ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 686/26267/22

Провадження № 22-ц/4820/537/23

Хмельницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Корніюк А.П. (суддя доповідач), П`єнти І.В., Талалай О.І., секретар судового засідання Цугель А.О.

розглянув в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу №686/26267/22 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2022 року (суддя Салоїд Н.М., повне судове рішення складено 21 грудня 2022 року) у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення трьох відсотків річних за невиконання грошового зобов`язання.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги і матеріали справи, суд

в с т а н о в и в:

Звертаючись до суду із позовом АБ «Укргазбанк» вказував, що між ним та ОСОБА_1 22.12.2006 укладено договір №1062006, за яким відповідач отримав кредит в розмірі 9059,41 доларів США зі сплатою процентів за користування кредитом, виходячи із 12,5% річних. Цього ж дня, ОСОБА_2 уклала договір поруки №1062006, згідно з яким несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за невиконання зобов`язань по кредитному договору в повному об`ємі, в тому числі неустойки, штрафи, пені. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2018 року у справі №686/22950/17 стягнуто солідарно з відповідачів на користь Банку заборгованість за кредитним договором в сумі 8738,52 доларів США та 43,19 грн, з яких: 3623,79 доларів США прострочена заборгованість, 3321,79 доларів США строкова заборгованість, 1792,97 доларів США прострочена заборгованість по процентах. Дане рішення на час подання позову виконане.

Разом з тим, як вказує Банк, станом на 20.12.2018 відповідачі мали невиконанні зобов`язання за кредитним договором по кредиту та відсотках, а тому позивачем відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України нараховано 345,50 доларів США, що згідно курсу НБУ становить 9525,15 грн 3% річних за несвоєчасне погашення кредиту та процентів в період з 12.03.2017 по 20.12.2018.

І тому, Банк просив суд стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на свою користь 3% річних в розмірі 345,50 доларів США, що по курсу НБУ становить 9525,15 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням суду, АБ «Укргазбанк» оскаржив його в апеляційному порядку, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Так, Банк посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що нарахування 3% річних у період з 12.03.2017 по 19.04.2018 є незаконним, проте в чому полягає ця незаконність судом не вказано. Апелянт також вважає неправильним висновок суду про застосування строків позовної давності до позовних вимог стосовно стягнення 3% річних за період з 20.04.2018 по 20.12.2018, адже загальна позовна давність встановлюється тривалістю в три роки і Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» №540-ІХ від 30.03.2020 (набрав чинності з 02.04.2020) Перехідні та прикінцеві положення ЦК України доповнено п.12 наступного змісту: «12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину». Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 встановлено карантин з 12.03.2020 до 03.04.2020 на усій території України. Таким чином, на думку Банку, останній день трирічного строку позовної давності повинен закінчитися до 11.03.2020 включно. Отже, право Банку на стягнення заборгованості настало не пізніше 11.03.2017, у зв`язку із чим апелянт просив суд стягнути з відповідачів 3% річних з 12.03.2017.

Зважаючи на викладене, АБ «Укргазбанк» просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

До апеляційного суду надійшли відзиви від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зміст яких є ідентичними. Так, відповідачі погоджуються із висновками суду першої інстанції та просять оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зазначили, що рішення суду про стягнення заборгованості набрало законної сили 12.04.2018 та ними виконано в повному обсязі: 18.04.2018 сплачено 1950 доларів США, 07.05.2018 сплачено 4330 доларів США та 21.12.2018 сплачено 2490 доларів США. Тому судом першої інстанції вірно встановлено, що вимога позивача про стягнення 3% річних за період з 12.03.3017 по 19.04.2018 є незаконною, адже грошове зобов`язання по сплаті 8770 доларів США у них виникло 13.04.2018, з наступного дня після набранням рішення законної сили. Також, відповідачі вважають, що суд вірно застосував норми п.18 та 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та правильно застосував позовну давність щодо вимог позивача про стягнення 3% річних за період з 20.04.2018 по 20.12.2018 в розмірі 56,67 доларів США.

Справа розглядається в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Положеннями ч. 2 ст. 247 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. (ч. 1 ст. 263 ЦПК України).

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам не відповідає.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що нарахування 3% річних за період з 12.03.2017 по 19.04.2018 є незаконним, а щодо стягнення 3% річних за період з 20.04.2018 по 20.12.2018 слід відмовити із пропуску позивачем строку позовної давності для звернення до суду із відповідними вимогами, про застосування якої заявлено відповідачем ОСОБА_1 .

Проте, колегія суддів не погоджується із такими висновками суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Так, відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Встановлено, що між ОСОБА_1 та АБ «Укргазбанк» 22 грудня 2006 року було укладено кредитний договір №1062006, згідно умов якого відповідач отримав кредит в розмірі 9059,41 доларів США із сплатою процентів за користування кредитом 12,5 % річних (а.с.11-13).

В забезпечення умов укладеного договору, 22 грудня 2006 року між АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №1062006, за яким остання взяла на себе зобов`язання відповідати перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору №1062006 від 22.12.2006 (а.є.с.14).

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2010 року у справі №2-4370/10 за позовом ПАТ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет застави, позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором №1062006 від 22.12.2006 в сумі 8738,52 долари США та 43,19 грн, з яких 3623,76 доларів США прострочена заборгованість по кредиту, 3321,79 доларів США поточна заборгованість по кредиту, 1792,97 доларів США прострочена заборгованість по процентах, 29,30 грн пеня за несвоєчасне погашення кредиту, 13,89 грн пеня за несвоєчасну сплату процентів (а.с.8-9).

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 грудня 2017 року скасовано заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 25 травня 2010 року (а.с.8).

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 05 березня 2018 року у справі №686/22950/17 за позовом ПАТ «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки, що набрало законної сили 12.04.2018 позов задоволено частково. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором в сумі 8738,52 долари США, з яких 3623,76 доларів США прострочена заборгованість по кредиту, 3321,79 доларів США строкова заборгованість по кредиту, 1792,97 доларів США прострочена заборгованість по процентах, 43,19 грн пені та по 415 грн судових витрат з кожного.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №1062006 від 22.12.2006 звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль марки ВАЗ 21124, 2000 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 (а.с.5-7).

На виконання вказаного рішення суду ОСОБА_1 18.04.2018 було сплачено 1950 доларів США, 07.05.2018 року - 4330 доларів США та 21.12.2018 року - 2490 доларів США. І станом на 21 грудня 2018 року рішення суду у справі виконано, що не заперечується сторонами та підтверджується випискою по особовому рахунку ОСОБА_1 (а.с. 16-24).

15.11.2022 АБ «Укргазбанк» направив ОСОБА_1 та ОСОБА_2 листи вимоги про усунення порушення, в яких просив відповідачів виконати порушене зобов`язання та сплатити заборгованість за несвоєчасне погашення кредиту та процентів відповідно до ст. 625 ЦК України, що складає 345,50 доларів США, яка згідно курсу НБУ становить 9525,15 грн (а.с.28, 29).

Щодо застосовування судом першої інстанції строку позовної давності.

Згідно зі статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.

Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.

Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).

02 квітня 2020 року набув чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», відповідно до якого розділ «Прикінцеві положення» ЦК України доповнено пунктом 12, за змістом якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Тобто, строк позовної давності в силу пункту 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України продовжено на строк дії карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «COVID-19», із подальшими змінами, на усій території України установлено карантин з 12 березня 2020 року до 31 липня 2020 року, згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року № 392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року № 500.

Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 1 серпня до 19 грудня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року № 641, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 року № 760, від 13 жовтня 2020 року № 956, від 9 грудня 2020 року № 1236.

