31 січня 2023 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Першко О.О.,
секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» (далі відповідач), в якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість із заробітної плати та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що 29 квітня 1991 року він прийнятий на роботу на посаду електрослюсаря на лінійну виробничо-диспетчерську станцію-1К ДП «Прикарпатзахідтранс», з 14 листопада 2005 року переведений електрогазозварником. Наказом від 06 жовтня 2021 року № 506-3В був звільнений з посади за скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні остаточний розрахунок з ним не проведений. Належні при звільнені кошти не виплачені.
Позивач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судового засідання. 05 жовтня 2022 року від позивача ОСОБА_1 надійшла заява, в якій він позов підтримав, просив його задовольнити. Також просив розгляд справи провести за його відсутності.
Відповідач в судове засідання не з`явився жодного разу, хоча належним чином повідомлявся про час, дату і місце проведення судових засідань. Про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав. Враховуючи положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України, та те, що відповідач повторно не з`явився в судове засідання, був повідомлений належним чином, відтак суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Зважаючи на неявку у судове засідання всіх учасників справи, на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного пристрою не здійснювалося.
Дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.
Як слідує з копії трудової книжки позивача ОСОБА_1 24 квітня 1991 року прийнятий на роботу електрослюсарем II розряду на Перекачувальну станцію-1К Прикарпатського районного управління магістральних нафтопродуктів. 01 липня 1991 року переведений електрогазозварником ІІІ розряду. З 01 лютого 1994 року Перекачувальна станція-1К перейменована на Майданчик-1. Майданчик-1К з 18 грудня 2001 року перейменовано на ЛВДС-1К. 14 листопада 2005 року переведений електрогазозварником по 5 розряду в АВС. 01 січня 2010 року переведений електрогазозварником по 6 розряду аварійно-ремонтної служби. 05 квітня 2016 року Дочірнє підприємство «ПрикарпатЗахідтранс» Південно-Західного відкритого акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів перейменовано в Дочірнє підприємство «ПрикарпатЗахідтранс» Південно-Західного акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів. 20 квітня 2017 року Дочірнє підприємство «ПрикарпатЗахідтранс» Південно-Західного акціонерного товариства трубопровідного транспорту нафтопродуктів перейменовано в Дочірнє підприємство «Прикарпатзахідтранс». 19 серпня 2017 року Дочірнє підприємство «Прикарпатзахідтранс» перейменовано в Товариство з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс». 05 серпня 2019 року переведено на посаду електрогазозварника 6 розряду дільниці обслуговування та ремонту механотехнологічного обладнання, лінійної виробничо-диспетчерської станції «1К».
Наказом № 506-3В про припинення трудового договору ТОВ «Прикарпатзахідтранс» з 06 жовтня 2021 року ОСОБА_1 звільнено з посади електрогазозварника відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, скорочення штату працівників. З наказом позивач ознайомився 06 жовтня 2021 року та отримав трудову книжку.
Відповідно до відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми виплачених доходів та утриманих податків станом на 09 вересня 2022 року позивачу з травня 2021 року по жовтень 2021 року було нараховано відповідачем заробітну плату в розмірі 64 539 грн. 47 коп., виплачено було 7 054 грн. 56 коп. Заборгованість по заробітній платі становить 57 484 грн. 91 коп.
Як слідує з роздруківки заробітної плати, наданої позивачем, заборгованість організації по заробітній платі на кінець жовтня 2021 року становить 39 041 грн. 99 коп. без утримання з цієї суми обов`язкових податків та зборів. Вказаний розмір заборгованості позивач просить стягнути з відповідача, а тому суд приймає його як належний та допустимий доказ.
Тобто, заборгованість відповідача по виплаті позивачу заробітної плати становить 39 041 грн. 99 коп. Станом на час розгляду справи у суду відсутні докази проведення повного розрахунку з позивачем. При цьому, суд враховує, що відповідачем ТОВ «Прикарпатзахідтранс» не спростовано твердження позивача про наявність заборгованості по заробітній платі.
Згідно з ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно із ч. 2 ст. 233 КЗпП у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
За положеннями ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
За таких обставин, враховуючи, що відповідач не надав суду жодного доказу на спростування твердження позивача про наявну заборгованість по заробітній платі чи доказів про розмір такої заборгованості, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення на його користь із відповідача ТОВ «Прикарпатзахідтранс» заборгованості із заробітної плати в сумі 39 041 грн. 99 коп.
Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначені в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Відповідно до п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв`язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи, невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.
При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року N 348).
Згідно з пунктом 8 цього Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків розмір заробітної плати позивача в серпні 2021 року становив 6 189 грн. 37 коп., а в вересні 2021 року 6 189 грн. 38 коп.
Згідно Листа Міністерства соціальної політики України від 12 серпня 2020 року № 3501-06/219 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2021 рік» загальна кількість робочих днів у серпні 21 робочий день, в вересні 22 робочих дні.
Тому сума середньоденного заробітку позивача становить 287 грн. 88 коп. (12 378,75 грн./43 робочий день (21+22)).
