АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року

м. Чернівці

справа № 727/397/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Одинака О. О.

суддів Кулянди М. І., Половінкіної Н. Ю.

секретар Скулеба А. І.

позивач ОСОБА_1

відповідач Акціонерне товариство «СЕНС БАНК»

апеляційна скарга ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , на рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 02 листопада 2022 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Слободян Г. М.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст заяви

В січні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом.

Позивачка просила визнати протиправним і скасувати рішення приватного нотаріуса Козлової Н.В., як реєстратора, про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, індексний номер: 060, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , вилучивши запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 44188904 від 24 вересня 2021 року про реєстрацію права власності за АТ «Альфа Банк».

Позов мотивувала тим, що 26 травня 2008 року між нею та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 125, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 200 000 доларів США зі сплатою 23% річних та кінцевим терміном повернення кредиту та процентів не пізніше 25 травня 2023 року.

У якості забезпечення виконання ОСОБА_1 взятих на себе за кредитним договором зобов`язань мiж Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 26 травня 2008 року було укладено іпотечний договір № 125, вiдповiдно до якого іпотекодавець передав в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_2 , та належить іпотекодавцю на праві приватної власності.

Однак оскільки позивачка свої зобов`язання за кредитними договором належним чином не виконала, станом на 21 квітня 2017 року у неї виникла прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 155210 гривень 88 копійок, за відсотками в розмірі 161162 гривень 32 копійки, iнфляційні втрати за кредитом в розмірі 38223 гривень 70 копійок iнфляційні втрати за відсотками в розмірі 74331 гривень 93 копійки.

Вказана сума заборгованості була стягнута з позивачки на користь «Укрсоцбанк» рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 05 грудня 2017 року.

03 грудня 2020 року вказане рiшення суду було пред`явлено для виконання приватному виконавцю Кондрюку К. О.

24 вересня 2021 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк», який є правонаступником Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», на підставі договору іпотеки звернув стягнення на спірний предмет іпотеки у позасудовому порядку шляхом реєстрації на нього права власності.

Відповідний запис № 44188904 внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно приватним нотаріусом Чернівецького міського округу Козловою Н.В.

Стверджувала, що вказані дії були здійсненні відповідачами без її відома та з грубим порушенням як процедури реєстрації права власності, так і її прав та інтересів.

Зокрема, нею не було отримано від іпотекодержателя письмової вимоги про усунення порушень, а тому АТ «Альфа-Банк» не міг надати державному реєстратору документ, що підтверджує наявність факту завершення 30- денного строку з моменту отримання іпотекодавцем такої вимоги.

Окрім того, АТ «Альфа -Банк» належним чином не здiйснив оцiнку предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності та передача майна у власнiсть банку вiдбулась без належної оцінки такого нерухомого майна на підставі застарілих даних.

Із перелічених у договорі іпотеки способів звернення стягнення на предмет іпотеки не вбачається такого способу, який давав би право іпотекодержателю задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки у спосіб, який оскаржується позивачкою.

Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що дата та час державної реєстрації вказано 24 вересня 2021 року, однак рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 60623791 було прийнято приватним ноніусом 28 вересня 2021 року.

Також зазначала, що нотаріус не повідомляла її про отримання заяви банку щодо проведення реєстраційної дії про перехід майна від іпотекодавця до іпотекодержателя.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Шевченківського районного суду міста Чернівці від 11 січня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Суд виходив з того, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт отримання позивачкою вимоги банку щодо необхідності погасити борг за кредитним договором та попередження про те, що у разі несплати такого боргу банком буде звернуто стягнення на предмет іпотеки.

Оскільки датою реєстрації права власності на предмет іпотеки є 24 вересня 2021 року, рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Н. В. як державного реєстратора про таку реєстрацію було прийнято в межах встановленого законом 5-денного строку, а саме 28 вересня 2021 року.

