Справа № 683/3308/22
18 січня 2023 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої - судді Сагайдак І.М.
секретаря Повзун С.В.
з участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Старокостянтинів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу №683/3308/22; 2/683/195/2023 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором позики.
Відповідач умови договору щодо повернення грошових коштів не виконував і з 07 травня 2021 року жодного разу не здійснив повернення грошових коштів. Оскільки у зазначений строк ОСОБА_3 гроші не повертав й у добровільному порядку повертати не збирався, тому 01 липня 2022 року на адресу відповідача було направлено претензію, у якій висловлено вимогу про дострокове повернення усієї суми позики протягом 30 календарних днів. Вказану претензію ОСОБА_3 отримав 09 серпня 2022 року, однак грошових коштів не повернув.
Тому, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь суму боргу в розмірі 150000 грн.
Крім того, вказує, що у п.6.1 договору позики від 02 квітня 2021 року сторони передбачили, що у разі порушення ОСОБА_3 строків повернення позики він сплачує штраф у розмірі 10% від неповерненої суми.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, у позовній заяві наявне його клопотання про розгляд справи у його відсутності.
Відповідач ОСОБА_3 , який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, до суду не з`явився, причини неявки суду не повідомив, у визначений судом строк відзив на позов не подавав.
Протокольною ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 18 січня 2023 року постановлено провести по даній справі заочний розгляд.
Заслухавши представника позивача, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
У договорі позики від 02 квітня 2021 року сторони передбачили, що ОСОБА_1 передає суму позики в готівковому порядку та в розмірі, визначеному п.2.1 договору у день підписання договору і днем передання та отримання коштів є день підписання цього договору 02 квітня 2021 року (п.3.1, 3.2 договору).
У п.5.1 договору сторони визначили, що ОСОБА_3 зобов`язаний повертати суму позики згідно графіку, визначеному у п.4.1 договору, та не пізніше останнього дня строку, встановленого п.п.4.1.1 договору щодо кожного платежу.
Крім того, сторони передбачили, що вказаний договір набуває чинності з моменту надання позикодавцем суми позики позичальнику та діє до повного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором (п.7.1 договору).
Згідно розписки ОСОБА_3 від 02 квітня 2021 року, останній підтвердив, що отримав від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 150000 грн. й відповідно до укладеного договору позики зобов`язався повернути їх позивачу у строк до 06 січня 2023 року.
ОСОБА_3 порушив умови договору позики від 02 квітня 2021 року та не здійснив жодного чергового платежу згідно графіка повернення боргу.
Вказану претензію ОСОБА_3 отримав особисто 09 серпня 2022 року, однак до обумовленого строку не виконав цього обов`язку та грошові кошти позивачу не повернув.
Зазначені обставини підтверджуються оригіналом договору позики від 02 квітня 2021 року, розпискою ОСОБА_3 від 02 квітня 2021 року, оригінал якої зберігався у ОСОБА_1 та яка долучена його представником ОСОБА_2 до матеріалів справи, претензійним листом ОСОБА_1 від 01 липня 2022 року щодо дострокового повернення боргу за договором позики від 02 квітня 2021 року, чеком АТ «Укрпошта» від 19 липня 2022 року про направлення претензійного листа на адресу ОСОБА_3 , роздруківкою з трекінгу відправлень АТ «Укрпошта», з якої
вбачається, що вказану претензію ОСОБА_3 отримав особисто 09 серпня 2022 року.
Частиною 1 статті 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст.1047 ЦК України).
В силу ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Із норм ст.1051 ЦК України слідує, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.
Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
За своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
У свою чергу, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
На підставі частин 1-3 статті 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність оригіналу боргової розписки в кредитора свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане.
Зі змісту договору позики від 02 квітня 2021 року та боргової розписки від 02 квітня 2021 року вбачається, що ОСОБА_3 позичив у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 150000 грн., які зобов`язався повертати частинами згідно встановленого договором графіку в строк до 06 січня 2023 року, тобто розписка містить, зокрема, відомості про паспортні дані ОСОБА_3 , паспортні дані ОСОБА_1 , отримання в борг грошових коштів у конкретно визначеній сумі 150000 грн. та зобов`язання щодо їх повернення, строк повернення, у нижній частині розписки міститься підпис ОСОБА_3 , навпроти якого зазначено його прізвище та ініціали, а також дата 02 квітня 2021 року.
Отже, між сторонами виникли позикові правовідносини. Оригінал розписки на момент подачі позову знаходився у ОСОБА_1 , що свідчить про неповернення відповідачем позики.
ОСОБА_3 не надав суду жодних належних і допустимих доказів, які б вказували на те, що грошові кошти у розмірі, зазначеному в договорі та розписці, не були одержані ним від ОСОБА_1 або ж були повернуті останньому.
