, що підтверджується копією витягу з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ України стосовно зареєстрованих транспортних засобів (том 1 а.с.244).

27 грудня 2019 року за відповідачкою ОСОБА_2 зареєстрований на праві власності транспортний засіб VOLKSWAGEN POLO, 2003 року випуску, VIN-код НОМЕР_2 , об`єм двигуна: 1390 куб. см., тип пального: бензин; тип кузова: хетчбек, дата державної реєстрації за особою 06.10.2021 року, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру Міністерства внутрішніх справ України стосовно зареєстрованих транспортних засобів (том 1 а.с.71).

Висновком експерта №123 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи по цивільній справі №727/12478/21 від 05 липня 2022 року встановлено, що середня ринкова вартість транспортного засобу марки VOLKSWAGEN POLO, 2003 року, VIN-код НОМЕР_2 на час розгляду справи становить 134 611,00 грн. (том 1 а.с.224-230).

Будь-яких правовстановлюючих документів, на підставі яких сторонами були набуті у власність автомобілі марки RENAULT MASTER, 2014 року випуску, VOLKSWAGEN POLO, 2003 року випуску матеріали справи не містять, такі докази сторонами до справи не долучались та про їх витребування сторони та їх представники не клопотали, натомість останні в судовому засіданні визнали, що на спірні транспортні засоби марки MERCEDES-BENZ S 320 CDI, 2002 року випуску, RENAULT MASTER, 2014 року випуску, VOLKSWAGEN POLO, 2003 року випуску поширюється правовий режим спільного сумісного майна подружжя.

З договору про надання в користування торговельного місця №829 від 22 червня 2019 року, укладеного між КП «МТК Калинівський ринок» та ОСОБА_1 , вбачається, що останній використовував 20-тонний контейнер на торговельному місці № НОМЕР_4 , площею 19,60 м2, торговий сектор №8 для продажу промислових товарів (том 2 а.с.10).

ОСОБА_1 належить житловий будинок в с. Ясени, Сторожинецького району, житловою площею 15,2 кв. м., що підтверджується копією інформації з Державного реєстру речових прав (том 1 а.с.95).

Відповідачці ОСОБА_2 ( ОСОБА_7 ) в свою чергу, належить інше житло квартира АДРЕСА_5 , загальною площею 43,2м?, що підтверджується копією інформації з Державного реєстру речових прав (том 1 а.с.45).

Мотиви, з яких виходив апеляційний суд та застосовані норми права

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

У частині першій статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу (частина перша статті 69 СК України).

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України.

Отже, стаття 60 СК України, стаття 368 ЦК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один з подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Вказані висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц та від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц.

З матеріалів справи вбачається і сторонами визнається, що в період шлюбу було придбано наступне майно:

1) квартира АДРЕСА_1 вартістю 1424601,00 грн.;

2) контейнер з ролетами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , КП МТК «Калинівський ринок», торговий сектор № НОМЕР_1 , торговельне місце НОМЕР_3 вартістю 47946,00 грн.;

3) контейнер, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , КП МТК «Калинівський ринок», 8 сектор, № 232 вартістю 52415,00 грн.;

4) транспортний засіб RENAULT MASTER, 2014 року випуску, вартістю 363343,90 грн.;

5) транспортний засіб MERCEDES-BENZS 320 CDI, 2002 року випуску, вартістю 166229,88 грн.;

6) транспортний засіб VOLKSWAGEN POLO, 2003 року випуску, вартістю 134611,00 грн.

Також сторонами визнається, що позивачем ОСОБА_1 без згоди відповідачки був відчужений транспортний засіб MERCEDES-BENZS 320 CDI, 2002 року випуску, а відповідачкою ОСОБА_2 без згоди позивача був відчужений транспортний засіб VOLKSWAGEN POLO, 2003 року випуску. А тому вартість цих автомобілів судом першої інстанції була врахована при поділі майна.

Отже, на час розгляду справи у сторін наявне майно, яке підлягає поділу, на загальну вартість 1 888 305,90 грн. (47946,00 грн. + 52415,00 грн. + 1424601,00 грн. + 363343,90 грн.). Частка кожного з подружжя повинна становити 944 152,95 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача не погоджується з рішенням суду лише в частині визнання за сторонами права власності по частці на контейнер з ролетами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , КП МТК «Калинівський ринок», торговий сектор № НОМЕР_1 , торговельне місце 996 С. Посилався на те, що відповідно до вимог статті 71 СК України поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки в разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Визнаючи за кожним з подружжя право власності на спірний контейнер по частці та залишаючи його у спільному користуванні, суд першої інстанції фактично не вирішив питання про поділ спірного контейнера у відповідності до вимог статті 71 СК України.

Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги.

Так, одним з видів розпоряджання власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).

Правовідносини щодо здійснення підприємницької діяльності фізичною особою врегульовані главою 5 ЦК України.

Згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.

Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Отже, майно фізичної особи-підприємця, яке використовується для здійснення господарської діяльності, вважається спільним майном подружжя, як і інше майно, набуте в період шлюбу, за умови, що воно придбане за рахунок належних подружжю коштів.

Використання зазначеного майна одним з подружжя для здійснення підприємницької діяльності може бути враховано під час обрання способу поділу цього майна.

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між кожним з подружжя з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення правового режиму спільного сумісного майна подружжя та способів поділу його між кожним з подружжя, а також наявності підстав для втручання у здійснення підприємницької діяльності.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 04 березня 2002 року зареєстрований як фізична особа-підприємець.

Спірні контейнера придбані під час шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_8 . Сторони цю обставину не заперечують.

Як встановлено в судовому засіданні апеляційної інстанції, що з контейнера № НОМЕР_3 велася торгівля на МТК «Калинівський ринок», а контейнер № НОМЕР_4 використовувався як склад для товару і знаходиться в неторговій частині ринку. Торгівельну діяльність здійснював саме позивач ОСОБА_1 .

Встановивши, що ОСОБА_1 є власником спірного контейнеру № НОМЕР_3 і використовує його як фізична особа-підприємець для здійснення підприємницької діяльності, що не заперечувалось ОСОБА_2 , суд першої інстанції не взяв до уваги, що способи та порядок поділу майна, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначаються статтею 71 СК України. При цьому відповідно до частини третьої статті 71 СК України речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя.

Вказана правова позиція узгоджується із правової позицією, висловленою у постановах Верховного Суду України від 02 жовтня 2013 року у справі № 6-79цс13, від 11 березня 2015 року у справі № 6-21цс15 та від 16 грудня 2015 року у справі № 6-1109цс15.

Отже, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку щодо наявності правових підстав для застосування такого способу поділу торгового контейнеру, як визнання за кожним з подружжя права власності на 1/2 його частину.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про невідповідність висновків суду у вказаній частині вимогам статей 212-213, 303 ЦПК України, 2004 року.

Відповідачка ОСОБА_2 зазначала, що за час шлюбу вона також була зареєстрована як фізична особа-підприємець, здійснювала підприємницьку діяльність, тобто також мала доходи і вкладала їх у сімейний бюджет. Крім цього, під час спільного життя з позивачем вона йому допомагала здійснювати підприємницьку діяльність.

Однак, позивач посилався на те, що відповідачка ніколи не здійснювала підприємницьку діяльність, оскільки стала підприємцем тільки 27 вересня 2021 року, в період розгляду справи про розірвання шлюбу та справи про поділ майна подружжя, яку ОСОБА_2 подала до Садгірського районного суду м.Чернівці.

