Номер провадження: 22-ц/813/3699/23 Головуючий у 1-й інстанції: Панасенко Є.М.
Єдиний унікальний номер судової справи: 509/5758/21 Доповідач Базіль Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) - Базіль Л.В.,

суддів: Воронцової Л.П.

Полікарпової О.М.,

секретар Куріньова Л.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Борогана Валентина Володимировича, який діє від імені ОСОБА_1 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 серпня 2022 року, ухвалене у складі судді Панасенка Є.М. зі складенням повного тексту судового рішення 31.08.2022 року у справі №509/5758/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, поділ майна та визнання права спільної часткової власності

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

У жовтня 2021 року ОСОБА_2 звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, поділ майна та визнання права спільної часткової власності.

Позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 1989 року вона проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, народили доньку, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , придбали транспортні засоби, а саме автомобілі М-2141, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , що зареєстрований на її ім`я та Ауді А6, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , що зареєстрований на ім`я відповідача.

Позивач вказувала, що до 1991 року вони проживали у її матері за адресою: АДРЕСА_1 , а в подальшому до 1996 року наймали квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Потім, внаслідок приватизації, набули право спільної часткової власності на частку будинку розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де і проживали однією сім`єю та вели спільне господарство до 2001 року.

За час проживання однією сім`єю без шлюбу, за взаємною згодою, на спільні кошти та спільною працею, на земельній ділянці площею 0,1449 га, розташованій за адресою:

АДРЕСА_3 вони побудували житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 91,9 м.кв., житловою площею 71,1 м.кв. в тому числі за рахунок коштів отриманих від продажу належних їм на праві спільної часткової власності 47/100 часток будинку, розташованого за адресою:

АДРЕСА_1 та зареєстрували його на ім`я відповідача у 2007 році.

Враховуючи викладене, оскільки домовленості про добровільний розподіл майна, що є їхньою спільною сумісною власністю, між сторонами не досягнуто, то позивач, ОСОБА_2 просила:

1. Встановити факт спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю без шлюбу з липня 1989 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 ;

2. Здійснити поділ спільного майна жінки та чоловіка які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та визнати за нею, ОСОБА_2 право приватної спільної часткової власності на:

- 1/2 транспортного засобу Ауді А6, 2004 року виготовлення; реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- 1/2 земельної ділянки, загальною площею 0,1449 га, кадастровий номер :02:001:0165, цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

- 1/2 житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 91,9 кв.м, житловою площею 71,1 м.кв., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;

судові витрати розподілити відповідно до ст.141 ЦПК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 серпня 2022 року задоволено частково.

Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період з 01.01.2004 року по 12.06.2021 року.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступне майно: - житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 91,9 м.кв., житловою площею 71,1 м.кв., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;

В порядку поділу спільного майна, визнано за ОСОБА_2 право власності на об`єкти нерухомого майна, а саме:

- 1/2 житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 91,9 м.кв., житловою площею 71,1 м.кв., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;

- 1/2 земельної ділянки загальною площею 0,1449 га, кадастровий номер :02:001:0165, цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_3 ;

Припинено право власності ОСОБА_1 на:

- 1/2 житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами загальною площею 91,9 м.кв., житловою площею 71,1 м.кв., що розташований за адресою: АДРЕСА_3 ;

- 1/2 земельної ділянки загальною площею 0,1449 га, кадастровий номер :02:001:0165, цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_3 .

В іншій частині позовних вимог відмовлено за необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати по справі в розмірі 1727 (одна тисяча сімсот двадцять сім) грн. 00 коп.

Додатковим рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 листопада 2022 року в задоволенні заяви адвоката Борогана Валентина Володимировича про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

В апеляційній скарзі адвокат Бороган В.В., який діє від імені

ОСОБА_1 посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.08.2022 року, по справі винести нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, поділ майна та визнання права спільної часткової власності відмовити у повному обсязі.

Скаржник вказує, що суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та дружини без шлюбу, за період з 01.01.2004 року по 12.06.2021 року, у якості доказів послався на покази позивача, свідків та народження спільної дитини, проте залишив поза увагою, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного часу усталенні відносини, які притаманні подружжю, не є свідченням вказаного і саме по собі народження у жінки та чоловіка спільної дитини, а свідки допитані у ході судового розгляду є родичами або близькими людьми позивача, а тому їх свідчення не є належними, допустимими та достовірними доказами при розгляді даного спору.

Таким чином відповідач вважає, що позивачем під час розгляду справи не доведено факт спільного ведення господарства та будівництва житлового будинку до восени 2002 року за спільні кошти з відповідачем, судом першої інстанції не надано правової оцінки будівництву спірного житлового будинку до 2002 року, відсутності в матеріалах справи доказів участі позивача у будівництві спірного житлового будинку, не застосування судом норм Закону України Про власність призвело до ухвалення незаконного рішення.

Позиція позивача на стадії апеляційного перегляду справу.

Позивачка ОСОБА_2 правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Апеляційний розгляд.

Учасники справи будучи належним чином повідомленими про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання апеляційного суду не з`явилися.

23.01.2023 року на електронну адресу суду від позивача ОСОБА_2 надійшла заява, в якій вона просить провести розгляд справи за відсутності сторони позивача, за результатами розгляду справи просить залишити апеляційну скаргу адвоката Борогана В.В., який діє від імені ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22.08.2022 року без змін.

Зважаючи на викладене, на відсутність заяв від сторони відповідача (апелянта) щодо відкладення розгляду справи, керуючись ч.2 ст.372 ЦПК України, відповідно до якої неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справи дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності сторін. При цьому апеляційний суд зважає на те, що повідомлені належним чином учасники процесу повторно не з`являються в судове засідання.

Обставини справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 фактично проживали та вели спільне господарство відповідно до погосподарського обліку Доброолександрівської сільської ради:

- у період часу з 1986-1990 рік за адресою: АДРЕСА_1 ;

- у період часу з 1991-1995 рік за адресою: АДРЕСА_4 ;

- у період часу з 1996-2000 роки по АДРЕСА_1 ;

- по АДРЕСА_3 , відповідно до погосподарського обліку Доброолександрівської сільської ради (книга №13,14,15,16, 17 за 2001-2005 роки, книга №9 за 2006-2020 роки), що підтверджується довідкою Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області № 345 від 22 вересня 2021 року.

Під час спільного проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у них ІНФОРМАЦІЯ_3 народилась донька ОСОБА_5 .

Згідно довідки Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області № 441 від 28 вересня 2021 року за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Відповідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 16 жовтня 2002 року сторони, діючи від свого імені та від імені своєї неповнолітньої дочки ОСОБА_6 , що мешкають в АДРЕСА_1 , продали ОСОБА_7 ,

ОСОБА_8 , ОСОБА_9 та ОСОБА_10 належні сторонам та третій особі в рівних частинах кожному, 47/100 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно Інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відповідач ОСОБА_1 з 08.05.2007 року є власником у вигляді приватної власності житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою:

АДРЕСА_3 , загальною площею 91,9 м.кв., житловою площею 71,1 м. кв.

Рішенням виконкому Доброолександрівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області №9 від 10.03.2006 року на ім`я

ОСОБА_11 видано свідоцтво про право власності на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами в АДРЕСА_3 .

Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 656548 виданого Доброолександрівською сільською радою Овідіопольського району Одеської області від 02 серпня 2007 року, та Інформації Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку ОСОБА_1 на підставі рішення VIII сесії V скликання Доброолесандрівської сільської ради від 01 березня 2007 року за №132-V є власником у вигляді приватної власності земельної ділянки, загальною площею 0,1449 га, кадастровий номер :02:001:0165, цільове призначення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою:

АДРЕСА_3 . Право власності набуто внаслідок приватизації земельної ділянки одержаної із земель державної власності, в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Позиція апеляційного суду.

Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем, третьою особою по справі і допитаними свідками підтверджено факт того, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 фактично проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з липня 1989 року по 12 червня 2021 рік. За рахунок спільного бюджету купували майно, побутову техніку, продукти харчування для спільного користування та вживання у їжу, спільною працею та за рахунок спільних витрат побудували житловий будинок та спільно користувались побудованим житловим приміщенням, були об`єднані спільними інтересами щодо виховання, утримання дитини, організації спільного дозвілля, що свідчить про існування між ними усталених відносин, притаманних подружжю. За такого, суд вважав встановленим факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , проте, зважаючи на те, що факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 01 січня 2004 року, задовольнив заявлені позовні вимоги в цій частині частково, встановивши факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період з 01.01.2004 року по 12.06.2021 року.

Задовольняючи позовні вимоги про визнання спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_3 , суд першої інстанції виходив з того, що право власності у ОСОБА_1 на спірний житловий будинок виникло з часу його державної реєстрації 08.05.2007 в період спільного проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, а тому позивачка відповідно до положень ст.ст.74,70 Сімейного Кодексу України має право на 1/2 частину цього будинку.

Однак апеляційний суд частково не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки такі висновки зроблені з порушенням норм матеріального права та з неповним з`ясуванням судом обставин, що мають значення для справи.

Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми Сімейного кодексу України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року.

Відповідно до положень ч.1,2 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами, зокрема, письмовими доказами, показаннями свідків.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України визначено, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

ОСОБА_2 звертаючись до суду з даним позовом вказувала, що вона проживала з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з липня 1989 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому житловий будинок, який збудований за взаємною згодою, на спільні кошти та спільною працею, на земельній ділянці площею 0.1449 га, розташованій за адресою АДРЕСА_3 є спільною сумісною власністю та їй належить 1/2 частина житлового будинку та 1/2 частина земельної ділянки на якій він розташований.

У підтвердження факту проживання однією сім`єю із ОСОБА_1 , починаючи з липня 1989 року, позивач надала суду такі докази: пояснення свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_8 , які підтвердили їх спільне проживання у спірний період та будівництво спірного будинку; копію довідки Дальницької сільської ради Одеського району Одеської області №435 від 22 вересня 2021 року, з якої слідує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та їх спільна донька ОСОБА_6 дійсно фактично проживали та вели спільне господарство в с.Доброолександрівка, Овідіопольського району, Одеської області, проживаючи на різних вулицях села та в різні періоду часу, починаючи з 1986 року відповідно до погосподарського обліку Доброолександрівської сільської ради, про що свідчать погосподарські книги; копію довідки № 441 від 28 вересня 2021 року, з якої слідує, що за адресою АДРЕСА_3 зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Як вбачається з матеріалів справи в період, який охоплюється вимогами позивача про встановлення факту проживання з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу (з липня 1989 року по 12 червня 2021 рік) до 01.01.2004 року діяв КпШС України, який не передбачав інституту цивільного шлюбу, а тому вимоги позивача щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з липня 1989 року по 01.01.2004 рік не можуть бути задоволенні.

Таким чином, суд першої інстанції правильно виходив з того, що норми діючого на час виникнення спірних правовідносин КпШС України не передбачали можливості встановлення факту спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у період з липня 1989 року по 01.01.2004 рік та обґрунтовано відмовив у цій частині заявлених вимог.

Також судом першої інстанції правильно на підставі наданих сторонами доказів та їх дослідження, а саме показів свідків, письмових доказів було встановлено, що відносини, які склалися між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період з 01.01.2004 року по 12.06.2021 рік, а саме ведення спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільних інтересів щодо виховання, утримання дитини, організації спільного дозвілля, є усталені, що притаманні подружжю, у розумінні ст.74 Сімейного Кодексу України, а тому обґрунтовано зробив висновок про те, що, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в зазначений період проживали однією сім`єю як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу.

Доводи апеляційної скарги в зазначеній частині правильних висновків суду не спростовують, нових засобів доказування та фактів не містять, а тому до уваги апеляційним судом не приймаються.

Доводи апеляційної скарги про те, що покази свідків не є належними, допустимими та достовірними доказами при розгляді даного спору, оскільки свідки допитані у ході судового розгляду є родичами або близькими людьми позивача, апеляційний суд не приймає до уваги, оскільки саме допитані судом свідки беззаперечно підтвердили факт перебування позивачки та відповідача у спірний період у фактичних шлюбних відносинах, доповіли суду про факти, які підтверджували проживання сторін саме однією сім`єю наявність єдиного бюджету, обговорення питань фінансового характеру, планування ними свого життя, ведення ними спільного господарства, обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Надані свідками суду покази щодо проживання сторін однією сім`єю та ведення спільного господарства узгоджуються з письмовими доказами по справі, а саме даними, що зафіксовані у погосподарських книгах Доброолександрівської сільської ради Овідіопольського району Одеської області.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що суд в основу свого висновку щодо факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу поклав лише свідчення свідків та спільні фото сторін.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції безпідставно не застосував положення Закону України Про власність під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю з таких підстав.

Матеріалами справи підтверджується (поясненнями позивача, свідків, даними зафіксованими в погосподарських книгах), що сторони з 2002 року (по закінченню будівництва будинку) проживали в збудованому будинку за адресою: АДРЕСА_3 разом із спільною дитиною. На ці обставини суд першої інстанції уваги не звернув, допустив помилку у застосуванні норм матеріального права, а тому дійшов помилкового висновку щодо виникнення у відповідача права власності на збудований будинок з часу реєстрації речових прав на нерухому річ - 08.05.2007 р.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в пункті 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім`ю України» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, спори про поділ майна осіб, які живуть однією сім`єю, але не перебувають у зареєстрованому шлюбі, мають вирішуватися згідно з частиною першою статті 17 Закону України «Про власність», відповідних норм Цивільного кодексу Української РСР 1963 року та з урахуванням пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності».

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, розглядаючи позови, пов`язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (стаття 16 Закону України «Про власність», стаття 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, або спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункт 1 статті 17, статті 18, пункт 2 статті 17 Закону України «Про власність»).

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про власність», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин, майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової участі.

На підтвердження своїх вимог про визнання права власності на 1/2 частину спірного житлового будинку позивач вказувала, що спірний будинок було збудовано внаслідок її спільної праці з ОСОБА_1 , за взаємною згодою та сумісно з відповідачем вона утримувала домашнє господарство, кошти отримані від продажу домашніх тварин, птиці, та кошти отримані від продажу належних на праві спільної часткової власності 47/100 часток житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , вони розподіляли спільно, зокрема, на придбання будівельних матеріалів для будівництва нового будинку.

На підтвердження вказаних обставин позивачкою були надані письмові докази, договір купівлі-продажу будинку від 16.10.2002 року, з якого слідує, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_14 продали належні їм в рівних частинах кожному 47/100 частин житлового будинку, що знаходиться в

АДРЕСА_5 , а ОСОБА_15 , ОСОБА_8 ,

ОСОБА_9 та ОСОБА_15 купили в рівних частинах кожний, вказані частини житлового будинку (а.с.17); свідчення свідків, з яких слідує, що сторони у справі за рахунок спільних коштів та спільною працею побудували будинок, в якому проживають і наразі.

Відповідачем доказів на спростування цих обставин суду не надано.

Таким чином, оскільки позивачкою доведено факт придбання відповідачем ОСОБА_1 спірного нерухомого майна внаслідок спільної праці з нею, ведення ними спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, а також те, що джерелом набуття цього майна були спільні грошові кошти сторін, спірне майно придбавалося з метою забезпечення інтересів сім`ї, заявлені позовні вимоги щодо визнання спірного житлового будинку та визнання в порядку поділу цього майна за позивачкою права власності на частку будинку і частку земельної ділянки на якій розташований спірний будинок є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Отже суд першої інстанції вирішуючи спір дійшов правильного висновку щодо задоволення заявлених позовних вимог в зазначеній вище частині, проте допустив помилку у застосуванні норм матеріального права, залишив поза увагою, що державна реєстрація прав не є підставою набуття права власності, а лише засвідчує вже набуте особою право власності.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення, серед іншого, є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З огляду на викладене, мотивувальну частину оскаржуваного рішення слід змінити, виклавши її в редакції цієї постанови. У іншій частині рішення суду належить залищити без змін.

Повний текст постанови складений 31.01.2023р.

Керуючись ст.ст.367,367,374,376, 381-384 ЦПК України апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Борогана Валентина Володимировича, який діє від імені ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 22 серпня 2022 року змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

У іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту може бути оскаржена до Верховного Суду.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді: Л.П. Воронцова

О.М. Полікарпова