Номер провадження: 22-ц/813/3682/23
Справа № 947/7076/22
Головуючий у першій інстанції Куриленко О.М.
Доповідач Пузанова Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,

суддів: Кутурланової О.В.,

Орловської Н.В.,

секретар Зєйналова А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду міста Одеси від 18 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», треті особи: Професійна спілка працівників казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба», Національне агентство з питань запобігання корупції, Державна служба морського та річкового транспорту України, про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Казенного підприємства Морська пошуково-рятувальна служба, треті особи, які не заявляють вимог щодо предмета спору- Професійна спілка працівників казенного підприємства Морська пошуково-рятувальна служба, Національне агенство з питань запобігання корупції, Державна служба морського та річкового транспорту, про визнання незаконним наказу про звільнення, про поновлення на посаді та стягнення середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування заявлених позовних вимог послався на те, що він з 06.06.2016 року працював у відповідача, зокрема на посаді менеджера з якості сектору якості. 31 січня 2022 року поштою отримав копію наказу від 27.01.2022 року про звільнення із займаної посади на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України (за прогул).

Вважаючи звільнення незаконним, так як прогулів він не допускав, а не був фактично допущений відповідачем до виконання покладених на нього трудовим договором обов`язків після поновлення на роботі рішенням Київського районного суду м.Одеси від 16.07.2021 року та не виходив на роботу у дні, визнані роботодавцем прогулами, будучи відстороненим від роботи наказом від 17.12.2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19, без збереження заробітної плати, позивач просив визнати незаконним та скасувати наказ від 27.01.2022 року №31/к про його звільнення; поновити його на посаді менеджера з якості сектору з якості Казенного підприємства Морська пошуково-рятувальна служба; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дати звільнення до дати поновлення на роботі; допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та виплати середнього заробітку за один місяць; судові витрати покласти на відповідача. Крім наведеного вище зазначив, що його звільнення відбулося з порушенням статті 149 КЗпП України, без зажадання пояснень під час притягнення до дисциплінарної відповідальності та з порушенням встановленого трудовим законодавством порядку звільнення з ініціативи роботодавця працівників, які обирались до складу профспілкових органів підприємства. Вважає, що наказ про звільнення підписаний особою, яка не має на те повноважень, а саме: т. в. о. директора Мікруха Р.М., в той час як відповідно до закону та положень Статуту підприємства, управління підприємством здійснює уповноважений орган управління, яким ж Державна служба морського та річкового транспорту України, а повноважним представником підприємства під час реалізації повноважень, функцій, обов`язків підприємства є керівник, із яким уповноваженим органом управління укладено відповідний контракт. Таким керівником, згідно із відомостями з Єдиного державного реєстру підприємств і організацій України, є директор підприємства Сударев В.О., який не має повноважень призначати керівника підприємства в особі виконувача обов`язки. Позивач вказує на те, що його звільнення, яке застосовується до нього відповідачем втретє, починаючи із квітня 2020 року, є заходом впливу у зв`язку з повідомленням ним в грудні 2019 року про можливі факти корупційних правопорушень з боку директора підприємства ОСОБА_2 та начальника служби охорони праці АфанасенкоА.С. Зазначає, що оскільки за його заявою від 09.12.2019 року 23 січня 2020 року зареєстроване кримінальне провадження та внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за частиною першою статті 191 КК України щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , на нього поширюються права та гарантії захисту викривачів та статтею 53-4 Закону України Про запобігання корупції передбачено захист трудових прав викривача, зокрема викривачів не може бути звільнено чи примушено до звільнення, притягнуто до дисциплінарної відповідальності чи піддано з боку роботодавця іншим негативним заходам впливу або загроза таких заходів впливу у зв`язку з повідомленням про можливі факти корупційних або пов`язаних із корупцією правопорушень.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 18 серпня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що висновок суду про те, що правові підстави для його поновлення на роботі в судовому порядку відпали через ухвалення 16 серпня 2022 року судом апеляційної інстанції судового рішення про скасування рішення Київського районного суду м.Одеси від 16.07.2021 року, яким його поновлено на посаді менеджера з якості сектора якості, та про відмову у задоволенні його позову про поновлення на роботі, є незаконним та безпідставним, оскільки наведена судом обставина знаходиться поза межами предмета та підстав пред`явленого ним позову у цій цивільній справі та не має правового значення для вирішення питання щодо законності його звільнення за прогул. Вважає, що суд першої інстанції неповно та однобічно розглянув справу та не надав оцінку всім обставинам, які мають значення для справи, а саме: що рішення суду про його поновлення на роботі фактично відповідач не виконав, до роботи його не допустив та відповідних змін у штатний розклад щодо посади менеджера з якості не вніс; що відповідач належним чином та у визначений законом спосіб не повідомив його про видання наказу №8н від 17.01.2022 року про допуск до роботи ОСОБА_1 та в результаті безпідставно визнав невихід на роботу з 25 по 27 січня 2022 року прогулами; що його звільнення за пунктом 4 статті 40 КЗпП України (прогул) як захід дисциплінарного стягнення відбулося за відсутності його вини, що виключає таку відповідальність; що відповідачем не дотримано вимог частини першої статті 43 КЗпП України щодо отримання на це попередньої згоди виборного профспілкового органу, зважаючи на те, що він з 14.02.2020 року обраний головою Професійної спілки працівників Казенного підприємства Морська пошуково-рятувальна служба, яка є профспілковою організацією на підприємстві відповідача; що його звільнення відбулося всупереч наявних у нього як у викривача прав на захист трудових прав згідно із положеннями Закону України Про запобігання корупції; що звільнення, всупереч вимогам статті 149 КЗпП України, відбулося без відібрання у нього пояснень під час притягнення до дисциплінарної відповідальності; що наказ про його звільнення підписано особою, яка не має на те повноважень. Крім того скаржник вказує на порушення судом першої інстанції норма процесуального права при вирішенні поданого ним клопотання про відкладення розгляду справи, призначеного на 18.08.2022 року, у зв`язку з різким погіршенням стану здоров`я.

У відзиві на апеляційну скаргу Казенне підприємство Морська пошуково-рятувальна служба викладені в ній доводи не визнало, апеляційну скаргу позивача просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції- без змін. Зокрема, зазначило, що внаслідок прийняття Одеським апеляційним судом 16 серпня 2022 року постанови про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 про поновлення на роботі у справі № 947/3424/21, трудові правовідносини сторін припинилися 06.01.2021 року, тобто до прийняття наказу від 27.01.2022 року №31/к про звільнення ОСОБА_4 за пунктом 4 статті 40 КЗпП України, тому підстави для його поновлення на роботі відпали. Вважає доводи апеляційної скарги в частині невнесення підприємством змін до штатного розкладу щодо посади менеджера з якості такими, що не відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах при вирішенні аналогічних справ, а інші доводи - такими, що стосуються обставин, які виходять за межі предмета та підстав позову у цій справі або є надуманими.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що постановою Одеського апеляційного суду від 16.08.2022 року рішення Київського районного суду м.Одеси від 16 липня 2021 року, яким позивача було поновлено на посаді менеджера з якості сектору якості Казенного підприємства Морська пошуково-рятувальна служба з 06 січня 2021 року, було скасовано та у задоволенні позову про поновлення на роботі відмовлено, тому правові підстави для поновлення ОСОБА_1 на роботі на підставі рішення суду відпали і задоволення позову в цій справі буде суперечити висновкам, зробленим у постанові суду апеляційної інстанції, враховуючи, що трудові стосунки позивача з підприємством фактично припинилися ще 06 січня 2021 року. При цьому суд врахував правову позицію Верховного Суду, викладену в постанові від 07.06.2020 року у справі №521/1892/18.

В процесі розгляду справи суд встановив, що ОСОБА_1 06.06.2016 року був прийнятий на роботу до Казенного підприємства Морська пошуково-рятувальна служба на посаду менеджера з якості відповідно до наказу від 04.05.2016 року № 3-к.

З 27.03.2018 року позивач був переведений на посаду менеджера з якості сектору з якості відповідно до Наказу від 27.03.2018 року № 204-к.

Наказом від 21.04.2020 року № 230-к ОСОБА_1 був звільнений із займаної посади у зв`язку з скороченням штату працівників відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України.

Зазначений запис про звільнення визнано недійсним у зв`язку з поновленням ОСОБА_1 на попередній роботі, відповідно до наказу від 06.11.2020 року № 707-п, виданого на виконання рішення Київського районного суду м.Одеси, ухваленого 20.10.2020 року у справі №947/12894/20 (т.1, а. с.232-241). Вказане рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про поновлення на роботі залишено без змін постановою Одеського апеляційного суду від 25.11.2021 року.

06.11.2020 року відповідачем видано наказ №789-н, відповідно до якого у зв`язку з відсутністю організаційних та технічних умов, необхідних для виконання роботи, враховуючи наказ КП «МПРС» від 17.02.2020 року № 11б-н «Про внесення змін до штатного розпису КП «МПРС», статтю 29 Закону України «Про захист населення від інфекційних хвороб», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-Со У-2, і з урахуванням рішення державної комісії з питань техногенно-екологічної безпеки та надзвичайних ситуацій від 10.03.2020 року, встановленням з 12.03.2020 року на усій території України карантину, на підставі статті 34, 113 КЗпП України, оголошено простій не з вини працівника з 09.11.2020 року до видання наказу по підприємству щодо припинення простою ОСОБА_1 менеджеру з якості сектору з якості (т.1, а. с.63).

06.01.2021 року позивач був вдруге звільнений із займаної посади у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі пункту 1 статті 40 КЗпП України згідно з наказом від 06.01.2021 року № 3-к (т.1, а. с.64).

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.07.2021 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Визнано незаконним та скасовано наказ директора Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» Сударева В.О. від 06.01.2021 року № 3-к та поновлено ОСОБА_1 на посаді менеджера в якості сектору з якості Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» з 06.01.2021 року. Стягнуто з Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 129 417,60 гривень.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді менеджера з якості сектору з якості Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» та виплати середнього заробітку за один місяць (з 07.01.2021 року по 07.02.2021 року) у розмірі 20 905, 92 гривень.

Стягнуто з Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування спричиненої моральної шкоди 5 000 гривень та судові витрати у розмірі 908 гривень.

Наказом від 19 липня 2021 року № 452-к був скасований наказ від 06 січня 2021 року № 3-к «Про звільнення». Поновлено ОСОБА_1 на посаді менеджера з якості з 06.01.2021 року. Підстава: рішення Київського районного суду м. Одеси від 16.07.2021 року у справі № 947/3424/21.

З наказом про поновлення на роботі позивач був ознайомлений 17.08.2021 року.

Відповідно до наказу від 18.08.2021 року № 548-к ОСОБА_1 був відсторонений від роботи з 18 серпня 2021 року та йому запропоновано у строк до 28 серпня 2021 року включно пройти обов`язкові інструктажі та перевірку знань з охорони праці та пожежної безпеки. Час, протягом якого менеджер з якості ОСОБА_1 не буде виконувати свої трудові обов`язки, внаслідок відсторонення від роботи, наказано не оплачувати (т.1, а. с.66).

Відповідно до наказу від 07.09.2021 року № 613-н ОСОБА_1 був відсторонений від роботи з 08 вересня 2021 року та йому запропоновано у строк до 17 вересня 2021 року включно пройти обов`язкові інструктажі та перевірку знань з охорони праці та пожежної безпеки. Час, протягом якого менеджер з якості ОСОБА_1 не буде виконувати свої трудові обов`язки, внаслідок відсторонення від роботи, наказано не оплачувати (т.1, а. с.67).

Відповідно до наказу від 30.11.2021 року № 775-н ОСОБА_1 був відсторонений від роботи з 30 листопада 2021 року та йому запропоновано у строк до 09 грудня 2021 року включно пройти обов`язкові інструктажі та перевірку знань з охорони праці та пожежної безпеки. Час, протягом якого менеджер з якості ОСОБА_1 не буде виконувати свої трудові обов`язки, внаслідок відсторонення від роботи, наказано не оплачувати (т.1, а. с.68).

10 грудня 2021 року позивач написав заяву, відповідно до якої просив надати йому чергову відпустку за період роботи 2021-2022 роки з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі посадового окладу з 13.12.2021 року.

Відповідно до наказу від 10.12.2021 року № 873-н ОСОБА_1 був відсторонений від роботи з 10 грудня 2021 року та йому запропоновано у строк до 19 грудня 2021 року включно пройти обов`язкові інструктажі та перевірку знань з охорони праці та пожежної безпеки. Час, протягом якого менеджер з якості ОСОБА_1 не буде виконувати свої трудові обов`язки, внаслідок відсторонення від роботи, наказано не оплачувати (т.1, а. с.73).

