Справа № 183/8429/22
№ 2-о/183/61/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 березня 2023 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Городецького Д.І.

секретаря судового засідання Пономаренко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження в приміщенні Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , Державна прикордонна служба України про встановлення факту, що має юридичне значення, -

в с т а н о в и в :

05 грудня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, зазначивши заінтересованою особою ОСОБА_2 .

1.Стислий виклад заяви та вимог.

В обґрунтування заяви ОСОБА_1 посилався на те, що з 2012 року проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 .

Він та ОСОБА_2 є батьками дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

З 2016 року їх сім`я мешкала у м. Харкові, а в березні 2022 року вони стали проживати за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_1 зазначив у заяві, що спільне життя з ОСОБА_2 не склалося, у зв`язку з чим, вони перестали підтримувати стосунки, а також, дійшли до згоди, що дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 буде мешкати разом з ним, як батьком.

Для врегулювання цього факту, 31 березня 2022 року він та ОСОБА_2 уклали договір про проживання та виховання дитини.

Згідно п.1.3 Договору, місцем проживання дитини визначено за місцем проживання батька.

Пунктом 4.1. Договору, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 встановили, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до моменту досягнення ним повноліття, або у разі навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі, до його закінчення знаходиться (перебуває) на повному фінансовому (матеріальному) забезпеченні батька - ОСОБА_1 . Усі витрати до моменту досягнення ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. повноліття, а саме: забезпечення продуктами харчування, одягом, навчання у загальноосвітній школі, вищих навчальних закладах, відпочинок, (літній та/або зимовий), тощо, здійснюється за рахунок батька - ОСОБА_1 .

Заявник зазначив, що у відповідності до зазначеного договору, дитина проживає разом з ним, перебуває на його повному забезпеченні.

ОСОБА_1 зазначив у заяві, що він є внутрішньо переміщеною особою, проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на даний час дитина перебуває повністю на його вихованні та утриманні, проживає разом з ним, він оплачує всі витрати на вихованні, розвиток дитини, придбання одягу, продуктів харчування, тощо.

Мати дитини ОСОБА_2 з березня 2022 року, після розірвання сімейних відносин, змінила адресу проживання, місце її перебування не відоме.

ОСОБА_1 також зазначив, що він перебуває у трудових відносинах з Товариством з обмеженою відповідальністю « Шляхове будівництво «Альтком», але у зв`язку з веденням бойових дій на території України, господарська діяльність підприємства скоротилася, у зв`язку з чим, він перебуває у відпустці без збереження заробітної плати. Враховуючи наведене, він не має засобів до існування, що негативно відображається також на матеріальному забезпеченні дитини.

З метою матеріального забезпечення дитини він має намір виїхати за межі України, щоб мати можливість працювати та забезпечити дитині належні та безпечні умови для життя.

В чинному законодавстві України відсутня адміністративна послуга з отримання документу, який би підтвердив факт того, що він самостійно виховує свою дитину, у зв`язку з чим, зазначений факт може бути встановлений виключно рішенням суду, що підтверджується численною судовою практикою.

Встановлення зазначеного факту необхідно для можливості переміщення дитини за межі України без документальної згоди матері, яка не проживає разом з дитиною; реєстрації дитини за новим фактичним місцем проживання; для супроводу дитини за кордоном, а також, перетину державного кордону України разом з дитиною.

У зв`язку із наведеним, в заяві ОСОБА_1 просив суд:

- встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що громадянин України ОСОБА_1 самостійно виховує дитину віком до 18 років, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , єдиний здійснює за сином постійний догляд та його утримання.

2.Стислий виклад позиції заінтересованих осіб.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у своїй заяві зазначила, що вона не заперечує проти задоволення заяви ОСОБА_1 , оскільки їх спільна з заявником дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом з батьком, перебуває на його утриманні та матеріальному забезпеченні.

Заінтересована особа - Державна прикордонна служба України не зверталася до суду з будь-якими заявами, письмовими поясненнями та не висловлювалася щодо своєї правової позиції у справі.

3.Рух справи та процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 09 грудня 2022 року відкрите провадження у справі, розгляд справи призначено в порядку окремого провадження.

Ухвалою суду від 31 січня 2023 року до участі у справі у якості заінтересованої особи залучено Державну прикордонну службу України.

4.Судовий розгляд

В судове засідання заявник ОСОБА_1 не з`явився, згідно заяви, просив розглядати справу за його відсутності, вимоги підтримує в повному обсязі, просив задовольнити заяву.

Заінтересована особа ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, у своїй заяві просила суд розглянути заяву за її відсутності, не заперечувала проти задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Представник заінтересованої особи - Державної прикордонної служби України в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

5.Фактичні обставини, встановлені судом

Судом встановлено, що ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Харків, актовий запис про народження № 1369, складений 23.03.2018 р. Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 .

У відповідності до свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Згідно даних паспорту громадянина України, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Заявник ОСОБА_1 не надав суду доказів того, що він є внутрішньо переміщеною особою.

Згідно даних Довідки від 29.03.2022 р. № 1215- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, неповнолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 , фактичне місце проживання/перебування: АДРЕСА_1 .

У вищенаведеній довідці зазначені відомості про законного представника, що супроводжує малолітню дитину - ОСОБА_2 .

Встановлено, що 31 березня 2022 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 укладено Договір між батьками про проживання та виховання дитини, який посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ченцовою Н.А.

Згідно п.1.3 Договору, місцем проживання дитини визначено за місцем проживання батька.

Пунктом 4.1. Договору, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 встановили, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до моменту досягнення ним повноліття, або у разі навчання за денною формою навчання у вищому навчальному закладі, до його закінчення знаходиться (перебуває) на повному фінансовому (матеріальному) забезпеченні батька - ОСОБА_1 . Усі витрати до моменту досягнення ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1. повноліття, а саме: забезпечення продуктами харчування, одягом, навчання у загальноосвітній школі, вищих навчальних закладах, відпочинок, (літній та/або зимовий), тощо, здійснюється за рахунок батька - ОСОБА_1 .

Як зазначалося вище, у своїй заяві ОСОБА_1 просив встановити факт, що має юридичне значення та зазначив з якою метою необхідно встановити зазначений факт, я саме - для можливості переміщення дитини за межі України без документальної згоди матері, яка не проживає разом з дитиною; реєстрації дитини за новим фактичним місцем проживання; для супроводу дитини за кордоном, а також, перетину державного кордону України разом з дитиною.

6.Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

6.1 У відповідності до статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України передбачено, що 1. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

2. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

3. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Таким чином, законодавство України не містить заборони на укладення між батьками договору щодо способу та порядку виконання батьками обов`язку утримувати дитину

В той же час, наявність зазначеного договору само по собі не звільняє того з батьків, який проживає окремо від дитини, від обов`язку утримувати дитину.

Заявником ОСОБА_1 , не надано суду доказів того, що він, як батько, з яким проживає дитина, звертався з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

6.2 Як зазначалося вище, заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою в порядку окремого провадження.

У відповідності до статті 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною 1 статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

На підставі пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України передбачено, що,

1. Суд розглядає справи про встановлення факту:

1) родинних відносин між фізичними особами;

2) перебування фізичної особи на утриманні;

3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню;

4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення;

5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу;

6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті;

7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження;

8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті;

9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

На підставі частини 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Таким чином, в порядку окремого провадження можуть бути встановлені факти, що мають юридичне значення, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

6.3 У відповідності до статті 5 Сімейного кодексу України держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально й морально заохочує i підтримує материнство та батьківство.

Однак сьогодні в Україні, як і в світі, постала ще одне надзвичайно актуальна проблема - закріплення правого і соціального статусу такої категорії, як «батько-одинак». Кількість неповних сімей збільшується з кожним роком, але якщо раніше діти майже завжди лишалися з матір`ю, то зараз набирає обертів захист батьків та сприяння їхній участі в житті дитини.

Правовий статус поняття «одинокого батька» не врегульований законодавством, однак Верховний Суд вбачає можливим застосовування аналогії поняття «одинокої матері», тлумачення якого є у п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів».

В подальшому, законодавством України був фактично визначений правовий статус поняття «одинокого батька», так, у Законі України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» зазначається правовий статус поняття «одинокої матері/одинокого батька».

Так, у відповідності до ст. 18-1 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми» визначено, що право на допомогу на дітей одиноким матерям мають одинокі матері (які не перебувають у шлюбі), одинокі усиновлювачі, якщо у свідоцтві про народження дитини або документі про народження дитини, виданому компетентними органами іноземної держави, за умови його легалізації в установленому законодавством порядку (рішенні про усиновлення дитини), відсутній запис про батька (матір) або запис про батька (матір) проведено в установленому порядку органом державної реєстрації актів цивільного стану за вказівкою матері (батька, усиновлювача) дитини.

Право на допомогу на дітей одиноким матерям (батькам) має мати (батько) дітей у разі смерті одного з батьків, які не одержують на них пенсію в разі втрати годувальника, соціальну пенсію або державну соціальну допомогу дитині померлого годувальника, передбачену Законом України "Про державну соціальну допомогу особам, які не мають права на пенсію, та особам з інвалідністю".

Якщо одинока мати, одинокий усиновлювач, мати (батько) у разі смерті одного з батьків зареєстрували шлюб, то за ними зберігається право на отримання допомоги на дітей, які народилися чи були усиновлені до шлюбу, якщо такі діти не були усиновлені чоловіком (дружиною).

Оскільки дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має і батька і матір, батько дитини ОСОБА_1 не може вважатися одиноким батьком, за умови, якщо мати дитини не позбавлялася батьківських прав стосовно дитини.

Також, суд звертає увагу на те, що словосполучення «батько, який самостійно виховує дитину» використовується у ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»

Як зазначалося вище, заявник ОСОБА_1 просить суд встановити факт, що він самостійно виховує дитину, з метою у тому числі, перетину кордону України та виїзд з дитиною за межі України.

З огляду на підстави звернення до суду, а також, вимоги заявника, суд застосовує наступні норми права.

Правовою основою введення воєнного стану в Україні є Конституція України, Закон України «Про правовий режим воєнного стану» (від 12.05.2015 № 389-VIII) та указ Президента України про введення воєнного стану.

Президент України ОСОБА_4 , на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановив ввести в Україні воєнний стан строком на 30 діб - Указ Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні»

В наступному, Верховна Рада України неодноразово затверджувала Укази Президента України про продовження строку дії воєнного стану, відповідно до яких, воєнний стан та загальна мобілізація в Україні була продовжена з 19 лютого 2023 року терміном на 90 днів.

У зв`язку з введенням в Україні правового режиму воєнного стану відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та на виконання вимог Закону України "Про правовий режим воєнного стану" визначено правила виїзду за межі України окремих категорій осіб.

За загальним правилом на період дії правового режиму воєнного стану чоловікам - громадянам України, віком від 18 до 60 років, а також жінкам-військовозобов`язаним обмежено виїзд за межі України, крім військовозобов`язаних, які не підлягають призову на військову службу під час мобілізації відповідно до статті 23 Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію".

Державна прикордонна служба надала роз`яснення щодо виїзду чоловіків, які самостійно виховують одну та більше дітей.

За змістом п. 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 р. № 57 (у редакції Постанови 25.08.2010 № 724 з наступними змінами), категорії осіб, яким дозволяється виїзд за межі України, визначено частиною першою статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

Зокрема, абзацом п`ятим ст. 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено таку категорію, як жінки та чоловіки, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років.

Таким чином, громадяни України, які самостійно виховують хоча б одну дитину віком до 18 років, мають право виїжджати за межі України за наявності одного з таких документів:

1) свідоцтво про народження дитини (дітей);

2) свідоцтво про смерть матері дитини;

?або рішення суду про позбавлення матері батьківських прав;

?або рішення суду про відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав;

?або рішення суду про визнання матері безвісти відсутньою;

?або рішення суду про оголошення матері померлою.

7. Висновки суду

Оскільки дитина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 має і батька і матір, батько дитини ОСОБА_1 не може вважатися таким, що самостійно виховує дитину, за умови, якщо мати дитини не позбавлялася батьківських прав стосовно дитини.

Наявність договору між батьками про проживання та виховання дитини само по собі не звільняє того з батьків, який проживає окремо від дитини, від обов`язку утримувати дитину, виховувати дитину та не підтверджує того, що батько самостійно виховує дитину.

ОСОБА_1 , у відповідності до Сімейного кодексу України не позбавлений права на звернення до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини.

Як зазначалося вище, у відповідності до частини 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суд приходить до висновку, що відсутня необхідність встановлення факту, який просить встановити заявник ОСОБА_1 , оскільки законом визначено інший порядок встановлення зазначеного факту та він має право на перетин державного кордону в умовах воєнного стану у відповідності до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» та п. 2-6 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою КМУ від 27.01.1995 р. № 57 (у редакції Постанови 25.08.2010 № 724 з наступними змінами), за наявності одного з таких документів:

1) свідоцтво про народження дитини (дітей);

2) свідоцтво про смерть матері дитини;

?або рішення суду про позбавлення матері батьківських прав;

?або рішення суду про відібрання дитини у матері без позбавлення її батьківських прав;

?або рішення суду про визнання матері безвісти відсутньою;

?або рішення суду про оголошення матері померлою.

Рішення суду про встановлення факту того, що ОСОБА_1 самостійно виховує дитину віком до 18 років, а саме: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , єдиний здійснює за сином постійний догляд та його утримання фактично призведе до створення штучної ситуації для застосування норм законодавства, які наведені вище судом.

Враховуючи наведене, у задоволенні заяви належить відмовити у зв`язку з необґрунтованістю та недоведеністю.

8. Судові витрати

У відповідності до ч.7 ст. 294 ЦПК України, при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Законом не встановлено відшкодування судових витрат у справах окремого провадження за заявою, про встановлення факту, що має юридичне значення.

Враховуючи наведене, судові витрати покладаються на заявника.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. ст. 2, 4, 6-10, 12, 76-81, 89, 258-259, 263-268, 272, 273, 293, 294, 315-319, 354 ЦПК України, -

у х в а л и в :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 , Державна прикордонна служба України про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.

Судові витрати покласти на заявника ОСОБА_1 .

Учасники справи:

- заявник: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ;

- заінтересована особа: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_4 .

- заінтересована особа: Державна прикордонна служба України, місцезнаходження: вул. Володимирська, 26, м. Київ, 01601.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути поданою до Дніпровського апеляційного суду через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Судове рішення складене та проголошене 10 березня 2023 року.

Суддя Д.І. Городецький