Справа № 454/2945/21 Головуючий у 1 інстанції: Струс Т.В.
Провадження № 22-ц/811/620/22 Доповідач в 2-й інстанції: Шандра М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Шандри М.М.

суддів: Крайник Н.П., Левика Я.А.

секретаря: Гай О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 16 лютого 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Сокальської міської ради Львівської області про визнання права власності на окреме будинковолодіння,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Сокальської міської ради Львівської області, в якому просила визнати право власності на окреме будинковолодіння.

В обґрунтування позовних вимог покликалась на те, що згідно спадкового договору від 29.06.2006 вона є власником квартири в АДРЕСА_1 . Відповідно до виготовленого КП ЛОР «Червоноградське МБТІ» технічного паспорта, загальна площа квартири становить 75,7м.кв., житлова 38,3м.кв., загальна площа квартири змінилася з 66м.кв. на 75м.кв. у зв`язку із знесенням та встановленням перегородок та добудови прибудови без дозвільних документів. Зазначає, що відповідно до проведеного обстеження, встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації. Відповідно до висновку КП ЛОР «Червоноградське МБТІ», щодо технічної можливості виділу в натурі частки об`єкта нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 , за технічними показниками частини об`єкта є відокремленою, має окремий вхід і може бути виділена в натурі без проведення реконструкції. Рішенням виконавчого комітету Сокальської міської ради від 25.06.2021 вирішено змінити статус квартири АДРЕСА_2 на окреме будинковолодіння та присвоїти адресу: АДРЕСА_3 . Також зазначає, що житловий будинок АДРЕСА_3 знаходиться на земельній ділянці площею 0,0578га., що належить на праві приватної власності позивачки. Отримавши рішення виконкому позивач звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно, який відмовив у реєстрації права власності. Просила суд припинити право власності на квартиру в АДРЕСА_1 . Визнати за нею право власності на самочинно реконструйований житловий будинок АДРЕСА_3 , загальною площею 75,7м.кв., житловою 38,3м.кв., що складається з: коридору 2,1м.кв., коридору 2,0м.кв., кладової 1,6м.кв., кладової 6,8м.кв., кімнати 9,1м.кв., кімнати 16,5м.кв., кімнати 12,7м.кв., кухні 13,6м.кв., коридору 4,8м.кв., санвузла 6,5м.кв.

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 16 лютого 2022 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про припинення права власності на квартиру АДРЕСА_2 та визнання за позивачем права власності на самочинно реконструйований житловий будинок АДРЕСА_3 відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , подавши на нього апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі посилається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що суд першої інстанції не врахував роз`яснення, викладені у Постанові Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України» № 6 від 30.03.2012, а саме, що вирішуючи позови про знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоповерхових багатоквартирних будинках, суди повинні враховувати, що положення статті 376 ЦК до цих правовідносин не застосовуються. Проте у випадку, коли квартира в такому будинку розташована на першому (цокольному) поверсі й власник здійснив прибудову до неї з одночасним зайняттям частини прибудинкової земельної ділянки, спір повинен вирішуватися відповідно до правил статті 376 ЦК. Крім цього, районний суд не звернув увагу на те, що відповідач позовні вимоги визнав повністю. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Відзив на апеляційну скаргу до суду не подано.

Учасники справи у судове засідання апеляційної інстанції не з`явились, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. Від Сокальської міської ради надійшла заява про розгляд справи за відсутності представника міської ради. За таких обставин, відповідно до ч.2 ст. 372 ЦПК України неявка учасників не перешкоджає розгляду справи, який проводиться за їхньої відсутності, а фіксування судового процесу згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.1, ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Згідно із ч.1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду таким вимогам повністю відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується копією спадкового договору (а.с.5-6).

На праві власності ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,0578 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель в АДРЕСА_3 , що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯП № 606012 від 29.03.2011 (а.с.8-9).

Рішенням Виконавчого комітету Сокальської міської ради від 25 червня 2021 року № 139 вирішено виділити квартиру АДРЕСА_2 в окремий житловий будинок та присвоїти нововизначеному об`єкту нерухомого майна адресу: АДРЕСА_3 (а.с.11).

Висновком щодо технічної можливості поділу об`єкта нерухомого майна від 24.06.2021 встановлено, що квартира АДРЕСА_2 , загальна площа якої 66,00 м.кв. та житлова площа 38,3 м.кв за технічними показниками може бути поділена, як будинок.

Згідно технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_2 , складеного 14.07.2021 встановлено, що загальна площа квартири змінилася з 66,0 м.кв. на 75,7 м. кв, у зв`язку із знесенням та встановленням перегородки та добудовою прибудови без дозвільних документів.

Звітом про проведення технічного обстеження від 29.11.2021 встановлено можливість надійної та безпечної експлуатації квартири АДРЕСА_2 .

Віповідно до ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч.2 ст.383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до положень частин першої, другої статті 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Пункт 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №6 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» зазначає, що при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Якщо позивач не звертався до компетентного державного органу із заявою про прийняття об`єкта до експлуатації, суд вирішує спір по суті з урахуванням наведених обставин та вимог закону.

Самочинним також вважається будівництво хоча і на підставі проекту, але за наявності істотних порушень зазначених норм та правил як у самому проекті, так і при будівництві, за наявності рішень спеціально уповноважених органів про усунення порушень.

Судом встановлено, що позивачкою самочинно здійснено реконструкцію та добудову до квартири АДРЕСА_2 .

Матеріали справи не містять інформації про дозвільні документи, які б давали право позивачці на виконання будівельних робіт з добудови прибудови до квартири та вводу її до експлуатації у встановленому законодавству порядку.

Жодного доказу на підтвердження звернення позивача до Державної інспекції архітектури та містобудування України чи відповіді - відмови у узаконенні реконструйованої кварти (будинку) матеріали справи не містять.

Ураховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 з огляду на те, що реконструйована позивачем квартира шляхом добудови прибудови без затвердження проектної документації та без права на виконання вказаних будівельних робіт, є об`єктом самочинного будівництва.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки такі не знайшли свого підтвердження в ході розгляду скарги.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 16 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повний текст постанови складено 24 лютого 2023 року.

Головуючий:

Судді: