Справа № 202/4817/22
Провадження № 2/202/308/23
16 березня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська
у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.
за участю секретаря судового засідання Калантаєнка Д.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації та виселення, -
І. Стислий виклад позиції позивача та відповідача.
Позивач звернувся до суду із позовом за змістом якого просив визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 , шляхом зняття його з реєстраційного обліку в даному будинку та усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_2 із будинку АДРЕСА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між сторонами 14 червня 2019 року було укладено договір купівлі продажу будинку АДРЕСА_1 . Однак, з моменту укладення вказаного правочину позивач не може у повній мірі користуватись своїм будинком, оскільки відповідач досі проживає у ньому та рахується зареєстрованим за вказаною адресою.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином. Причину неявки суду не повідомив, відзиву, заяв, заперечень до суду не надано, у зв`язку з чим, враховуючи, що позивач не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення, відповідно до вимог ст. ст. 280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.
ІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Згідно копії договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного 14 червня 2019 року, ОСОБА_2 передав у власність, а ОСОБА_1 прийняв і зобов`язався оплатити 54/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 . У відповідності до змісту договору ОСОБА_1 сплатив ОСОБА_2 вартість нерухомого майна (370 000,00 грн.) до укладення договору.
ОСОБА_3 надано письмову згоду на укладення ОСОБА_2 договору купівлі-продажу. Право власності на нерухоме майно у ОСОБА_1 виникає з моменту державної реєстрації договору.
У відповідності до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 14 червня 2019 року № 170523544, зареєстровано право власності за ОСОБА_1 на 54/100 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 .
У відповідності до копії довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні №3669, станом на 15 липня 2022 року, у житловому будинку за номером АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
Також судом встановлено, що інша частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за номером АДРЕСА_1 у розмірі 46/100, яка раніше належала ОСОБА_3 , на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 11 січня 2023 року належить ОСОБА_4 .
Таким чином, судом встановлено, що позивач та ОСОБА_4 є співвласниками житлового будинку за номером АДРЕСА_1 .
9 лютого 2023 року ОСОБА_4 нотаріально посвідчену згоду на виселення та зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 з житлового будинку за номером АДРЕСА_1 .
ІІІ. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.
Дані правовідносини регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України та Житловим кодексом України.
Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом.
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Так, позивач, за згодою ОСОБА_4 , які є співвласниками житлового будинку за номером АДРЕСА_1 , посилаючись на порушення своїх прав як співвласника нерухомого майна, просить визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 , шляхом зняття його з реєстраційного обліку в даному будинку та усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення ОСОБА_2 із будинку АДРЕСА_1 .
Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах не заборонених законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, в разі якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
При цьому, ч.1 ст.358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
В той же час, згідно зі статтею 7 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій.
Тобто будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватися в судовому порядку.
Згідно зі статтею 109 ЖК Української РСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частини перша, друга цієї статті).
У статті 114 ЖК Української РСР передбачено підстави виселення з наданням громадянам іншого жилого приміщення.
Частиною третьою статті 116 ЖК Української РСР передбачено, що осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.
Такими, що самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідного ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.
Крім того, при розгляді спорів, що не врегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства.
Так, право користування чужим майном передбачено у статтях 401-406 ЦК України.
У частині першій статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.
У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Так, сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.
Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що відповідач втратив право на користування житловим будинком за номером АДРЕСА_1 , оскільки він за власним волевиявленням відчужив частину свого будинку, між ним та власниками будинку не укладено будь-які правочини щодо проживання у спірному будинку та він не є членом сім`ї власників такого житлового будинку.
При цьому слід зазначити, що відповідач, отримавши від позивача грошові кошти за продаж спірного будинку, мав змогу витратити їх на вирішення своїх житлових питань, зокрема, для придбання іншого житла.
Враховуючи вищевикладене суд вважає, що позов підлягає задоволенню в частині визнання ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1 , та усунення перешкод у користуванні власністю позивачу шляхом виселення ОСОБА_2 із будинку АДРЕСА_1 .
В іній частині, а саме зняття відповідача з реєстраційного обліку в даному будинку вимога задоволенню не підлягає, оскільки по справам даної категорії рішенням суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та/або виселення є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації особи, що відповідає п.50 Постанови КМУ від 7 лютого 2022 року № 265 «Деякі питання декларування і реєстрації місця проживання та ведення реєстрів територіальних громад».
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Враховуючи вищевикладені норми законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 1-4, 10, 12, 13, 76-89, 95, 141, 258, 259, 264, 265, 280-282 ЦПК України
Задовольнити частково позовні вимоги ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом зняття з реєстрації та виселення.
Визнати ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 , що є підставою для зняття його з реєстраційного обліку за даною адресою.
Усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_1 шляхом виселення ОСОБА_2 з житлового будинку АДРЕСА_1 .
В іншій частині позову - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 992,40 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст судового рішення складено 16 березня 2023 року о 17 год.00 хв.
Суддя Г.О. Кухтін