В періоді, за який позивачу слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, кількість робочих днів становить 338 (за період з 07 жовтня 2021 року по 30 січня 2023 року включно) і включає в себе 16 робочих днів за жовтень 2021 року, 22 робочих дня за листопад 2021 року, 22 робочих дня за грудень 2021 року, 19 робочих днів за січень 2022 року, 20 робочих днів за лютий 2022 року, 22 робочих дня за березень 2022 року, 21 робочий день за квітень 2022 року, 22 робочих дня за травень 2022 року, 22 робочих дня за червень 2022 року, 21 робочий день за липень 2022 року, 23 робочих дня за серпень 2022 року, 22 робочих дня за вересень 2022 року, 21 робочий день за жовтень 2022 року, 22 робочих дня за листопад 2022 року, 22 робочих дня за грудень 2022 року, 21 робочий день за січень 2023 року.
Оскільки середньоденна заробітна плата позивача становить 287 грн. 88 коп., то розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 жовтня 2021 року по 30 січня 2023 року складає 97 303 грн. 44 коп. (287,88грн. х 338 днів).
За положеннями ст. 117 КЗпП України, підставою відповідальності власника (підприємства) є склад правопорушення, який включає два юридичних факти порушення власником строків розрахунку при звільненні (ст. 116 КЗпП) та вина власника. Затримка розрахунку з працівником за відсутності спору про розмір належних працівникові сум тягне обов`язок власника провести на користь працівника виплату середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Пред`являючи таку вимогу до власника, працівник не зобов`язаний доводити наявність будь-яких шкідливих наслідків затримки розрахунку при звільненні. Що ж стосується вини, то за аналогією із ст. 614 Цивільного кодексу України обов`язок доведення її відсутності лежить на власникові.
Разом з цим, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.
Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець стороною у трудових правовідносинах. Водночас у вказаних відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.
Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутись до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи його права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.
Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо роботодавця, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків.
Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу відповідальності роботодавця, передбаченому статтею 117 КЗпП України.
Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків. Розмір збитків в момент правопорушення, зазвичай, ще не є відомим, а дійсний розмір збитків у більшості випадків довести або складно, або неможливо взагалі.
З метою захисту інтересів постраждалої сторони законодавець може встановлювати правила, спрямовані на те, щоб така сторона не була позбавлена компенсації своїх майнових втрат. Такі правила мають на меті компенсацію постраждалій стороні за рахунок правопорушника у певному заздалегідь визначеному розмірі (встановленому законом або договором) майнових втрат у спрощеному порівняно зі стягненням збитків порядку. Така спрощеність полягає в тому, що кредитор (постраждала сторона) не повинен доводити розмір його втрат, на відміну від доведення розміру збитків.
Зокрема, такими правилами є правила про неустойку (статті 549 - 552 ЦК України). Аби неустойка не набула ознак каральної санкції, діє правило частини 3 статті 551 ЦК України про те, що суд вправі зменшити розмір неустойки, якщо він є завеликим порівняно зі збитками, які розумно можна було б передбачити. Якщо неустойка стягується понад збитки (частина 1 статті 624 ЦК України), то вона також не є каральною санкцією, а носить саме компенсаційний характер. По-перше, вона стягується не понад дійсні збитки, а лише понад збитки у доведеному розмірі, які, як правило, є меншими за дійсні збитки. По-друге, для запобігання перетворенню неустойки на каральну санкцію суд має застосовувати право на її зменшення. Право суду на зменшення неустойки є проявом принципу пропорційності у цивільному праві.
Аналогічно, звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.
З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві суд доходить висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.
У постанові від 26 червня 2019 року Велика Палата Верховного Суду у справі № 761/9584/15-ц (провадження № 14-623цс18), відступаючи від висновків, наведених у постанові Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16 щодо права суду на зменшення розміру середнього заробітку, зазначила критерії зменшення розміру відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України:
- розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором;
- період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум;
- ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.
- інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
Згідно проведеного судом розрахунку розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 97 303 грн. 44 коп. Судом встановлено, що розмір самої заборгованості по заробітній платі, яку позивач просить стягнути становить 39 041 грн. 99 коп. та є меншою за суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
З огляду на очевидну неспівмірність заявленої до стягнення суми середнього заробітку зі встановленим розміром заборгованості по заробітній платі, характером цієї заборгованості, діями позивача та відповідача, суд вважає справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат у сумі 39 041 грн. 99 коп. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити з урахуванням статистичних усереднених показників.
Таким чином, позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягають задоволенню в розмірі 39 041 грн. 99 коп.
Відповідно до пунктів 2, 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць; поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп.
Враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за позовну вимогу про стягнення заборгованості по заробітній платі, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», судовий збір в розмірі 992 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.
Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд
В И Р I Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» про стягнення заборгованості із заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» на користь ОСОБА_1 заборгованість із заробітної плати в сумі 39 041 (тридцять одна тисяча сорок одна) грн. 99 коп. без утримання з цієї суми обов`язкових податків та зборів.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 39 041 (тридцять одна тисяча сорок одна) грн. 99 коп.
Допустити негайне виконання рішення в частині присудження виплати заробітної плати за один місяць.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» на користь ОСОБА_1 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. судового збору.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» в дохід держави 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. судового збору.
Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Повне судове рішення складено 06 лютого 2023 року.
Суддя О.О. Першко