На спростування доводів позивачки про те, що у спірній квартирі, яка є предметом іпотеки, зареєстровано її неповнолітнього сина ОСОБА_4 , суд першої інстанції послався на правовий висновок Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі №757/13243/17, в якому зазначено, що суд не вважає підставою недійсності спірних правочинів посилання позивача на начебто допущені при укладенні договорів порушення, які полягають в укладенні цих правочинів без попереднього дозволу органу опіки та піклування, зважаючи на факт реєстрації в житловому будинку двох малолітніх дітей.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позов в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи.

Позивачкою не було отримано вимоги банку про погашення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Судом не надано оцінку різниці вартості квартири та розміру заборгованості, яка підлягала стягненню з позивачки на користь банку.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Інший учасник справи відзив на апеляційну скаргу не подавав.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

26 травня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії № 125 із наступними змінами та доповненнями, за умовами якого ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 200000 доларів США зі сплатою 23% річних та кінцевим терміном повернення кредиту та процентів - не пізніше 25 травня 2023 року (а.с.110-115; 174-192).

У якості забезпечення виконання ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором мiж Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 26 травня 2008 року було укладено іпотечний договір № 125.

Вiдповiдно до пункту 1.1 іпотечного договору іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю наступне нерухоме майно: 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_3 , та належить іпотекодавцю на праві приватної власності.

Пунктами 2.4.3, 2.4.4. 4.1, 4.2. іпотечного договору, визначено, що іпотекодержатель має право у разі невиконання або неналежного виконання позичальником основного зобов`язання задовольнити свої забезпечені іпотекою вимоги переважно перед іншими кредиторами шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб визначений іпотекодержателем самостійно.

Згідно з пунктами 4.6, 4.6.3 іпотечного договору, іпотекодержатель за своїм вибором звертає стягнення на предмет іпотеки в один із наступних способів: шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому стаатею 37 Закону України «Про іпотеку». (116-119; 170-173).

Згідно з статутом АТ «Альфа-Банк» є правонаступником АТ «Укрсоцбанк». (а.с.107-109).

Згідно з постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К. О. від 14 лютого 2020 року відкрито виконавче провадження ВП №63917755 на підставі виконавчого листа №727/4524/17 від 02 квітня 2018 року, виданого Шевченківським районним судом міста Чернівці, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості в сумі 428928 гривень 83 копійки та судового збору в розмірі 6433 гривні 93 копійки.Стягувачем є АТ «Альфа - Банк» (а.с.32-33)

Згідно з постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернівецької області Кондрюка К. О. ВП №63917755 від 12 січня 2021 року оголошено в розшук майно боржника ОСОБА_1 (а.с. 34-35) Постановою ВП від 03 серпня 2021 року приватного виконавця Кондрюка К. О. встановлено, що в процесі примусового виконання було звернуто стягнення на майно боржника ОСОБА_1 , а саме транспортний засіб марки Chevrolet lacetti, реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2007 року випуску. Відповідно до протоколу про проведені електронні торги від 29 червня 2021 року №544682 Державним підприємством «СЕТАМ», переможцем торгів визнано ОСОБА_5 . Кошти покупцем згідно протоколу внесені на відповідний рахунок приватного виконавця в повному обсязі. Відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» було знято всі арешти із вищевказаного транспортного засобу ОСОБА_1 (а.с.36-37)

Згідно з довідкою АТ «Альфа - Банк» від 23 вересня 2021 року, у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих за кредитним договором зобов`язань, утворилась заборгованість, яка станом на 23 вересня 2021 року становила 911735 гривень 19 копійок (а.с.127; 195).

Згідно з листом АТ «Альфа-Банк» від 29 квітня 2020 року вих.4/10 встановлено, що позивачу ОСОБА_1 було направлено рекомендоване поштове повідомлення. Вказане повідомлення було направлено позивачу ОСОБА_1 цінним листом за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується реєстром №184 від 30 квітня 2020 року та списком згрупованих відправлень Укрпошта Стандарт №2815; номер відправлення 4994 (а.с.121-125).

Згідно з листом приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Н. В. вих. №61/01-16 від 02 вересня 2022 року встановлено, що для проведення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за адресою АДРЕСА_1 , відповідачем АТ «Альфа-Банк» були надані наступні документи: 1) іпотечний договір №125 від 26 травня 2008 року (а.с.170-182); 2) договір про надання відновлювальної кредитної лінії №125 від 26 травня 2008 року (а.с.183-201); 3) повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язанням вих.4/10 від 29 квітня 2020 року (а.с.202); 4) рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення №994 адресату ОСОБА_1 (а.с.203); 4) довідка від 23 вересня 2021 року вих №8225379, згідно якої заборгованість ОСОБА_1 за договором №125 від 26 травня 2008 року складає 911735 гривень 19 копійок (а.с.204); висновок ТзОВ «Незалежна експертна компанія» про вартість спірного нерухомого майна від 15 вересня 2021 року, згідно якого вартість об`єкта оцінки становить 716500 гривень (а.с.205).

Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №282309995 від 01 листопада 2021 року встановлено, що 24 вересня 2021 року приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Козловою Н. В. було зареєстровано право власності АТ «Альфа-Банк» на квартиру АДРЕСА_3 . Підстава для державної реєстрації: договір іпотеки, іпотечний договір №125, серія та номер:3096, виданий 26 травня 2008 року; видавник: приватний нотаріус Чернівецького міського нотаріального округу Балацький О. О. Підстава внесення запису: рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Н. В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 60623791 від 28 вересня 2021 року, 11:16:52. (а.с.129) Наведені обставини також підтверджуються інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щордо обєкта нерухомого майна №278175139 від 05 жовтня 2021 року (а.с.29-31).

12 серпня 2022 року рішенням позачергових загальних зборів акціонерів АТ «Альфа - Банк» було прийнято рішення про зміну найменування АТ «Альфа - Банк» на АТ «СЕНС БАНК» та затвердження нової редакції статуту банку, яка була погоджена НБУ 10 вересня 2022 року.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам закону.

Можливість і порядок звернення стягнення на предмет іпотеки передбачені статтями 35-37 Закону України «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-IV).

Зокрема, частиною першою статті 35 Закону № 898-IV (тут і далі - у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) передбачено, що у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

За змістом статті 36 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Чинним законодавством передбачений порядок задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки, як шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса (у примусовому порядку), так і позасудове (добровільне) врегулювання згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, зокрема й шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Згідно з пунктом 4.9 іпотечного договору, у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушених зобовязань за цим та/або договором кредиту у встановлений іпотекодержателем строк, такі вимоги іпотекодержателя задовольняються за рахунок предмета іпотеки. Дане застереження відповідно до Закону України «Про іпотеку» вважається договором про задоволення вимог іпотекодержателя, який є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки на підставі іпотечного договору.

Таким чином, сторони в договорі іпотеки від 26 травня 2008 року передбачили право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки, зокрема шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (тут і далі в редакції, чинній на час державної реєстрації права власності на спірну квартиру), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Розділом IV цього закону визначено порядок проведення державної реєстрації прав та їх обтяжень.

Перелік документів для здійснення державної реєстрації прав визначається Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно пункту 46 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 (який діяв на момент виникнення спірних правовідносин) для проведення державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає:

1) завірену в установленому порядку копію письмової вимоги про усунення порушень, надіслану іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця, в якій зазначається стислий зміст порушеного зобов`язання, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш як 30-денний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання такої вимоги;

2) документ, що підтверджує завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у письмовій вимозі, надісланій іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця;

3) заставну (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.

У наведених правових нормах визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і з огляду на закріплені у статтях 10, 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та статті 37 Закону України «Про іпотеку» порядок державної реєстрації та коло повноважень державного реєстратора у ході її проведення ця особа приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Такий правовий висновок викладений Верховним Судом в постановах від 26 січня 2023 року у справі № 756/14584/17 та від 13 листопада 2020 року у справі № 303/4230/18.

Щодо направлення іпотекодержателем вимоги іпотекодавцю про усунення порушення зобов`язання

У разі порушення іпотекодавцем обов`язків, установлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом (частина перша статті 12 Закону України «Про іпотеку»).

Згідно із частиною першою статті 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом.

Закон визначає такі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий на підставі рішення суду; позасудовий на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя (частина третя статті 33 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до принципу свободи договору саме сторони договору вправі визначати процедуру та порядок направлення та вручення відповідних повідомлень та виконання інших вимог, встановлених Законом України «Про іпотеку», і за відсутності в договорі відповідних умов необхідно виходити з такого.

Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Отже, за загальним правилом право розпоряджатися майном належить власнику, а особа, яка не є власником, таким правом не наділена.

Особа, яка не є власником майна, вправі розпоряджатися цим майном лише у випадках, встановлених законом.

Згідно із частиною першою статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку (частина друга статті 35 зазначеного Закону).

Отже, за змістом частини першої статті 33 та частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» реалізації права іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки передує реалізація ним права вимагати дострокового виконання основного зобов`язання. І лише якщо останнє не виконане чи неналежно виконане, іпотекодержатель, якщо інше не передбачено законом, може звертати стягнення на предмет іпотеки. Недотримання цих правил є перешкодою для звернення стягнення на предмет іпотеки, але не перешкоджає іпотекодержателю звернутися з позовом до боржника про виконання забезпеченого іпотекою зобов`язання відповідно до частини другої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» не перешкоджають іпотекодержателю здійснювати права, визначені цим Законом та/або іпотечним договором, без попереднього повідомлення іпотекодавця тільки тоді, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки (частина третя зазначеної статті).

Умови договору іпотеки та вимоги частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» пов`язують можливість задоволення вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки з дотриманням іпотекодержателем процедури належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання.

Належним необхідно вважати надсилання вимоги з дотриманням встановленого договором порядку на адресу отримувача, яка вказана в договорі або додатково повідомлена відповідно до умов договору. Якщо такий порядок договором не визначений, відповідно до звичаїв ділового обороту належне направлення вимоги може здійснюватися засобами поштового зв`язку чи кур`єрської служби, які дозволяють встановити зміст відправлення та підтвердити його вручення, наприклад, цінним листом з описом вкладеного відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270.

Належним дотриманням іпотекодержателем процедури повідомлення іпотекодавця та боржника, якщо він є відмінним від іпотекодавця, про вимогу стосовно усунення порушення також слід вважати також таке повідомлення, що було надіслане належним чином, проте не отримане внаслідок недбалості або ухилення від отримання.

Направлення такої вимоги іпотекодавцю про усунення порушень основного зобов`язання обґрунтовується саме тим, що іпотекодавець має право замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.

У разі дотримання іпотекодержателем порядку належного надсилання вимоги про усунення порушення основного зобов`язання діє презумпція належного повідомлення іпотекодержателя про необхідність усунення порушень основного зобов`язання, яка може бути спростована іпотекодавцем в загальному порядку.

За відсутності такого належного надсилання вимоги відповідно дочастини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець не набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання.

Отже недотримання вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання унеможливлює застосовування позасудового способу задоволення вимог іпотекодержателя.

При цьому, метою повідомлення іпотекодержателем іпотекодавця та інших осіб є доведення до їх відома наміру іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання. Тому іпотекодержатель набуває право звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання лише за умови належного надсилання вимоги, коли іпотекодавець фактично отримав таку вимогу або мав її отримати, але не отримав внаслідок власної недбалості чи ухилення від такого отримання.

В іншому випадку іпотекодержатель не набуває права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання, зокрема не вправі відчужувати предмет іпотеки іншій особі. За таких умов предмет іпотеки, придбаний іншою особою за договором з іпотекодержателем, є майном, придбаним в особи, яка не мала права його відчужувати. При цьому добросовісна особа, яка придбаває майно в особи, яка не є його власником, має пересвідчитися у наявності в останньої права розпоряджатися чужим майном.

Відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов`язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Таким чином, у разі дотримання іпотекодержателем вимог частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо належного надсилання іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, вимоги про усунення порушення основного зобов`язання невиконання вимог частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» щодо повідомлення іпотекодавця про конкретний спосіб задоволення вимог іпотекодаржателя шляхом укладення договору купівлі-продажу предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві не має наслідком настання нікчемності такого правочину та не є підставою, за умови дотримання інших вимог закону щодо такого виду правочину, для визнання такого договору недійсним, однак може бути підставою для відшкодування іпотекодавцю завданих збитків.

У разі направлення іпотекодержателем іпотекодавцю вимоги про усунення порушення основного зобов`язання відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» з одночасним повідомленням про обраний спосіб задоволення вимог іпотекодержателя відповідно до частини першої статті 38 Закону України «Про іпотеку» (одним документом) необхідно виходити з пріоритету дотримання саме частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Аналогічні правові висновки містяться у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 23 січня 2019 року у справі № 306/1224/16-ц, від 24 квітня 2019 року у справі № 521/18393/16-ц, від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17, у постановах Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 345/2217/17 та від 06 жовтня 2021 року у справі № 754/8547/19.

Потрібно розрізняти вимоги статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо обов`язковості направлення вимоги іпотекодержателем боржнику та іпотекодавцю, якщо він відмінний від боржника, про усунення порушення зобов`язання, та обов`язок іпотекодержателя повідомити боржника та іпотекодавця про спосіб звернення стягнення, встановлений частиною першої статті 38 Закону України «Про іпотеку», оскільки порушення першого свідчить, що іпотекодержатель не набув права на звернення стягнення у позасудовому порядку, відповідно правочин щодо здійснення такого стягнення може бути визнано недійсним, а порушення другого не має наслідком недійсність правочину про стягнення на предмет іпотеки, а може бути підставою для відшкодування іпотекодавцю шкоди.

Встановлена законодавцем процедура повідомлення іпотекодавця про наступне звернення стягнення на предмет іпотеки у разі неусунення порушення зобов`язання покликана надати можливість іпотекодавцю замість боржника усунути порушення основного зобов`язання і тим самим убезпечити себе від звернення стягнення на належний йому предмет іпотеки.

Ураховуючи викладене, суд першої інстанції у порушення вищевказаних положень закону не звернув уваги на те, що ОСОБА_1 повідомлення про усунення порушення, а також про намір звернути стягнення на предмет іпотеки від ПАТ «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Альфа-Банк», не отримувала.

При цьому помилковим є висновок суду першої інстанції, що оскільки з рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, виплату поштового переказу вбачається, що поштове відправлення №4994, де адресатом вказано позивачку ОСОБА_1 , було отримано 20 травня 2020 року та в розділі «Розписка в одержанні» є підпис, доводи позивачки ОСОБА_1 про неотримання нею зазначеної вимоги банку є безпідставними.

У постановах Верховного Суду України від 11 квітня 2017 року у справі № 822/864/15 зроблено висновок про те, що підтвердженням отримання письмової вимоги банку, яка пересилалася поштою рекомендованим листом, а отже, й завершення тридцятиденного строку з моменту її отримання, має бути повідомлення про вручення поштового відправлення, яке має бути вручене та оформлене відповідно до Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила № 270), та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211.

У пункті 2 Правил № 270 передбачено, що повідомлення про вручення поштового відправлення, поштового переказу - це повідомлення, яким оператор поштового зв`язку доводить до відома відправника чи уповноваженої ним особи інформацію про дату вручення реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом та прізвище одержувача.

У пункті 99 Правил № 270 зазначено, що рекомендовані поштові відправлення (крім рекомендованих листів з позначкою «Судова повістка»), рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, поштових переказів, адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою або під час видачі у приміщенні об`єкта поштового зв`язку вручаються адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

Відповідно до пункту 105 Правил № 270 одержання реєстрованого поштового відправлення, грошових коштів за поштовим переказом здійснюється за умови пред`явлення документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, визначених законодавством. У разі отримання рекомендованого поштового відправлення одержувач власноруч зазначає прізвище та ставить свій підпис в книзі (на окремому аркуші) встановленого зразка. У разі отримання інших реєстрованих поштових відправлень, поштових переказів одержувач заповнює відповідний бланк повідомлення: зазначає найменування, серію та номер пред`явленого документа, дату одержання та ставить свій підпис.

Згідно з пунктом 106 Правил № 270 під час вручення фізичній особі реєстрованого поштового відправлення, виплати коштів за поштовим переказом з повідомленням про вручення працівник поштового зв`язку на підставі пред`явленого одержувачем документа, що посвідчує особу, зазначає на бланку повідомлення про вручення його прізвище. На бланку повідомлення про вручення поштового відправлення з позначкою «Вручити особисто», внутрішнього рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка» одержувач розписується та зазначає прізвище та ініціали або ім`я та прізвище.

Отже рекомендоване поштове відправлення, адресоване фізичній особі, вручається працівником об`єкта поштового зв`язку адресату після пред`явлення ним документа, що посвідчує особу, або повнолітньому члену сім`ї адресата у разі надання документа, що підтверджує їх родинні зв`язки чи спільне проживання. Повідомлення про вручення поштового відправлення має містити інформацію про дату вручення поштового відправлення та прізвище одержувача.

Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 18 травня 2022 року у справі № 487/5843/17 та від 14 грудня 2022 рокуу справі 718/917/20 .

Тож особистому врученню одержувачу згідно з Правилами № 270 підлягають лише поштові відправлення з позначкою «Вручити особисто», а підпис одержувача, окрім зазначення його прізвища та дати отримання повідомлення, має бути у разі вручення поштового відправлення з позначкою «Вручити особисто» та рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». У разі вручення рекомендованого повідомлення без спеціальних позначок, достатнім є зазначення прізвища одержувача та дати отримання повідомлення, яке окрім одержувача особисто може бути вручене також будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, який проживає разом з ним.

В матеріалах справи відсутні докази того, що рекомендоване поштове відправлення №4994 містило спеціальну позначку «Вручити особисто».

За таких обставин, належним підтвердження вручення такого поштового відправлення боржнику достатнім є зазначення працівником об`єкта поштового зв`язку на бланку повідомлення про вручення прізвище одержувача та дати отримання такого повідомлення.

Однак, як вбачається з рекомендованого поштового відправлення №4994, у ньому вказано лише дату його вручення - 20 травня 2020 року, проте прізвище отримувача відсутнє.

Отже вказане поштове повідомлення не може вважатися належним чином врученим боржнику ОСОБА_1 у відповідності до вимог, передбачених Правилами № 270 та Порядку пересилання поштових відправлень, затвердженого наказом Українського державного підприємства поштового зв`язку «Укрпошта» від 12 травня 2006 року № 211.

Таким чином, суд першої інстанції у порушення зазначених положень закону не врахував, що іпотекодержателем не надано належного підтвердження виконання вимог статті 35 Закону України «Про іпотеку» щодо надіслання боржнику повідомлення про порушення забезпеченого обтяженням зобов`язання, що унеможливило встановлення державним реєстратором завершення 30-денного строку, сплив якого пов`язується з проведенням ним подальших дій зі звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже вимога про усунення порушення позивачкою не отримувалась, іпотекодержатель порушив вимоги закону щодо повідомлення боржника про наступне звернення стягнення на предмет іпотеки. Іпотекодавець, якому не відомо про існування вимог кредитора, не може бути позбавлений майна в позасудовому порядку без будь-якого повідомлення чи попереднього пред`явлення претензії кредитором. Позбавлення особи майна у такий спосіб є порушенням права власності, гарантованого статтею 41 Конституції України.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом в постанові від 06 жовтня 2021 року у справі № 754/8547/19.