Колегія суддів вважає, що сам факт її реєстрації як ФОП в органах ДПІ за 3 дні до винесення рішення суду про розірвання шлюбу тільки свідчить про спробу оминути положення ч. 3 ст. 71 СК України при поділі контейнеру за час вирішення справи у суді. Жодних доказів щодо спростування цих доводів до матеріалів судової справи ОСОБА_2 не долучила. Вона сама вказувала в ході розгляду справи, що тільки допомагала позивачу з торгівлею в контейнерах, однак цього не достатньо для констатації факту використання нею приміщення контейнеру для здійснення професійної діяльності як фізичною особою-підприємцем та можливості поділу контейнеру в натурі між сторонами.

Отже, колегія суддів вважає, що спірний контейнер був набутий підприємцем ОСОБА_1 за час шлюбу за спільні кошти і він використовується ним у підприємницькій діяльності, а тому він поділу не підлягає, проте враховується при поділі іншого майна.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 погоджується на зменшення своєї частки у квартирі, без необхідності сплати компенсації.

Суд першої інстанції виділив у власність позивачу ОСОБА_1 контейнер, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , КП МТК «Калинівський ринок», 8 сектор, № 232 вартістю 52 415,00 грн.; транспортний засіб RENAULT MASTER, 2014 року випуску, вартістю 363 343,90 грн.; врахував вартість відчужених автомобілів MERCEDES-BENZS 320 CDI, 2002 року випуску, вартістю 166 229,88 грн.; та VOLKSWAGEN POLO, 2003 року випуску, вартістю 134 611,00 грн.

В цій частині рішення суду не оскаржується жодною із сторін.

Крім цього, апеляційний суд вважає, що контейнер з ролетами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , КП МТК «Калинівський ринок», торговий сектор № НОМЕР_1 , торговельне місце НОМЕР_3 вартістю 47 946,00 грн. має бути також виділено у власність ОСОБА_1 як такому, що використовує його у своїй підприємницькій діяльності. А частка ОСОБА_1 у спірній квартирі має бути зменшена на суму грошової компенсації за різницю в частках.

Отже, в порядку поділу майна за позивачем ОСОБА_1 слід визнати право власності на:

1) на частку квартири АДРЕСА_1 вартістю 712 300,50 грн. (1 424 601,00 грн. : 2);

2) контейнер з ролетами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , КП МТК «Калинівський ринок», торговий сектор № НОМЕР_1 , торговельне місце НОМЕР_3 вартістю 47 946,00 грн.;

3) контейнер, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , КП МТК «Калинівський ринок», 8 сектор, № 232 вартістю 52 415,00 грн.;

4) транспортний засіб RENAULT MASTER, 2014 року випуску, вартістю 363 343,90 грн..

Таким чином, загальна вартість майна, що слід виділити ОСОБА_1 становить 1 176 005,40 грн.

За відповідачкою ОСОБА_2 слід визнати право власності на:

1) на частку квартири АДРЕСА_1 вартістю 712 300,50 грн. (1 424 601,00 грн. : 2).

Різниця в частках становить 231 852,45 грн. (1 176 005,40 грн. 712 300,50 грн. = 463 704,90 грн. :2 = 231 852,45 грн.). Вказану різницю в частках в грошовому виразі мав би сплатити позивач ОСОБА_1 відповідачці.

Також колегія суддів враховує, що позивач без згоди відповідачки продав автомобіль MERCEDES-BENZS 320 CDI, 2002 року випуску, вартістю 166 229,88 грн. Отже, він повинен сплатити відповідачці частку грошової компенсації за продаж автомобіля в сумі 83 114,94 грн.

Відповідачка ОСОБА_2 без згоди позивача продала автомобіль VOLKSWAGEN POLO, 2003 року випуску, вартістю 134 611,00 грн. Отже, вона повинна сплатити позивачу частку грошової компенсації в сумі 67 305,50 грн.

Враховуючи взаємозалік грошових компенсацій за продаж вказаних автомобілів, колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_1 повинен сплатити відповідачці 15 809,44 грн. (83 114,94 грн. 67 305,50 грн. = 15 809,44 грн.).

