Справа № 464/3804/22
пр.№ 2/464/275/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.02.2023 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючої - судді Бойко О.М.

секретар судових засідань Герасимович А.І.

за участю: представника позивача Теслюк Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів,-

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом, збільшивши вимоги якого, просить стягнути з відповідача в свою користь суму основного боргу за договором позики в розмірі 789 750 грн., проценти за час користування коштами в сумі 7 789 грн. 32 коп., 3% річних в сумі 9 477 грн., інфляційні нарахування в сумі 54 951 грн. 20 коп., витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 20 000 грн., а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 20 квітня 2022 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого він надав відповідачу у позику грошові кошти в сумі 789 750 грн., що згідно курсу Національного банку України станом на 20.04.2022 року становило 27 000 тисячі доларів США, а останній зобов`язався повернути їх до 25 травня 2022 року. Однак, відповідач своїх зобов`язань не виконав та грошових коштів у визначений договором строк не повернув. Він неодноразово звертався до останнього з вимогою щодо повернення грошових коштів, однак відповідач кошти не повернув. Окрім суми боргу, яка на даний час не повернута, з відповідача на підставі ст.ст. 625, 1048 Цивільного кодексу України підлягають стягненню проценти за час користування коштами, інфляційні нарахування, а також 3% річних від простроченої суми заборгованості. Просить позов задоволити.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала в повному обсязі, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, проти заочного розгляду справи не заперечила, просить позов задоволити.

Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча згідно ст.130 Цивільного процесуального кодексу Україниналежним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, відзиву в порядку передбаченому ст.178 Цивільного процесуального кодексу Українине подав, а тому відповідно до ст.280 Цивільного процесуального кодексу Українисуд вважає за можливе розглядати справу заочно у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Суд вважає необгрунтованим подане представником відповідача клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки поважність причин неявки не підтверджена жодними фактичними даними. Крім того, за клопотанням відповідача розгляд справи неодноразово відкладався, однак, останній жодного разу на розгляд справи не з`явився .

Заслухавши пояснення представника позивача, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду або такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із ст.1047 Цивільного кодексу України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

У відповідності до ст.ст. 526, 530 Цивільного кодексу України зобов`язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору і в установлений договором строк.

За умовами ст.625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.

Згідно із ст.612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 20.04.2022 року між ОСОБА_1 , як позикодавцем, та ОСОБА_2 , як позичальником, укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого ОСОБА_1 надав у позику ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 789 750 грн., які останній зобов`язався повернути до 25 травня 2022 року, що підтверджується договором позики грошових коштів від 20.04.2022 року.

19.08.2022 року позивачем, у зв`язку із невиконанням відповідачем зобов`язаньбуло надіслано відповідачу лист-вимогу про виконання зобов`язань з повернення грошових коштів згідно договору позики від 20.04.2022 року, однак, відповідачем жодних дій по виконанню вимоги не вчинено.

Враховуючи те, що згідно договору позики позичальником є відповідач, який доказів належного виконання умов договору позики суду не надав, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики від від 20.04.2022 року в розмірі 789 750 грн.

Окрім цього, відповідно до ч. 1 ст.1048, ч. 1 ст.1049 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як вбачається зі змісту наданого відповідачем договору позики, укладеного між сторонами, договором не встановлений розмір процентів, у зв`язку з чим з відповідача підлягають стягненню проценти за користування позикою в розмірі облікової ставки Національного банку України.

Згідно наданого представником позивача процентів від суми позики, сума розміру процентів за користування коштами за період з 20.04.2022 по 25.05.2022 становить 7 789 грн. 32 коп.

Даний розрахунок відповідачем не спростовано, такий відповідає вищенаведеним положенням законодавства, відтак, з відповідача підлягає стягненню в користь позивача розмір процентів за користування коштами за договором позики в розмірі 7 789 грн. 32 коп. та позов у тій частині підлягає задоволенню.

Щодо вимоги про стягнення з відповідача трьох процентів річних від простроченої суми та інфляційних нарахувань за прострочення зобов`язання за договорами позики, суд дійшов висновку, що такі не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Так, за вимогами ч.1 ст.1050 Цивільного кодексу України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Разом із тим, відповідно до пункту 18 Прикінцвих та перехідних положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Указом Президента України №64/20211 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» постановлено ввести в Україні воєнний стан із 5 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.

Законом України №2102-ІХ від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» відповідно до пункту 31 частини першої статті 85 Конституції України та статті 5 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» Верховна Рада України вказаний вище указ було затверджено. Надалі дію воєнного стану неодноразово було продовжено, зокрема востаннє Указом Президента України № 58/2023 від 06 лютого 2023 року «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України № 2915-IX від 07 лютого 2023 року, продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 19 лютого 2023 року строком на 90 діб, та такий продовжує діяти на даний час.

З огляду на вищевикладені положення законодавства, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.

Відповідно до положень ст.133 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Судові витрати на правничу допомогу - це фактично понесені стороною і документально підтверджені витрати, пов`язані з наданням цій стороні правової допомоги адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права при вирішенні цивільної справи в розумному розмірі з урахуванням витраченого адвокатом часу.

За змістом статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно зі ч. 1 ст.137 Цивільного процесуального кодексу України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірними із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Зокрема, ч. 2 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Судом встановлено, що правнича допомога позивачу ОСОБА_1 , надавалась адвокатом Теслюк Я.О. на підставі договору про надання правничої допомоги 18.08.2022 року (свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю від 20 лютого 2019 року №641, видане Радою адвокатів Львівської області).

На підтвердження витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги позивачу ОСОБА_1 , представник позивача надала договір про надання правової допомоги від 18.08.2022 року, рахунок №834 від 21.11.2022 року, деталізація рахунку №834 від 21.11.2022 року до договору про надання правової допомоги, з якого вбачається перелік виконаних адвокатом робіт та згідно якого розмір судових витрат, які позивач поніс у зв`язку із розглядом справи становить 20000 грн, акт виконаних робіт до рахунку №834 від 21.11.2022 року, квитанція про переказ коштів.

Таким чином, з врахуванням виконаної адвокатом роботи, враховуючи категорію справи, обсяги виконаної роботи, а також враховуючи принципи пропорційності, співмірності та розумності судових витрат, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 505 грн., який буде справедливим та пропорційним до розміру задоволених позовних вимог.

Крім того, відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача ОСОБА_2 , слід стягнути в користь позивача судовий збір в розмірі 9 089 грн. 90 коп.

На підставі ст.ст. 526, 530,612, 625, 1046, 1047, 1048,1049, 1050, Цивільного кодексу України та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89,133,137, 141, 263-265,280 - 289 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

в и р і ш и в :

позов задоволити частково. Стягнути з ОСОБА_2 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) в користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) заборгованість за договором позики від 20.04.2022 року в розмірі 789 750 грн. основного боргу, 7 789 грн. 32 коп. процентів за користування коштами, витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 505 грн. та судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 9 089 грн. 90 коп.

В решті вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст рішення складено 23 лютого 2023 року.

Головуюча