У подальшому, дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року № 104, від 21 квітня 2021 року № 405, від 16 червня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року № 855, від 22 вересня 2021 року № 981, від 15 грудня 2021 року № 1336, від 19 березня 2022 року № 318, від 27 травня 2022 року № 630, від 19 серпня 2022 року № 928.

У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень Цивільного Кодексу України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню до правовідносин у цій справі.

Таким чином, позивачем не пропущений трирічний строк позовної давності за вимогами про стягнення 3% річних за період з 12 березня 2017 року по 20 грудня 2018 року, оскільки на час подання позовної заяви 06 грудня 2022 року такий строк був продовжений вищевказаними нормативними актами.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у задоволенні позову у зв`язку з пропуском позивачем позовної давності, і в цій частині доводи апеляційної скарги є обґрунтованими та такими, що заслуговують на увагу.

Щодо стягнення 3% річних за невиконання зобов`язання.

Згідно із ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти.

За ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися порукою (ч. 1 ст. 546 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть визначатися у рішенні суду.

Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі № 444/9519/12, від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц, якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі ст. 1050 ЦК України. Разом з тим права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц, від 04.06.2019 у справі № 916/190/18.

З 17.03.2022 набрав чинності пункт 18 «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, яким передбачено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Вимоги Банку про застосування ст. 625 ЦК України заявлені за період, який не стосується періоду дії в країні воєнного стану.

Враховуючи, що звернувшись 08.04.2010 до суду із позовними вимогами до відповідачів про стягнення кредитної заборгованості та звернення стягнення на заставне майно, Банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України станом на 10.03.2010 в розмірі 8738,52 долари США та враховуючи, що відповідач ОСОБА_1 виконав це грошове зобов`язання частинами: 18.04.2018 сплативши 1950 доларів США, 07.05.2018 сплативши 4330 доларів США та 21.12.2018 сплативши 2490 доларів США, тому у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення у вигляді стягнення 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України, в тому числі і до поручителя ОСОБА_2 .

Таким чином, враховуючи межі позовних вимог та положення Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» період, за який слід стягнути 3% річних за несвоєчасне виконання рішення суду та розмір 3% річних становить: з 12.03.2017 по 17.04.2018 288,73 долари США (розмір розрахований з суми заборгованості 8738,52 долари США х 3% х 402 дні); з 18.04.2018 по 06.05.2018 10,60 доларів США (розмір розрахований з суми заборгованості 6788,52 долари США (8738,52 долари США - 1950 доларів США) х 3% х 19 днів); з 07.05.2018 по 20.12.2018 46,07 доларів США (розмір розрахований з суми заборгованості 2458,52 долари США (6788,52 долари США - 4330 доларів США) х 3% х 228 днів).

А всього розмір 3% річних за період з 12 березня 2017 року по 20 грудня 2018 року становить 345,40 доларів США, який згідно курсу НБУ на дату ухвалення судового рішення складає 12630,79 грн і підлягає стягненню із відповідачів в солідарному порядку.

Зазначений розрахунок узгоджується із даними розрахунку, що надані Банком (а.с. 15) та не спростовувалися відповідачами.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Встановлено, що при поданні позовної заяви Банком було сплачено 2481 грн судового збору (а.с. 4) та за апеляційну скаргу 3721,50 грн судового збору (а.с. 4, 52).

Таким чином, на користь Банку підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в розмірі 6202,50 грн (2481 грн + 3721,50 грн), тобто по 3101,25 грн з кожного відповідача.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382 384, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 21 грудня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (; вул. Єреванська, 1, м. Київ) 3% річних в розмірі 345 (триста сорок п`ять) доларів 40 центів США.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ; АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» (; вул. Єреванська, 1, м. Київ) по 3101 (три тисяч сто одна) грн 25 коп судового збору з кожного.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 23 лютого 2023 року.

Судді А.П. Корніюк

І.В. П`єнта

О.І. Талалай