Отже, досліджені судом докази вказують на те, що ОСОБА_3 не виконав свій обов`язок з повернення ОСОБА_1 суми позики, в зв`язку із чим останній на підставі ч.2 ст.1050 ЦК України застосував право дострокової вимоги щодо повернення грошових коштів, а тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню неповернуті грошові кошти в сумі 150000 грн.
Згідно ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов"язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов"язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Частинами 1 та 2 статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно.
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
У п.6.1 договору позики від 02 квітня 2021 року сторони передбачили, що у разі прострочення повернення позики (її частини) ОСОБА_3 сплачує штраф у розмірі 10% від неповерненої суми позики.
За умовами договору позики від 02 квітня 2021 року, який набрав чинності з 02 квітня 2021 року, тобто з моменту передання позики ОСОБА_3 , строк повернення позики наступив 06 травня 2021 року в сумі 5000 грн., 06 червня 2021 року в сумі 5000 грн. і так далі згідно графіка, останнім днем повернення частини позики сторони визначили 05 січня 2023 року. 01 липня 2022 року ОСОБА_1 пред`явив вимогу до ОСОБА_3 про дострокове повернення суми боргу, тим самим змінив строк виконання зобов`язання, яке мало бути виконано у 30-денний строк з дня отримання ОСОБА_3 претензії. Оскільки претензію він отримав 09 серпня 2022 року, тому строк повернення усієї суми боргу настав 08 вересня 2022 року.
Відповідно до ч.1 ст.1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань . Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки є способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.
При обрахунку 3% річних за основу має братись прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.
3% річних розраховуються з урахуванням простроченої суми, визначеної у відповідній валюті, помноженої на кількість днів прострочення, які вираховуються з дня, наступного за днем,
передбаченим у договорі для його виконання до дня ухвалення рішення, помноженого на 3, поділеного на 100 та поділеного на 365 (днів у році).
Такі висновки містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі №373/2054/16-ц (провадження №14-446цс18), які суд враховує на підставі частини 4 статті 263 ЦПК України при застосуванні наведених норм права до спірних правовідносин.
За період з 07 травня 2021 року по 15 листопада 2022 року включно (в межах заявлених позовних вимог) розмір 3% річних від простроченої ОСОБА_3 суми боргу становить 2503 грн. 57 коп. При розрахунку 3% річних суд виходить з наступного.
Згідно графіку повернення боргу, визначеного сторонами у договорі позики від 02 квітня 2021 року, першу частину боргу в сумі 5000 грн. ОСОБА_3 мав повернути до 07 травня 2021 року. Отже, останнім днем повернення було 06 травня 2021 року, однак станом на 15 листопада 2022 року вказана сума боргу не повернута. З 07 травня 2021 року почалось прострочення виконання обов`язку з повернення 5000 грн., строк якого до 15 листопада 2022 року включно (в межах заявлених позовних вимог) становив 558 днів. Отже, за цей період 3% річних становлять 229 грн. 32 коп. (5000 грн. боргу х 3% : 365 днів у році х 558 днів прострочення).
Таким чином, за період з 07 травня 2021 року по 15 листопада 2022 року включно (в межах заявлених позовних вимог) розмір 3% річних від простроченої ОСОБА_3 суми боргу становить 2503 грн. 57 коп. (229,32 + 216,58 + 204,25 + 191,51 + 178,77 + 166,44 + 153,70 + 141,37 + 128,63 + 115,89 + 104,38 + 91,64 + 158,63 + 133,15 + 108,49 + 83,01 + 57,53 + 32,88 + 07,40).
Крім того, за період з 07 травня 2021 року по 31 жовтня 2022 року включно (в межах заявлених позовних вимог) відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України слід нарахувати інфляційні втрати, оскільки зобов`язання за договором позики було визначено сторонами у національній валюті - гривні.
Згідно графіку погашення заборгованості ОСОБА_3 до 07 травня 2021 року мав повернути 5000 грн., однак не повернув, в зв`язку із чим позивач зазнав інфляційних втрат, які слід нарахувати за період з 07 травня 2021 року по 31 жовтня 2022 року (кінцева дата визначена позивачем в межах заявлених позовних вимог). Так, за період з 07 травня 2021 року по 31 жовтня 2022 року сукупний індекс інфляції становив 131,086% (101,30% х 100,20% х 100,10% х 99,80% х 101,20 % х 100,90% х 100,80% х 100,60% х 101,30% х 101,60% х 104,50% х 103,10% х 102,70% х 103,10% х 100,70% х 101,10% х 101,90% х 102,50%), сума боргу, на яку нараховується інфляція становить 5000 грн., сума боргу з урахуванням індексу інфляції становить 6554 грн. 30 коп. (5000 х 131,086%), звідси інфляційні втрати складають 1554 грн. 30 коп. (6554,30 - 5000).
Оскільки позов ОСОБА_1 задоволено у повному обсязі, тому в силу ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути 1872 грн. 82 коп. судового збору, сплаченого при подачі позову.
Керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 280-281 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 1872 грн. 82 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Повний текст рішення складено 23 січня 2023 року.
Суддя: