Дата документу 07.03.2023 Справа № 334/4368/21
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 334/4368/21 Головуючий у 1 інстанції: Козлова Н.Ю.
№ 22-ц/807/589/23 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 березня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Третя особа: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів,

ВСТАНОВИВ

В червні 2021 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , Третя особа: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 15.08.2018 року між нею та ОСОБА_1 було зареєстровано шлюб.

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

02.04.2019 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя винесено судовий наказ № 334/2174/19, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2019 року по справі № 334/2172/19, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини ОСОБА_2 у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягувати з 26.03.2019 року і до досягнення трьох років ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.08.2020 року по справі № 334/2478/20 шлюб між сторонами було розірвано.

На виконанні Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходяться: виконавче провадження № 60759925 з примусового виконання виконавчого листа № 334/2172/19, виданого 20.08.2019 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дружини ОСОБА_2 ; виконавче провадження № 59171985 з примусового виконання судового наказу № 334/2174/19, виданого 26.04.2019 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини.

Посилаючись на вищезазначене просила суд, стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини у розмірі 260 669,70 грн та неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною віку трьох років у розмірі 436 676,28 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 62454,60 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 908 гривень судового збору.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

В обґрунтування скарги зазначено про необхідність врахування часткових платежів при наявності заборгованості за аліментами за попередні періоди, не дослідження судом першої інстанції розрахунок заборгованості, не проведення розрахунку пені з урахуванням положень ст. 196 СК України, залишення поза увагою довідку з місця роботи відповідача як доказ часткової сплати аліментів.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач заперечила проти доводів апелянта, посилаючись на не надання відповідачем доказів, які б підтверджували належне виконання ним зобов`язань, які б спростовували суму заборгованості. Просила залишити оскаржуване рішення без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

06 лютого2023 року до Запорізького апеляційного суду надійшло клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Будовської Н.В. про закриття провадження в порядку ст. 255 ЦПК України з огляду на відсутність предмету спору.

В обґрунтування клопотання зазначено про здійснення розрахунку заборгованості з урахуванням розміру заробітної плати відповідача та розрахунку суми пені у відповідності з постановою Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15. З урахуванням вказаного ОСОБА_1 частково визнає вимоги позивача щодо неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на її користь в сумі 11 374,78 грн.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року № 186/1743/15-ц, також зазначено, що у разі, якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення суду першої інстанції оскаржено в частині задоволених позовних вимог щодо стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено, тому апеляційним судом не переглядається.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 15 серпня 2018 року між ОСОБА_5 (після шлюбу ОСОБА_6 ) та ОСОБА_1 , зареєстровано шлюб Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 1226 (а.с.14).

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим Дніпровським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 14.03.2019 року (а.с.15).

02.04.2019 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя винесено судовий наказ № 334/2174/19, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму і не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 26.03.2019 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.16).

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 18.07.2019 року по справі № 334/2172/19, стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дружини ОСОБА_2 у розмірі 1/5 частини заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягувати з 26.03.2019 року і до досягнення трьох років ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме до ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.17).

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 29.08.2020 року по справі № 334/2478/20 шлюб між сторонами було розірвано (а.с.18).

Після припинення шлюбних відносин між сторонами, дитина залишилася проживати разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 , де реєстроване її місце проживання. Даний факт підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 04-18/4-286 від 20.03.2019 року (а.с.19).

На виконанні Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходяться: виконавче провадження № 60759925 з примусового виконання виконавчого листа № 334/2172/19, виданого 20.08.2019 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання дружини ОСОБА_2 ; виконавче провадження № 59171985 з примусового виконання судового наказу № 334/2174/19, виданого 26.04.2019 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини.

02.12.2019 року головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Вербицькою Людмилою Григорівною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 60759925 (а.с.27).

22.05.2019 року державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Коломієць Ольгою Сергіївною винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59171985 (а.с.20).

Через наявну заборгованість за не сплату аліментів на утримання дружини по вищевказаному виконавчому провадженню, державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Дорошенко Анастасією Олександрівною, були винесені постанови про тимчасові обмеження боржника у здійсненні своїх прав, а саме: про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України та про встановлення тимчасового обмеження боржника у праві керування транспортним засобом (а.с.25-26).

Також, державним виконавцем за вищевказаними виконавчими провадженнями, було винесено ряд постанов, а саме: про арешт коштів боржника від 12.10.2020 року, про розшук майна боржника від 10.11.2020 року та звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19.02.2021 року (а.с.21-24, 28-30).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № 59171985 від 17.05.2021 року Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) ОСОБА_7 , станом на 30.04.2021 рік заборгованість по аліментам становила 62 454,60 грн (а.с.31).

Згідно з розрахунком заборгованості зі сплати аліментів за виконавчим провадженням № 60759925 від 31.05.2021 року складеного старшим державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дорошенко А.О., станом на 30.04.2021 року заборгованість по аліментам становила 51 965,74 грн (а.с.32).

Відповідно до розрахунку розміру пені за прострочення сплати аліментів на утримання дружини, яка знаходиться у відпустці по догляду до трьох років, який додається до позовної заяви, розмір пені за несплату аліментів відповідачем за період з 01.04.2013 року по 01.04.2021 рік станом на 10.06.2021 року складає 436 673,28 грн (а.с.10-11).

Відповідно до розрахунку розміру пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, розмір пені за несплату аліментів відповідачем за період з 01.04.2013 року по 01.04.2021 рік станом на 10.06.2021 року складає 260 996,70 (а.с.12-13).

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності позивачем факту заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини та наявності правових підстав для стягнення пені у розмірі 100% відсотків заборгованості, що відповідає змісту статті 196 СК.

Відмовляючи у задоволенні вимог щодо стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, суд виходив з того, що у даному випадку можуть бути застосовані інші санкції майнового характеру, передбачені цивільним законодавством, які позивач не просила застосувати.

Із вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до положень Закону України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Цей припис підтверджує довід про підвищений захист прав дитини.

Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина третя статті 182 СК України у редакції, чинній на час ухвалення рішення про стягнення аліментів).

У будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця.

Тобто, у разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки.

Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо.

Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Законодавець установив розмір пені - 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня - за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.

Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток.

Тобто формула така: заборгованість за місяць * кількість днів заборгованості * 1%.

За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.

Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.

У разі виплати аліментів частинами, необхідно зазначити, що якщо такі часткові платежі вчинені протягом місяця, у якому повинні сплачуватися аліменти, і їх загальна сума становить місячний платіж, визначений у рішенні суду про стягнення аліментів, вважається, що той з батьків, який повинен сплачувати аліменти, виконав ці зобов`язання.

У разі, якщо місячний платіж сплачено не у повному розмірі, то пеня буде нараховуватися з першого дня місяця, наступного за місяцем сплати чергового платежу, на різницю між розміром, який мав бути сплачений на утримання дитини, та розміром фактично сплачених аліментів з урахуванням строку прострочення та ставки пені - 1 %.

Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.

У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.

Такий правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі № 14-616цс18.

За змістом частини четвертої статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. Виконавець зобов`язаний повідомити про розрахунок заборгованості стягувачу і боржнику у разі: надходження виконавчого документа на виконання від стягувача; подання заяви стягувачем або боржником; надіслання постанови на підприємство, в установу, організацію, до фізичної особи-підприємця, фізичної особи, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію чи інші доходи; надіслання виконавчого документа за належністю до іншого органу державної виконавчої служби; закінчення виконавчого провадження.

Згідно з частинами третьою та восьмою статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» розмір заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається державним виконавцем у порядку, встановленому СК України. Спори щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи в порядку, встановленому законом.

Відповідно до частин першої, другої статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 % від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19 (провадження № 61-16670сво19) викладено висновок, що «положення ЦК України субсидіарно застосовуються для регулювання сімейних відносин. Стягнення пені, передбаченої абзацом 1 частини першої статті 196 СК України, можливе лише у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов`язаної сплачувати аліменти. У СК України не передбачено випадки, коли вина платника аліментів виключається. У такому разі підлягають застосуванню норми цивільного законодавства. Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні. Саме на платника аліментів покладено обов`язок доводити відсутність своєї вини в несплаті (неповній сплаті) аліментів».

Передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Тобто відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає в усіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

Матеріалами справи підтверджено, що заборгованість по аліментам на користь позивача на утримання дитини відповідачем в повному розмірі не сплачена, розмір заборгованості підтверджено розрахунком старшого державного виконавця Дніпровського відділу виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), який відповідачем не спростовано, не надано відповідачем доказів і того, що він оспорював розмір заборгованості зі сплати аліментів, ОСОБА_1 не довів підстав для звільнення його від сплати заборгованості по аліментам та неустойки (пені).

Доводи ОСОБА_1 про те, що судом не було взято до уваги довідку з місця його роботи як доказ часткової сплати аліментів є безпідставними, оскільки така довідка не була надана відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції. Разом з тим, розрахунок заборгованості та дії державного виконавця щодо його складання ОСОБА_1 не оспорював, доказів перерахування коштів саме в рахунок погашення заборгованості за аліментами на утримання дитини ОСОБА_4 не надав.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Чинним законодавством передбачена презумпція вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання. У зв`язку з цим на неї покладається тягар доведення протилежного, однак, відповідач не спростував належним чином обставин позову, передбачених статтею 196 СК України, які є підставою для покладення відповідальності зі сплати відповідної неустойки.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Таким чином, сума заборгованості зі сплати аліментів утворилась з вини відповідача, який своєчасно належним чином не виконував свої обов`язки, що тягне відповідальність у вигляді неустойки. Доказів того, що заборгованість за аліментами виникла внаслідок поважних причин, матеріали справи не містять, а тому, звертаючись до суду з цим позовом, ОСОБА_2 набула право на стягнення з відповідача неустойки за прострочення зі сплати аліментів на дитину ОСОБА_4 .

Визначаючи розмір пені за порушення строків сплати аліментів, позивачем було застосовано вказане правило відповідно до частини другої статті 196 СК України та здійснено розрахунок пені із урахуванням суми нарахованих щомісячних аліментів, враховуючи часткове погашення заборгованості.

Загальний розмір пені за прострочення відповідачем сплати аліментів на утримання дитини за період з березня 2019 року до квітня 2021 року складається з сум розмірів пені, обчислених за кожним місячним (періодичним) платежем та становить 260 996,70 грн (а.с.12-13).

В той же час, відповідно до положення ч. 1 ст. 196 СК України розмір пені не може бути більше 100 % заборгованості по аліментам.

Оскільки згідно з наданим державною виконавчою службою розрахунком заборгованості відповідача зі сплати аліментів розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на час розгляду справи судом першої інстанції становив 62 454,620 грн, судом зроблено обґрунтований висновок про наявність підстави для зменшення розміру пені, яка підлягає стягненню з відповідача, до стовідсоткового розміру заборгованості по аліментам.

Безпідставними є посилання апелянта на відсутність предмету спору, так як ним визнано лише частину позовних вимог на підставі перерахунку пені з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі № 6-94цс15.

Висновки Верховного Суду України, якими апелянт обґрунтовує власний розрахунок пені, не можуть бути враховані апеляційним судом, оскільки Великою Палатою Верховного Суду було відступлено від висновку, висловленого у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року справі № 6-94цс15 (постанова Верховного Суду від 25.04.2018, справа № 572/1762/15-ц).

Більше того, доводи апелянта, викладені у клопотанні про закриття провадження з підстави відсутності предмету спору є безпідставними, оскільки апелянт, посилаючись на те, що не заперечує проти стягнення пені у розмірі 11 374,78 грн, розрахованої за недіючою правовою позицією, помилково ототожнює часткове визнання ним позову із відсутністю предмета спору.

З урахуванням вказаного, колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі в силу відсутності предмету спору.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 62 454,60 грн, що не перевищує 100% суми такої заборгованості.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 3241), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено із додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

При вирішенні справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, а також застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 28 листопада 2022 року по цій справі в оскаржуваній частині залишити без змін.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося і не переглядалося.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 7 березня 2023 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков