Справа № 404/3890/21
Номер провадження 2/404/1046/21
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2023 року Кіровський районний суд міста Кіровограда

в скл аді: головуючого судді Кулінка Л.Д.

за участю секретаря Московенка В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в місті Кропивницькому цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», до ОСОБА_1 , про стягнення боргу кредитором спадкодавця,-

В С Т А Н О В И В:

У травні 2021 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_1 боргу, кредитором спадкодавця, за кредитним договором про надання банківських послуг № б/н від 29.11.2008 року в сумі 7593,37 грн. Позов мотивований тим, що 29.11.2008 року між позивачем та ОСОБА_2 був укладений договір б/н, згідно якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом, згідно умов договору. Позичальник, ОСОБА_2 помер. Спадкоємцем який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини є ОСОБА_1 . В порядку статті 1281 Цивільного кодексу України позивачем 23.07.2020 року була направлена претензія кредитора до Кропивницької міської державної нотаріальної контри № 2, а 01.12.2020 року позивачем до спадкоємця позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги, яка залишена без реагування, а тому Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з відповідним позовом про стягнення з спадкоємиці ОСОБА_1 заборгованості за кредитним догоовром б/н від 29.11.2008 року у загальному розмірі 7593,37 грн.

Ухвалою судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 01 жовтня 2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, прихначено підготовче засідання. На підставі частини першої статті 84 Цивільного процессуального кодексу України витребувано у Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2, належним чином завірену копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Витребувано у Новенської селищної ради міста Кропивницький довідку про склад сім`ї та реєстрацію осіб за адресою: АДРЕСА_1 станом на дату смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.55).

На виконання вимог ухвали судді Кіровського районного суду міста Кіровограда від 01 жовтня 2021 року Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 2 направлено до суду належним чином завірену копію спадкової справи заведеної після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.59-86).

Через канцелярію суду представником відповідача подано відзив на позов (вх. № 3432 від 28.01.2022 року) в якому зазначено, що 14.01.2020 року за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_2 Кропивницькою міською державною нотаріальною контрою № 2 заведено спадкову справу № 7/2020. Місце відкриття спадщини перевірено державним нотаріусом по довідці № 587, виданою 11.11.2019 року Новенською селищною радою міста Кропивницького, де є відомості про реєстрацію та проживання спадкодавця за адресою: АДРЕСА_2 , з 16.12.1977 року по день смерті. На адресу нотаріальної контори 27.07.2020 року надійшла претензія кредитора Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк». Лист-претензія кредитора до спадкоємця направлена 01.12.2020 року. Однак відповідач заперечує отримання нею претензії, а також зазначає, що позивач не надав доказів такого відправлення. У відзиві зазначено, що кредитор пред`явив вимоги до спадкоємиця, що прийняла спадщину, з порушеням строків, встановлених статтею 1281 Цивільного кодексу України, що згідно з частиною четвертою цієї норми позбавляє його права вимоги до спадкоємиці. Крім того, звертаючись до суду з позовом до спадкоємця померлого позивач на підтвердження наявності заборгованості померлого та її розміру, надав до суду розрахунок заборгованості за період з 01.12.2018 року по 20.03.2021 року та виписку по договору № б/н станом на 30.03.2021 року (період з 01.12.2008 року по 11.12.2019 року). При цьому вважає, зі спадкодавцем не укладено кредитний договір, в якому чітко визначено умови надання кредиту, відсоткова ставка та строки його погашення. Також посилається на те, що за наданим розрахунком спадкодавцем фактично витрачено коштів у розмірі 83906,93 грн., а сума коштів внесених клієнтом на погашення заборгованості за весь період користування коштами, становить 103687,01 грн., які були зараховані Банком в тому числі і на погашення відсотків, які не погоджені між сторонами, відтак вважає, що спадкодавець на момент смерті не мав зобов`язання перед позивачем з повернення кредитних коштів. За таких обставин, відповідач вважає, що відсутні підстави покладати на нього відповідальність по «борговим зобов`язанням» померлого, а тому просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с.95-106).

В свою чергу, представником позивача подано відповідь на відзив (вх. № 6236 від 16.02.2022 року), в якому останній зазначає, що на виконання вимог статті 1281 Цивільного кодексу України позивачем направлено 23.07.2020 року претензія кредитора до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2, та 10.08.2020 року отримана відповідь, в якій зазначалось, що претензія зареєстрована та долучена до спадкової справи. Тобто, банк заявив претензійні вимоги до спадкоємців боржника шляхом направлення 23.07.2020 року претензії кредитора до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 2 не після, а ще до видачі спадкоємцям свідоцтв про право на спадщину. А 01.12.2020 року до спадкоємців позичальника було направлено лист-претензію, згідно яких позивач пред`явив свої вимоги. Крім того, з моменту оформлення кредитного договору пройшло 13 років, позичальник в банк не звертався за фактом неправильного нарахування відсотків, що свідчить про те, що він знав про розмір процентних ставок і повністю з ними погодився, про що свідчить факт підписаного договору, користування кредитними грошовими засобами та погашення, які він здійснював. До суду було надано виписку з карткового рахунку, де прослідковується, що позичальнику було встановлено кредитний ліміт, позичальник користувався грошима, отримував кошти через банкомат, здійснював розрахунки через термінали в касах магазинів, а отже отримав кредитну картку «Універсальна», оскільки проведення вказаних операції є неможливим без наявності картки. Крім того, позивач зазначає, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не проводились. А відтак позивач просить суд задовольнити позовні вимоги (а.с.115-132).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 06 липня 2022 року у задоволенні клопотання Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (вх. № 4750 від 07.02.2022 року) про витребування доказів, відмовлено (а.с.140).

Ухвалою Кіровського районного суду міста Кіровограда від 06 липня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.139).

Позивач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.149), причини неявки суду не відомі, заяв та клопотань до суду не подавав.

Відповідач в судове засідання не з`явилась, представником відповідача подано до суду заяву (вх. № 4962 від 15.02.2023 року) про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника, у задоволенні позову просять відмовити в повному обсязі (а.с.150).

Розглянувши наявні матеріали справи, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив таке.

На підставі анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 29.11.2008 року (а.с.18), ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Щодо зміни кредитного ліміту Банк керується пунктом 3.2 та пунктом 3.3 Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, де зазначено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення щодо можливості встановлення кредитного ліміту на кредитну картку. Клієнт надає свою згоду на те, що кредитний ліміт встановлюється по рішенню банку, і клієнт дає право в будь-який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитиний ліміт. Підпис цього договору являється прямою і безумовною згодою клієнта відносно прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком (а.с.20-29).

На підставі наведеного ОСОБА_2 на одній із кредитних карток починаючи з 01.12.2008 року встановлено кредитний ліміт в сумі 500,00 грн., а починаючи з 09.06.2010 року кредитний ліміт збільшено до 2000,00 грн., починаючи з 11.09.2010 року кредитний ліміт відповідача збільшено до 3900,00 грн.,починаючи з 06.11.2020 року кредитний ліміт відповідача збільшено до 4500,00 грн., починаючи з 29.12.2012 року кредитний ліміт відповідача знову збільшено до 7000,00 грн., починаючи з 11.07.2016 року кредитний ліміт відповідача збільшено до 11000,00 грн., починаючи з 25.04.2017 року кредитний ліміт відповідача збільшено до 16000,00 грн., починаючи з 26.07.2017 року кредитний ліміт відповідача збільшено до 21000,00 року, починаючи з 27.12.2017 року кредитний ліміт відповідача збільшено до 25000,00 грн., а починаючи з 29.11.2019 року кредитний ліміт відповідача зменшено до 8200,00 грн., починаючи з 13.12.2019 року кредитний ліміт відповідача зменшено до 7600,00 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти оформленої на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 17).

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 29.11.2008 року ОСОБА_2 мав заборгованість в сумі 7593,37 грн., яку і заявив до стягнення позивач (а.с. 4-9).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 09.09.2019 року виданого Виконавчим комітетом Новенської селищної ради міста Кропивницький Кіровоградської області ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис № 47 (а.с.35).

На момент смерті, разом з ОСОБА_2 була зареєстрована ОСОБА_1 , що підтверджується копіями паспортів НОМЕР_2 , та НОМЕР_3 (а.с. 31-34).

Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» 23 липня 2020 року направлено до Кропивницької імської державної нотаріальної контори № 2 лист-претензію в порядку статті 1281 Цивільного кодексу України, яким позивач просить повідомити його чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_2 , включити кредиторські вимоги Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в спадкову масу, про що зробити запис в книзі обліку спадкових справ та повідомити спадкоємців померлого про наявність заборгованості перед банком у розмірі 7593,37 грн. А також просить повідомити банк чи звертались з заявою про прийняття спадщини або відмову від прийняття спадщини, видачу свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям померлого боржника, та відмості про осіб, які подали заяву про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті боржника, а також ті які вже прийняли спадщину (а.с. 37).

Кропивницькою міською державною нотаріальною конторою № 2 направлено на адресу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 10 серпня 2020 року лист, в якому повідомлено, що претензії кредитора після ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстровані у книзі обліку і реєстрації спадкових справ за № 714, та долучено до спадкової справи № 7/2020. При оформленні спадщини спадкоємці будуть повідомлені про надходження претензій та наявності заборгованості перед банком (а.с.38).

І лише після того, як позивач дізнався коло спадкоємців після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , ним направлено листи претензію від 17.11.2020 року до ОСОБА_1 з вимогою погасити кредитну заборгованість яка утворилась після смерті ОСОБА_2 в сумі 7593,37 грн (а.с.39).

У зв`язку з несплатою спадкоємцями кредитної заборгованості, що утворилась після смерті спадкодавця, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулось до суду з відповідним позовом.

З матеріалів спадкової справи (а.с. 59-86), встановлено, що 14 січня 2020 року за заявою ОСОБА_1 про прийняття спадщини після смерті чоловіка ОСОБА_2 до Кропивницькою міською державною нотаріальною контрою № 2 заведено спадкову справу № 7/2020.

Статтями 1216, 1218 Цивільного кодексу України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до частини другої статті 1268 Цивільного кодексу України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 Цивільного кодексу України).

Згідно із статтею 1281 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги (стаття 1281 Цивільного кодексу України).

Згідно зі статтею 1282 Цивільного кодексу України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено. У разі відмови від одноразового платежу суд за позовом кредитора накладає стягнення на майно, яке було передане спадкоємцям у натурі.

За змістом наведених вище норм матеріального права задоволення вимог кредитора спадкоємцями має відбуватись у межах вартості отриманого ними у спадщину майна. У разі неотримання від спадкодавця у спадщину жодного майна особа не набуває статусу спадкоємця і, як наслідок, у неї відсутній обов`язок задовольнити вимоги кредитора померлої особи.

При вирішенні спору про стягнення зі спадкоємця коштів для задоволення вимог кредитора необхідно з`ясувати коло спадкоємців, встановити належність спадкодавцю будь-якого рухомого чи нерухомого майна, вартість отриманого спадкоємцями майна та дотримання кредитором законодавчо визначеного строку пред`явлення вимоги до спадкоємців боржника.

Обґрунтовуючи підстави позову, позивач посилається на те, що ОСОБА_1 відповідно до частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Відповідно до частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, правовідносини, що виникли між банком та боржником (який помер), після його смерті трансформуються у зобов`язальні правовідносини, що виникли між кредитодавцем та спадкоємцями боржника і вирішуються у порядку положень статті 1282 Цивільного кодексу України.

Відповідно до статті 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною першою статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18), оскільки зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 Цивільного кодексу України.

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не є тотожним поняттю «позовна давність». Так, у частині четвертій статті 1281 Цивільного кодексу України визначено наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Іншими є правові наслідки, що передбачені у частині четвертій статті 267 Цивільного кодексу України, за якою сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові, тобто у наданні судового захисту порушеному цивільному праву.

Визначені у статті 1281 Цивільного кодексу України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними за своєю правовою природою та наслідками строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін та відсутні поважні причини пропущення позовної давності.

Тобто, встановлені статтею 1281 Цивільного кодексу України строки є преклюзивними, а тому їх недотримання позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців.

Вказана правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду в складі Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 липня 2020 року у справ № 2-1308/11.

Позивач до позову додав копію свідотцва про смерть ОСОБА_2 , однак ні в самому позові, ні у відповіді на відзив не зазначає, яким чином він отримав таке свідоцтво і коли саме йому стало відомо про смерть позичальника.

Разом з тим, відповідно до виписки по рахунку Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» 11 грудня 2019 року банківський рахунок ОСОБА_2 закрито (а.с.10).

Отже, зважаючи на те, що банківський рахунок ОСОБА_2 закритий банком 11.12.2019 року, суд вважає, що саме з цього дня позивач і дізнався про смерть позичальника. Таким чином, з врахуванням вимог статті 1281 Цивільного кодексу України позивачем повинен був направити до нотаріальної контори претензію кредитора в строк до 11 червня 2019 року, при цьому така претензія кредитором направлена лише 23 липня 2020 року, що підтверджується долученим позивачем до позову реєстром поштових відправлень-рекомендованих листів (а.с.36), тобто з пропуском встановленого строку.

Крім того, відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України).

Частиною другою статті 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 Цивільний кодекс України).

Згідно із частиною першою статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 Цивільного кодексу України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 Цивільного кодексу України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.

Згідно зі статтею 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 Цивільного кодексу України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

У постанові від 28 березня 2018 року у справі 444/9519/12 (провадження№14-10цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 Цивільного кодексу України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 29 листопада 2008 року, посилався на Умови та правила надання банківських послуг, Тарифів банку, як невід`ємні частини кредитного договору.

Разом з цим, у матеріалах справи міститься лише копія анкети заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 29 листопада 2008 року, що підписана ОСОБА_2 . При цьому, копії додатків, а саме Витяг з умов та правил надання банківських послуг, що долучені позивачем до матеріалів позовної заяви, підписа позичальника не містить, що свідчить про недоведеність факту ознайомлення останнього саме з цими Умовами та Правилами надання банківських послуг. Матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей Витяг з Умов розумів позичальник та ознайомився і погодився з ними.

Відповідно до частини четвертої статті 263 Цивільного процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у вказаній вище постанові зауважила, що безпосередньо укладений між сторонами кредитний договір у вигляді заяви-анкети, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту (користування ним).

Цим самим касаційний суд прийшов до висновку про укладеність кредитного договору в силу вимог закону, та, як наслідок, врахувавши, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 Цивільного кодексу України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, відтак Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Таким чином, Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» не надано належних доказів на підтвердження того, що позичальник був ознайомлений з Умовами та правилами надання банківських послуг.

Разом з тим, із розрахунку заборгованості та виписки по особовому рахунку, в якому міститься повна інформація про рух коштів на рахунку, відображення всіх операцій за кредитним договором за даними балансу, суми надходжень та їх розподілення на погашення складових заборгованостей вбачається, що відбулось неодноразове отримання позичальником кредитних коштів та поповнення карткового рахунку на різні суми на нову картку, яка була видана позичальнику після спливу строку дії попередньої.

Частину із сплачених позичальником коштів, що підтверджується випискою по рахунку ОСОБА_2 , безпідставно позивачем було спрямовано на погашення відсотків, пені, та комісій між тим, анкета-заява від 29 листопада 2008 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, пені та комісій за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом (а.с.10-16).

За таких обставин, всі суми, що сплачувалися відповідачем в межах погашення заборгованості за анкетою-заявою від 29.11.2008 року слід зараховувати на погашення тіла кредиту.

Таким чином, з урахуванням того, що розмір та сплату відсотків, пені, комісій сторонами погоджено не було, а тому тіло кредиту є повністю погашеним позичальником, що в даному випадку також є підставою для відмови у задоволенні позову.

Правовий висновок про зарахування на погашення тіла кредиту сплачених позичальником коштів, які кредитор безпідставно зарахував на погашення процентів викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 545/2248/17, провадження № 61-11459св19.

Враховуючи вищевикладене, оскільки позивачем пропущено строки пред`явлення кредитором вимог до спадкоємців, у відповідності до статті 1281 Цивільного кодексу України, що що позбавляє права вимоги, а також те, що відповідно до виписки по рахунку ОСОБА_2 , останнім було погашено кредитну заборгованість, у задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк Приватбанк, суд відмовляє.

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судові витрати, при відмові у задоволенні позовних вимог, покладаються на позивача.

Керуючись статтями 207, 257, 261, 526, 549, 551, 626, 628, 633, 638, 1048, 1049, 1050, 1054, 1055, 1216, 1218, 1220, 1267, 1268, 1281, 1282 Цивільного кодексу України 4, 5, 12, 13, 81, 89, 141, 263-265 Цивільного процесуального України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», до ОСОБА_1 , про стягнення боргу кредитором спадкодавця, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» , місцезнаходження: 01001, місто Київ, вулиця Грушевського, будинок №1Д, адреса для листування: 49094, місто Дніпро, вулиця Набережна Перемоги, будинок № 50 ;

Відповідач: ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення суду складено 24.02.2023 року.

Суддя Кіровського районного

суду міста Кіровограда Людмила КУЛІНКА

Суддя Кіровського Л. Д. Кулінка

районного суду

м.Кіровограда