КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
провадження №22-ц/824/2001/2023 Головуючий у суді ІІ інстанції: Сушко Л.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Олійника В.І., Сліпченка О.І.,

секретар судового засідання: Гайдаєнко В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Київського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2022 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про порушення прав на працю, припинення простою, поновлення на займаній посаді та стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року позивач звернулася до суду з даною позовною заявою. З позову вбачається, що позивач з 2015 року працює на посаді начальника відділу контрольно-аналітичного забезпечення заступника голови Київської міської державної адміністрації апарату виконавчого лоргану Київської міської ради (КМДА). Підставою для позову, є застосування до позивача простою, яке на переконання ОСОБА_1 порушує її право на працю.

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2022 року відмовлено у відкритті провадження.

Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначається про незаконність та необґрунтованість судового рішення, як такого, що постановлене з порушенням норм процесуального права та невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи. Просила ухвалу суду першої інстанції скасуватита направити справу для продовження розгляду до Шевченківського районного суду м. Києва.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовувала тим, що суд першої інстанції помилково визнав посадові повноваження позивача, як здійснення організаційно-розпорядчих та консультативно-дорадчих функцій. Зазначає, що суд першої інстанції не навів жодного посилання на матеріали справи або нормативного акта, яким визначені функціональні обов'язки позивача.

03 січня 2022 року на поштову адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив відповідача на апеляційну скаргу позивача, в якого заперечував проти задоволення апеляційної скарги, вважав всі вимоги необгрунтованими, безпідставними та такими, що суперечать законодавству. Просив ухвалу суду першої інстанції залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження, суд першої інстанції посилався на п. 1 ч. 186 ЦПК України та вважав, що позовна заява ОСОБА_1 не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки між сторонами виник публічно-правовий спір, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства. Крім того, судом роз`яснено позивачу право на звернення з позовом до суду в порядку адміністративного судочинства з метою захисту своїх прав та законних інтересів.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом статті 19 ЦПК України під цивільною юрисдикцією розуміється компетенція загальних судів вирішувати з додержанням процесуальної форми цивільні справи у видах проваджень, передбачених цим Кодексом.

Частиною першою статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

З викладеного можна зробити висновок, що загальні суди не мають чітко визначеної предметної юрисдикції та розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин у всіх випадках, за винятком справ, розгляд яких прямо визначений за правилами іншого судочинства.

Отже, у порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства. В порядку цивільного судочинства розглядаються справи, що виникають із приватноправових відносин.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.

При цьому суди повинні враховувати принцип правової визначеності і не допускати наявності проваджень, а отже, і судових рішень, ухвалених у спорі між тими ж сторонами з того ж предмета, але судами різних юрисдикцій.

За приписами частини першої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 4 КАС України адміністративна справа - це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір.

Публічно-правовий спір - це спір, у якому, зокрема, хоча б одна сторона здійснює публічно-владні управлінські функції, в тому числі на виконання делегованих повноважень, і спір виник у зв`язку із виконанням або невиконанням такою стороною зазначених функцій (пункт 2 частини першої статті 4 КАС України).

Публічно-правовий характер спору визначається тим, що вказані суб`єкти наділені владно-управлінськими повноваженнями у сфері реалізації публічного інтересу.

Характерною ознакою публічно-правових спорів є сфера їх виникнення - публічно-правові відносини, тобто передбачені нормами публічного права суспільні відносини, що виражаються у взаємних правах та обов`язках їх учасників у різних сферах діяльності суспільства, зокрема пов`язаних з реалізацією публічної влади.

Публічно-правовим вважається також спір, який виник з позовних вимог, що ґрунтуються на нормах публічного права, де держава в особі відповідних органів виступає щодо громадянина не як рівноправна сторона у правовідносинах, а як носій суверенної влади, який може вказувати або забороняти особі певну поведінку, надавати дозвіл на передбачену законом діяльність тощо.

Суб`єкт владних повноважень - це орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (пункт 7 частини першої статті 4 КАС України).

Згідно із частиною першою статті 19 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема, у спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби

За змістом частини першої статті 1 Закон України від 25 березня 1992 року № 2232-XII «Про військовий обов`язок і військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.

Тобто, спори щодо проходження публічної служби від моменту прийняття особи на посаду і до її звільнення, навіть якщо подання відповідного позову про невиплаченої одноразової грошової допомоги відбувається після її звільнення з публічної служби, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства.

Встановлено, що позивач займає посаду начальника відділу контрольно-аналітичного забезпечення заступника голови Київської міської державної адміністрації апарату виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) управління контрольно-аналітичного забезпечення заступників голови Київської міської адміністрації апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), отже є посадовою особою органу місцевого самоврядування, тому її діяльність є публічною службою.

Як убачається зі змісту п.11 Положення про управління контрольно-аналітичного забезпечення заступників голови Київської міської адміністрації апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням виконавчого органу КМР (КМДА) від 27.04.2016 №294 (в редакції розпорядження від 11 лютого 2019 №250), для здійснення функцій, покладених на Управління, начальник і працівники Управління наділяються правами, виконують обов`язки і несуть відповідальність відповідно до нормативно-правових актів, що регламентують порядок і умови проходження державної служби, а також Правил внутрішнього службового розпорядку апарату виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) і цього Положення.

Також встановлено, що згідно змісту наданого розрахунку заробітної плати, позивач отримує надбавку за ранг, що є однією зі складових заробітної плати державного службовця та характеристик, за допомогою якої можливо встановити чи відноситься працівник до посадової особи діяльність якої, є публічною службою.

Предметом даного позову є порушення права на працю, припинення простою та поновлення на займаній посаді, стягнення заробітної плати, пред'явлений до Апарату виконавчого органу Київської міської ради (КМДА).

Оскільки, ОСОБА_1 з 2015 року перебувала на посаді начальника відділу контрольно-аналітичного забезпечення заступника голови Київської міської державної адміністрації апарату виконавчого органу Київської міської ради (КМДА), що відноситься до публічної служби, тому даний спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи суть спірних правовідносин та суб`єктний склад сторін у справі, колегія суддів дійшла висновку, що зазначена категорія спорів належить до юрисдикції адміністративних судів, а тому висновки суду першої інстанції про належність розгляду справи в порядку адміністративного судочинства є правильними.

Згідно вимог п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Таким чином, оскільки даний спір не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, законним та обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги про те, що ця справа має розглядатися за правилами цивільного судочинства, колегія суддів відхиляє, з огляду на викладене вище обставини.

Доводів, які б спростували законність та обґрунтованість постановленої судом першої інстанції ухвали, апеляційна скарга позивача не містить.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки Шевченківським районним судом міста Києва ухвалу від 26 жовтня 2022 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування згідно вимог ст. 375 ЦПК України відсутні.

Керуючись ст.ст.374, 375 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено «01» лютого 2023 року.

Головуючий суддя Л.П. Сушко

Судді О.І. Сліпченко

В.І. Олійник