Відповідно до наказу від 17.12.2021 року № 748-н позивач ОСОБА_1 був відсторонений від роботи з 17 грудня 2021 року на час відсутності щеплення проти COVID-19 без збереження заробітної плати (т.1, а. с.74).

17 січня 2022 року відповідач видав наказ №8-н, яким ОСОБА_1 , менеджера з якості сектору з якості допустив до роботи з 18 січня 2022 року. Підставою для допуску працівника до роботи зазначено консультативний висновок спеціаліста від 20.12.2021 (т.1, а. с.191).

Наказом № 31/к, виданим 27 січня 2022 року, ОСОБА_1 , менеджера з якості сектору з якості, звільнено із займаної посади з 27 січня 2022 року через відсутність на роботі 25 січня 2022 року, 26 січня 2022 року, 27 січня 2022 року без поважних причин, на підставі пункту 4 статті 40 КЗпП України (т.1, а. с.20).

Звертаючись до суду з цим позовом, позивач посилається на те, що його звільнення згідно із наказом від 27.01.2022 року № 31/к є незаконним, оскільки його не було належним чином та у належний спосіб поновлено на роботі та рішення Київського районного суду м. Одеси від 16.07.2021 року не було виконаним. Вказує також на те, що прогулів у наведені в наказі про звільнення дні не допускав, так як в цей період був відсторонений від роботи та про допуск до роботи з 18 січня 2022 року не знав.

Згідно з частиною третьою статті 6 Закону України Про доступ до судових рішень, суд при здійсненні судочинства може використовувати текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.

На час перегляду ухваленого в цій справі рішення в апеляційному порядку до Єдиного державного реєстру судових рішень внесено судові рішення, ухвалені судами всіх інстанцій у справі №947/3424/21 за позовом ОСОБА_1 до Казенного підприємства Морська пошуково-рятувальна служба, треті особи: Професійна спілка працівників казенного підприємства Морська пошуково-рятувальна служба, Національне агенство з питань запобігання корупції (НАЗК), Державна служба морського та річкового транспорту України, про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Предметом спору у наведеній справі є законність звільнення ОСОБА_4 із посади менеджера з якості сектору якості Казенного підприємства Морська пошуково-рятувальна служба, яке відбулося згідно із наказом №3-к від 06 січня 2021 року на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Як зазначалося вище, рішенням Київського районного суду м. Одеси від 16.07.2021 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 та визнано незаконним і скасовано наказ директора Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» Сударева В.О. від 06.01.2021 року № 3-к «Про звільнення». Поновлено ОСОБА_1 на посаді менеджера з якості сектору з якості Казенного підприємства «Морська пошуково-рятувальна служба» з 06.01.2021 року. Допущено негайне виконання рішення суду, зокрема в частині поновлення на роботі.

Наказ про поновлення на роботі ОСОБА_1 був виданий відповідачем на виконання судового рішення через два дні після його оголошення 19.07.2021 року.

Разом з тим, Одеський апеляційний суд постановою від 16 серпня 2022 року рішення Київського районного суду м.Одеси від 16 липня 2021 року скасував та ухвалив нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовив.

При цьому суд апеляційної інстанції вважав, що при звільненні ОСОБА_5 відповідачем дотримано вимоги частини третьої статті 49-2 КЗпП України щодо запропонування позивачеві іншої роботи на підприємстві, яке в порядку статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» належним чином та у встановлений законом строк повідомило діючу на той час єдину профспілку КП «Морська пошуково-рятувальна служба» працівників Морської пошуково-рятувальної служби КП «Морська пошуково-рятувальна служба» щодо звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства.