Враховуючи різницю в частках при поділі майна та різницю від продажу автомобілів, позивач ОСОБА_1 повинен сплатити відповідачці 247 661,89 грн. ( 231 852,45 грн. + 15 809,44 грн. = 247 661,89 грн.).

Позивач ОСОБА_1 погоджується на те, щоб його частка в спірній квартирі була зменшена на суму грошової компенсації за різницю в частках, яку він мав би сплатити позивачці.

Вартість спірної квартири становить 1 424 601,00 грн.

247 661,89 грн. грошової компенсації у вартості квартири становить 17,38 % (247 661,89 х 100 : 1 424 601 = 17,38%). При цьому колегія суддів вважає за можливе округлити цю частку до 18%.

Враховуючи, що кожній із сторін повинно належати 50% в квартирі, то частка позивача повинна бути зменшена на 18% і буде складати 32/100 частки квартири, а частка відповідачки повинна бути збільшена на 18% і буде складати 68/100 частки в квартирі.

З огляду на викладені обставини рішення суду першої інстанції в частині поділу контейнера з ролетами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , КП МТК «Калинівський ринок», торговий сектор № НОМЕР_1 , торговельне місце НОМЕР_3 та квартири АДРЕСА_1 підлягає зміні з підстав, викладених вище.

Щодо судового збору

Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру фізичною особою або фізичною особою-підприємцем ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» станом на 01 січня 2021 року встановлено прожитковий мінімум для працездатних осіб в розмірі 2270 гривень.

Отже, максимальний розмір судового збору складає 11 350 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач при подачі позову сплатив судовий збір в розмірі 11 350,00 грн.

Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Так, відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено в повному обсязі, то судовий збір підлягає стягненню на його користь також в повному обсязі.

Таким чином, відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідачки ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню 11 350,00 грн. в рахунок відшкодування судового збору.

Проте суд першої інстанції на наведене належної уваги не звернув та помилково стягнув з відповідачки судовий збір на користь позивача в розмірі 10 945,73 грн. замість 11 350,00 грн. та зайво стягнув з відповідачки на користь держави судовий збір в розмірі 10 945,73 грн.

За наведений обставин оскаржуване рішення суду першої інстанції в частині розміру судового збору підлягає зміні.

Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення

Згідно з п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з частиною 1 та 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи.

Відповідно до ч. 6 ст. 139 ЦПК України розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, в межах розгляду даної справи проведено ряд експертиз.

Зокрема, судом першої рішення під час ухвалення рішення враховано: Висновок експерта за результатами проведення судової товарознавчої експертизи №15/12.1/2022 від 29 квітня 2022 року з приводу ринкової вартості контейнера №232 та контейнера №996С (том 1 а.с.170-187); Висновок судової оціночно-будівельної експертизи №131 від 13 липня 2022 року з приводу ринкової вартості квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 58,0 кв.м. (том 1 а.с.207-217); Висновок експерта №123 за результатами проведення судової автотоварознавчої експертизи від 05 липня 2022 року з приводу середньої ринкової вартості транспортного засобу марки VOLKSWAGEN POLO, 2003 року випуску VIN-код НОМЕР_2 (том 1 а.с.224-227).

Позивачем ОСОБА_1 понесено витрати за проведення вище вказаних експертиз на загальну суму 18 280,00 грн., що підтверджується: квитанцією №0.0..1 від 04 листопада 2022 року згідно з якою ОСОБА_1 сплатив 2760,00 грн. за проведення автотоварознавчої експертизи, одержувач СП «Західно-Український експертно-консультаційний центр» (том 1 а.с.239); квитанцією №0.0..1 від 06 вересня 2022 року згідно з якою ОСОБА_1 сплатив 5520,00 грн. за рахунком №50 від 27 травня 2022 року за проведення судової експертизи, одержувач СП «Західно-Український експертно-консультаційний центр» (том 1 а.с.240); квитанцією №0.0..1 від 30 березня 2022 року згідно з якою ОСОБА_1 сплатив 10000,00 грн. за проведення судової товарознавчої експертизи, одержувач НСЕО ТОВ (том 1 а.с.241).

Положеннями ч. 2 ст. 141 ЦПК України передбачено, що інші, окрім судового збору, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача.

Враховуючи, що витрати на проведення експертиз є обґрунтованими і висновки експертиз мали значення для тієї частини позовних вимог, яка задоволена, то колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно поклав на відповідачку ОСОБА_2 обов`язок відшкодувати понесені позивачем судові витрати на проведення ряду експертиз.

Щодо заяви представників відповідачки про стягнення витрат на правову допомогу за розгляд справи в суді першої інстанції

Згідно з частиною 1 та 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Частиною 2 статті 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Згідно ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Як вбачається з матеріалів справи, заява представників відповідачки адвокатів Мінгайлєнє О. та Пазюка П. про ухвалення додаткового рішення з приводу розподілу судових витрат понесених відповідачкою в суді першої інстанції була предметом розгляду судом першої інстанції і за результатами розгляду такої заяви, Шевченківським районним судом м.Чернівців прийнято ухвалу 12 січня 2023 року якою заяву представників відповідачки ОСОБА_2 адвокатів Мінгайлєнє О. та Пазюка П. про ухвалення додаткового рішення по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя залишено без розгляду.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Аналізуючи викладене, оскільки стороною відповідача вище вказана ухвала суду першої інстанції від 12 січня 2023 року не оскаржувалась, апеляційна скарга не містить доводів неправильності ухвали суду від 12 січня 2023 року, а тому апеляційним судом ухвала Шевченківського районного суду м.Чернівців від 12 січня 2023 року не переглядається.

На підставі викладеного, подана заява представників відповідачки ОСОБА_2 адвокатів Мінгайлєнє О. та Пазюка П. про розподіл судових витрат понесених відповідачкою за розгляд справи в Шевченківському районному суді м.Чернівців не підлягає до задоволення.

Щодо розподілу судових витрат за апеляційний розгляд справи

Згідно із ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 та залишення без задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 .

З матеріалів справи вбачається, що за подання до суду апеляційної скарги ОСОБА_1 сплатив судовий збір в розмірі 17 025,00 грн. (том 2 а.с.63, 75).

Оскільки апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, то з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути витрати по сплаті судового збору за подачу апеляційної скарги.

З огляду на висновок суду щодо суті апеляційних скарг, витрати відповідачки ОСОБА_2 понесені нею у суді апеляційної інстанції, залишаються за нею та відшкодуванню не підлягають.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Згідно ст. 376 ЦПК підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є, зокрема, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити, а рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06 грудня 2022 року змінити та постановити в цій частині нове рішення. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід залишити без задоволення, а додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 січня 2023 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 141, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Решетов Віктор Вікторович задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06 грудня 2022 року в частині поділу контейнера з ролетами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , КП МТК «Калинівський ринок», торговий сектор № НОМЕР_1 , торговельне місце НОМЕР_3 та квартири АДРЕСА_1 змінити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на:

- контейнер з ролетами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , КП МТК «Калинівський ринок», торговий сектор № НОМЕР_1 , торговельне місце 996 С;

- 32/100 частки квартири АДРЕСА_1 , що складається з двох житлових кімнат, загальною площею 53,1 кв.м.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на:

-68/100 частки квартири АДРЕСА_1 , що складається з двох житлових кімнат, загальною площею 53,1 кв.м.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06 грудня 2022 року в частині стягнення судового збору з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 змінити, а в частині стягнення судового збору на користь держави скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 11 350,00 грн.

В решті рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 06 грудня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 17025 грн.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діють адвокати Мінгайлєнє Ольга Валентинівна та ОСОБА_9 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 12 січня 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 17 березня 2023 року.

Головуючий Н.К. Височанська

Судді: І.Н. Лисак

І.М.Литвинюк