Щодо скасування рішення державного реєстратора та вилучення запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно

Як вбчається з матеріалів справи, позивачка просила визнати протиправним і скасувати рішення приватного нотаріуса Козлової Н.В., як реєстратора, про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, індексний номер: 060, яке знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , вилучивши запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 44188904 від 24 вересня 2021 року про реєстрацію права власності за АТ «Альфа Банк».

Проте вимога ОСОБА_1 щодо вилучення запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є неналежним способом захисту прав позивачки, виходячи з наступного.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

У статті 16 ЦК України та статті 5 ЦПК України визначені загальні способи захисту цивільних прав та інтересів. Ці способи захисту є універсальними для всіх правовідносин та можуть бути застосовані особою для врегулювання спірних правовідносин. Застосовувані способи захисту цивільних прав мають відповідати характеру спірних правовідносин та природі спору, що існує між сторонами.

Якщо позивач (іпотекодавець) вважає порушеними свої права на предмет іпотеки (внаслідок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачем), він може, з огляду на фактичні обставини, вимагати відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України). Цей спосіб захисту застосовується у випадку вчинення однією із сторін правопорушення, в результаті чого порушені права та законні інтереси іншої сторони. При цьому позивач повинен довести, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено всупереч вимогам закону, тобто з порушенням прав позивача.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 грудня 2022 року у справі 914/2350/18 (914/608/20) вказала про те, що обраний позивачем спосіб захисту прав повинен відповідати правовій природі тих правовідносин, що виникли між сторонами.

За змістом пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі державна реєстрація прав) це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 11 зазначеного Закону державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав. Втручання, крім випадків, передбачених цим Законом, будь-яких органів влади, їх посадових осіб, юридичних осіб, громадян та їх об єднань у діяльність державного реєстратора під час проведення реєстраційних дій забороняється і тягне за собою відповідальність згідно із законом.

У частині другій статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, яка була чинною до 16 січня 2020 року) було унормовано порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування. Так, за змістом зазначеної норми, у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. У разі скасування судом документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав до 01 січня 2013 року, або скасування записів про державну реєстрацію прав, інформація про які відсутня в Державному реєстрі прав, запис про державну реєстрацію прав вноситься до Державного реєстру прав та скасовується.

Проте згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у новій редакції.

Так, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року, яка діяла на час звернення з позовом у цій справі) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Отже у розумінні положень наведеної норми у чинній редакції (яка діяла на час ухвалення судового рішення у цій справі), на відміну від положень частини другої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; судове рішення про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; судове рішення про скасування державної реєстрації прав. При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Викладене свідчить, що з 16 січня 2020 року, тобто на час подання позову та ухвалення оскаржуваного рішення у цій справі, такого способу захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачав.

Водночас у пункті 3 розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству» унормовано, що судові рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що на момент набрання чинності цим Законом набрали законної сили та не виконані, виконуються в порядку, передбаченому Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до набрання чинності цим Законом.

Отже за змістом цієї норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03 вересня 2020 року у справі № 914/1201/19, від 23 червня 2020 року у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30 червня 2020 року у справі № 922/3130/19, від 14 липня 2020 року у справі № 910/8387/19, від 20 серпня 2020 року у справі № 916/2464/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 278/3367/19-ц.

Отже належним способом захисту прав позивачки є скасування рішення суб`єкта державної реєстрації прав про державну реєстрацію прав.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд дійшов висновку про наявність правових підстав для скасування рішення приватного нотаріуса Козлової Н.В. індексний номер 060, на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 30012727 від 24 вересня 2021 року про державну реєстрацію права власності за АТ «Альфа Банк» на спірну квартиру.

При цьому помилковим є аргумент апеляційної скарги про те, що підставою для скасування такого рішення є те, що державний реєстатор не врахував ту обставину, що вартість квартири, на яку звернуто стягнення, є більшою, аніж розмір заборгованості, яка підлягала стягненню з ОСОБА_1 на користь банку.

У постановах Верховного Суду від 05 липня 2022 рок у справі № 757/23840/19 та від 26 січня 2023 року у справі № 756/14584/17 зазначено, що «у силу положень пункту 1 частини третьої статті 10 та пункту 4 частини першої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор перевіряє подані йому документи на предмет їх наявності, повноти та їх відповідності вимогам законодавства щодо форми, встановлюючи при цьому наявність підстав для вчинення або відмови у вчиненні реєстраційної дії. Перевірка правильності нарахування іпотекодержателем кредитної заборгованості та встановлення факту співмірності такої заборгованості з вартістю предмета іпотеки до повноважень державного реєстратора не належить».

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального та матеріального права, а тому його в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа - Банк» (нова назва - Акціонерне товариство «СЕНС БАНК») про визнання протиправним і скасування рішення приватного нотаріуса слід скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (попередня назва - «Альфа Банк») про визнання протиправним і скасування рішення приватного нотаріуса задовольнити.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Н. В., індексний номер 060, на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 44188904 від 24 вересня 2021 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , за Акціонерним товариством «Альфа- Банк» (нова назва - Акціонерне товариство «СЕНС БАНК»).

Змінити мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 02 листопада 2022 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа - Банк» (нова назва - Акціонерне товариство «СЕНС БАНК») про вилучення запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, виклавши її в редакції цієї постанови.

В решті рішення слід залишити без змін.

Щодо судових витрат

Згідно частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що суд прийшов до висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа - Банк» (Акціонерного товариства «СЕНС БАНК») про визнання протиправним і скасування рішення приватного нотаріуса та задоволення позову в цій частині.

З квитанції від 13 січня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 за подання до суду позовної заяви сплатила судовий збір у розмірі 992 гривні 40 копійок.

З квитанції від 13 січня 2022 року вбачається, що ОСОБА_1 за подання до суду заяви про забезпечення позову сплатила судовий збір у розмірі 496 гривень 20 копійок.

З квитанції від 31 січня 2023 року вбачається, що ОСОБА_1 за подання до суду апеляційної скарги сплатила судовий збір у розмірі 1489 гривень 50 копійок, хоча мала сплатити судовий збір у розмірі 1488 гривень 60 копійок.

Отже з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 слід стягнути 2977 гривень 20 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви, заяви про забезпечення позову та апеляційної скарги.

Керуючись статтями 367,368,374, 375, 376, 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 02 листопада 2022 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа - Банк» (нова назва - Акціонерне товариство «СЕНС БАНК») про визнання протиправним і скасування рішення приватного нотаріуса скасувати.

Позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» (попередня назва - Акціонерне товариство «Альфа - Банк») про визнання протиправним і скасування рішення приватного нотаріуса задовольнити.

Скасувати рішення приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Козлової Наталії Володимирівни, індексний номер 060, на підставі якого внесено до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис № 44188904 від 24 вересня 2021 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_2 , за Акціонерним товариством «Альфа - Банк» (нова назва - Акціонерне товариство «СЕНС БАНК»).

Змінити мотивувальну частину рішення Шевченківського районного суду міста Чернівці від 02 листопада 2022 року в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Альфа - Банк» (нова назва - Акціонерне товариство «СЕНС БАНК») про вилучення запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, виклавши її в редакції цієї постанови.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з Акціонерного товариства «СЕНС БАНК» на користь ОСОБА_1 2 977 (дві тисячі дев`ятсот сімдесят сім) гривень 20 копійок в рахунок відшкодування судових витрат, понесених на оплату судового збору за подання до суду позовної заяви, заяви про забезпечення позову та апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 24 лютого 2023 року.

Головуючий Олександр ОДИНАК

Судді: Мирослава КУЛЯНДА

Наталія ПОЛОВІНКІНА