Що стосується гарантій ОСОБА_1 , як голови профспілки працівників КП «Морська пошуково-рятувальна служба», створеної на підприємстві 14 лютого 2020 року, то апеляційний суд виходив з того, що на час звільнення позивача - 06 січня 2021 року, відсутня можливість застосувати гарантії, передбачені частиною третьою статті 252 КЗпП України та витребувати, крім відмови у наданні згоди на звільнення позивача, яка вже надана профспілковим комітетом профспілки працівників КП «Морська пошуково-рятувальна служба» та додана до матеріалів справи, також і додаткову попередню згоду іншого вищого виборного органу цієї професійної спілки через відсутність такого або ж вищого виборного органу об`єднання професійних спілок та через відсутність членства цієї профспілки у будь-якому такому об`єднанні. Апеляційний суд вважав, що роботодавцем не порушено вимог статті 252 КЗпП України щодо гарантії на звільнення протягом одного року після припинення повноважень, яка надається особі, яка обиралась до членів (керівником) виборного профспілкового органу підприємства, установи, організації та одночасно на момент звільнення обіймала посаду керівника іншої профспілкової організації створеної на цьому підприємстві. Вказував, що суд першої інстанції наведеним обставинам належної правової оцінки не надав та дійшов помилкового висновку про неврахування відповідачем імунітету позивача від звільнення, що ґрунтується на вимогах частин третьої, четвертої статті 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності». Також апеляційний суд зазначав, що за встановлених у справі обставин і досліджених доказів вбачається, що звільнення ОСОБА_1 не пов`язано із повідомлення ним про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, оскільки відсутній причинно-наслідковий зв`язок між його таким повідомленням та звільненням відповідно до пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України.

Постановою Верховного Суду від 30 січня 2023 року касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалене, зокрема судом апеляційної інстанції судове рішення відхилена. Касаційний суд постанову Одеського апеляційного суду від 16 серпня 2022 року залишив без змін, відхиливши аргументи касаційної скарги, а саме: про те, що висновки стосовно поновлення позивача на роботі без внесення до штатного розпису відповідної посади відбулось неправомірно; про те, що фактичного скорочення штату на підприємстві в спірний період часу не відбувалось; про те, що відповідачем недотримано вимог статті 49-2 КЗпП України при звільненні позивача; щодо недотримання відповідачем вимог статті 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» щодо надання первинним профспілковим організаціям інформації щодо звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень; щодо неврахування рішення профспілкового органу про відмову в наданні згоди на розірвання трудового договору з позивачем; про те, що суд апеляційної інстанції не дослідив та не надав належної оцінки доказам звільнення як негативного заходу впливу на позивача як на викривача відповідно до Закону України «Про запобігання корупції».

Отже, у зазначених судових рішеннях встановлено, що звільнення ОСОБА_4 06 січня 2021 року відбулося без порушення його трудових прав та відповідно до вимог трудового законодавства, тому не було підстав поновлювати його на роботі.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що заявлені ОСОБА_1 позовні вимоги у цій справі про визнання наказу про звільнення незаконним і його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не підлягають задоволенню, оскільки правові підстави для поновлення позивача на роботі на підставі рішення суду відпали.

При цьому колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що ці висновки зроблені з врахуванням висновків, викладених у постановах Верховного Суду, зокрема від 17.06.2020 року у справі №521/1892/18 та від 21.12.2022 року у справі №761/41756/20, у останній із яких зазначено, що судова практика у цій категорії справ є сталою та не потребує висновків Великої Палати Верховного Суду.

Відповідно до вимог частини четвертої статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Враховуючи викладені обставини та положення норм процесуального права, суд апеляційної інстанції відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що скасування в апеляційному порядку рішення суду, що стало підставою для його поновлення на роботі, знаходиться поза межами предмета та підстав пред`явленого ним у цій справі позову та не має правового значення для вирішення питання щодо законності звільнення за прогул та вважає за необхідне зазначити, що продовження трудових відносин із відповідачем у спірних правовідносинах відбулося поза межами волі останнього на підставі помилково ухваленого судом рішення. Оскільки попереднє звільнення позивача при розгляді справи №947/3424/21 визнано законним, то відпали правові підстави для його поновлення на роботі, тому що воно буде суперечити вищевказаним висновкам судів апеляційної та касаційної інстанції. З огляду на викладене, відсутні правові підстави вважати, що ОСОБА_1 у спірний період перебував у вимушеному прогулі, відповідальність за оплату якого несе відповідач.

Інші доводи апеляційної скарги стосуються дій відповідача при виконанні скасованого Одеським апеляційним судом рішення Київського районного суду м.Одеси від 16 липня 2021 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі, тому не мають правового значення при вирішенні цієї справи та не впливають на висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про задоволення позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Київського районного суду міста Одеси від 18 серпня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: О.В. Кутурланова

Н. В. Орловська

Повний текст постанови складено 16 березня 2023 року

Суддя Л. В. Пузанова