Ухвала

17 січня 2023 року

м. Київ

справа № 754/15882/21

провадження № 61-11ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 травня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів,

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» (далі - КП ВК Київради (Київської МДА) «Київтеплоенерго») про захист прав споживачів.

В обґрунтування позову зазначали, що є власниками квартири за АДРЕСА_1 . Особові рахунки та договори з постачальниками комунальних послуг оформлені на ім`я ОСОБА_2 (одного з позивачів).

У 2018 році ними прийнято рішення встановити вузол розподільного обліку теплової енергії (квартирний тепловий лічильник), з приводу чого звернулися до Товариства з обмеженою відповідальністю «Техенерго-Клімат» (далі - ТОВ «Техенерго-Клімат») для розробки «Робочого проекту обладнання квартирного вузла обліку теплової енергії», який розроблено відповідно до чинних на той момент нормативно-правових актів та погоджено з структурним підрозділом КП «Київтеплоенерго» та обслуговуючою організацією Товариством з обмеженою відповідальністю «Житлобуд 1». В подальшому згідно акта приймання-передачі виконаних робіт від 12 грудня 2018 року ТОВ «Техенерго-Клімат» виконало роботи з влаштування вузла розподільного обліку теплової енергії та встановило засіб обліку теплової енергії Q heat US 1,5 DN-15 за серійним № 66603410, після чого вказаний вузол обліку теплової енергії введений в експлуатацію та прийнятий на комерційний облік до КП «Київтеплоенерго» за актами від 12 грудня 2018 року та від 13 лютого 2019 року відповідно. Про факт прийняття на абонентський облік також свідчать рахунки-повідомлення, які вони отримували. Однак, рахунок станом на 01 січня 2020 року не враховує показання вузла розподільного обліку, відповідач продовжує здійснювати нарахування за послугу централізованого опалення без врахування показань вузла розподільного обліку в їх квартирі. Листом від 19 грудня 2019 року відповідач повідомив, що у програмному комплексі КП «Київенерго» знято з обліку вузли розподільного обліку теплової енергії, обґрунтовуючи це тим, що в їхньому будинку функціонує система опалення, в якій поєднано властивості вертикальної та горизонтальної системи підключення, що скасовує законність вже встановленого вузла розподільного обліку в їх квартирі.

Вказували, що дії відповідача щодо них призвели до душевних страждань, які негативно відобразились на них. Внаслідок нарахування відповідачем за послуги з централізованого опалення без врахування показань законного вузла обліку теплової енергії у їх квартирі вони зазнали моральних переживань, виникла необхідність звернення до суду за захистом своїх порушених прав, порушено звичайний порядок організації їх життя, вони змушені докладати зусиль для відновлення попереднього стану.

Ураховуючи викладене, просили суд: визнати незаконними дії відповідача щодо зняття з обліку у програмному комплексі КП «Київтеплоенерго» вузла розподільного обліку теплової енергії квартири АДРЕСА_1 та дії, пов`язані з нарахуванням плати за спожиту послугу з централізованого опалення без врахування показань вузла розподільного обліку; зобов`язати відповідача поставити на облік у програмному комплексі КП «Київтеплоенерго» вузол розподільного обліку теплової енергії квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача здійснити перерахунок нарахувань за спожиту послугу з централізованого опалення з врахуванням показань вузла обліку теплової енергії; стягнути з відповідача на свою користь 24 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 16 травня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року, позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано незаконними дії відповідача щодо зняття з обліку у програмному комплексі КП «Київтеплоенерго» вузла розподільного обліку теплової енергії квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язано відповідача поставити на облік у програмному комплексі КП «Київтеплоенерго» вузол розподільного обліку теплової енергії квартири АДРЕСА_1 . Зобов`язано відповідача здійснити перерахунок нарахувань за спожиту послугу з централізованого опалення з врахуванням показань вузла обліку теплової енергії. Стягнуто з відповідача на користь позивачів по 6 000,00 грн кожному у рахунок відшкодування моральної шкоди. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення судів попередніх інстанцій мотивовані тим, що КП «Київтеплоенерго», який є виконавцем послуг з централізованого опалення квартири позивачів, всупереч вимог нормативно-правових актів обмежило права позивачів здійснювати оплату вартості фактично отриманої теплової енергії відповідно до даних встановленого індивідуального вузла розподільного обліку теплової енергії у належній їм квартирі, таким чином їх дії мають бути визнані незаконними та відновлено порушене право позивачів шляхом зобов`язання поставити на облік вузол розподільного обліку теплової енергії та здійснити перерахунок нарахувань з урахуванням його показань. Також суди дійшли висновку про обґрунтованість вимог позивачів про відшкодування моральної шкоди по 6 000,00 грн кожному.

29 грудня 2022 року КП ВК Київради (Київської МДА) «Київтеплоенерго» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 травня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом спору у цій справі є вимоги як немайнового, так і майнового характеру, а саме: визнання незаконними дій щодо зняття з обліку вузла розподільного обліку теплової енергії; зобов`язання поставити на облік вузол розподільного обліку теплової енергії та здійснити перерахунок нарахувань за спожиту теплову енергію; відшкодування моральної шкоди у загальному розмірі 12 000,00 грн, що станом на 01 січня 2022 року не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481,00 грн х 250 = 620 250,00 грн).

Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України ця справа не відноситься до тієї категорії справ, що не можуть бути розглянуті в порядку спрощеного позовного провадження.

Верховний Суд, враховуючи характер спірних правовідносин, предмет спору та устелену судову практику, вважає, що наявні підстави для визнання цієї справи, відповідно до 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, справою незначної складності.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно з якими державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Касаційна скарга містить посилання на те, що рішення у цій справі незначної складності оскаржуються до суду касаційної інстанції на підставі підпунктів «б», «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

У касаційній скарзі заявник посилається на те, що він позбавлений можливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, при розгляді інших справ, а саме справ № 753/4615/20, № 756/11808/20, № 756/12615/19-ц, № 756/2560/20, 756/14273/19, № 756/14520/19, які перебувають на розгляді у судах за позовами споживачів.

Враховуючи те, що заявником не наведено будь-якого обґрунтування про те, які саме обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, він позбавлений можливості спростувати у зазначених справах та як це вплине на розгляд зазначених ним справ, тому такі доводи не можуть бути підставою для висновків про наявність обставин, за яких рішення у справі незначної складності підлягають касаційному оскарженню.

Доводи заявника полягають у незгоді з оцінкою судами зібраних у справі доказів та встановлених обставин, та за своєю суттю стосуються необхідності повторного перегляду справи та переоцінки встановлених судами обставин з врахуванням власного бачення відповідача у питанні застосування правових норм, що виходить за межі повноважень Верховного Суду.

Щодо доводів заявника про те, що справа становить значний суспільний інтерес, Верховний Суд зазначає, що поняття значного суспільного інтересу є оціночним та потребує належного обґрунтування. Заявник не навів переконливих доводів та не надав відповідних доказів, які б свідчили про те, що справа становить значний суспільний інтерес, а сама по собі вказівка про це у касаційній скарзі не дає підстав для відкриття касаційного провадження у справі незначної складності.

Оскільки, касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судові рішення у справі незначної складності підлягають касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 16 травня 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) «Київтеплоенерго» про захист прав споживачів відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний