Справа №:755/6000/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" березня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Гончарука В.П.,

за участю секретаря: Гриценко О.І.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

представник відповідачів - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про надання згоди на укладення договору без дозволу органу опіки та піклування, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому, враховуючи уточнення позовних вимог, просить надати згоду на укладення нею договору купівлі-продажу належної їй частки квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , без отримання дозволу органу опіки та піклування в особі Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації та в особі Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на праві власності на підставі договору дарування від 21 березня 2016 року належить частка квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Іншими співвласниками даного житла є ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Отримавши у власність частку квартири, позивач мала намір вселитися в неї, однак інші співвласники вчиняли їй перешкоди в цьому. Рішенням суду від 30 березня 2017 року встановлено порядок користування спірною квартирою та виділено кожному співвласнику частку квартири в натурі. Однак, всупереч судовому рішенню, відповідачі перешкоджають позивачу у користуванні належною їй часткою квартири, внаслідок чого позивач прийняла рішення про укладення договору купівлі-продажу належної їй частки квартири.

Звернувшись із даного питання до приватного нотаріуса, позивач отримала інформацію, що для оформлення договору купівлі-продажу необхідно також надати дозвіл органу опіки та піклування на укладення договору, так як у вказаній квартирі зареєстроване місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Звернувшись до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації із відповідною заявою, позивач отримала відповідь, що серед наданих позивачем як заявником документів відсутні заяви матері та батька дитини ОСОБА_7 , копії їх паспортів та копії реєстраційного номера облікової картки платника податків, та повідомлено, що відповідно до п. 5 ст. 177 Сімейного кодексу України, органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дітей, якщо встановлено, що немає згоди стосовно вчинення правочину щодо нерухомого майна дітей.

Враховуючи, що відчуження частки квартири є неможливим без заяви-згоди батьків дитини, зареєстрованої у квартирі, а отримання даної заяви-згоди є неможливим, враховуючи категоричну позицію батьків дитини, зареєстрованої у квартирі та існування конфлікту між позивачем та зазначеними особами, позивач вимушена звернутися за захистом своїх прав та інтересів до суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 11 серпня 2022 року відкрито провадження у даній справі, постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Сторонам роз`яснено їх процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

08 грудня 2022 року від представника Служби у справах дітей Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації Муханова А.І. надійшов відзив на позов, в якому представник відповідача зазначив наступне.

ОСОБА_3 звернулася до Служби із заявою щодо надання дозволу на укладання договору купівлі-продажу частини квартири АДРЕСА_2 , де перебуває зареєстрованим малолітній ОСОБА_7 , 2019 року народження. Заяву ОСОБА_3 розглянуто відповідно до норм чинного законодавства України і надано обґрунтовану відповідь. Не погодившись із відповіддю, яка ніяким чином не порушувала або обмежувала права ОСОБА_3 щодо її частини нерухомого майна, остання звернулася до суду із позовною заявою до органу опіки та до Служби про надання згоди на укладання договору без дозволу органу опіки та піклування.

Позивачу було відмовлено Службою у зв`язку із тим, що до розгляду заяви про надання дозволу на здійснення правочину, не було подано всіх необхідних документів, а саме відсутні будь-які документи щодо згоди або незгоди батьків зареєстрованої за вказаною адресою дитини на продаж частини квартири).

Крім того, з позову та додатків до нього відомо, що вищезазначена квартира належить на праві спільної власності декільком власниками, а саме: позивачу ОСОБА_3 , третім особам ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , та ОСОБА_6 . Згідно рішення Дніпровського районного суду 30.03.2017 по цивільній справі № 755/12741/16-ц встановлено порядок користування житлової квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 65,2 кв.м. та позивачу ОСОБА_3 виділено в користування кімнату площею 9,8 кв.м. Інша площа квартири виділена вищезазначеним особам у користування. Спільними із позивачем у користуванні залишилися кухня, вбиральня, ванна кімната та коридор. Однак, у позові, позивач ОСОБА_3 не вказує причину, чому не має змоги виконати рішення суду та вселитися у зазначену квартиру. Також наразі відсутні відомості чи є факти звернення позивача до суду із відповідним позовом про вселення.

Крім того, будь-яких документів, підтверджуючих, що позивач ОСОБА_3 , як продавець своєї частки у праві спільної часткової власності письмово повідомляла інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких вона її продає, в матеріалах, долучених до позову відсутні. Також подібні матеріали були відсутніми, окрім документів від батьків, зареєстрованої в квартирі дитини, і при розгляді її заяви спеціалістами Служби.

Натомість, позивач ОСОБА_3 звертається до Служби у справи дітей та сім`ї із заявою на здійснення правочину із належної їй частиною нерухомого майна, помилково сприймаючи відповідь Служби про відмову, як відмову органу опіки та піклування на здійснення правочину, сприймаючи це за виникнення спору. Насправді між позивачем ОСОБА_3 та Службою спірних питань не виникало. Так само, як і з органом опіки та піклування у зв`язку із відсутність будь-якого прийнятого рішення останнім. Відповідь несе рекомендаційний характер і не стосується безпосередня здійснення правочину, так як для розгляду цього питання не було подано відповідних документів.

12 грудня 2022 року від представника Дніпровської районної у місті Києві державної адміністраціїШум В.М. до суду надійшов відзив, в якому представник відповідача з заявленими позовними вимогами не погоджується, мотивуючи тим, що позивачем не було надано повний пакет документів для отримання дозволу на вчинення відповідного правочину.

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 12 грудня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення аналогічні викладеному у позові, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 з приводу задоволення позову заперечував, з підстав наведених у відзиві.

Третя особа ОСОБА_8 з приводу задоволення позову заперечував.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків.

Відповідно до договору дарування 1/4 частки квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васильєвою Н.І. ОСОБА_9 передала у безоплатну власність ОСОБА_3 1/4 частку квартири АДРЕСА_2 .

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 21 березня 2016 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Васильєвою Н.І. було зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право приватної власності позивача на 1/4 частину квартири АДРЕСА_2 .

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 30 березня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про надання у володіння та користування частки квартири в натурі задоволено частково. Встановлено порядок користування житловою квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 65,2 кв.м, житловою площею 39,8 кв.м. Виділено ОСОБА_3 в користування кімнату площею 9,8 кв.м. Виділено ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в користування житлову кімнату площею 18,1 кв.м. Виділено ОСОБА_6 в користування житлову кімнату площею 11,9 кв.м. Залишено у спільному користуванні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 інші приміщення: кухню площею 7,4 кв.м., вбиральню площею 1,2 кв.м., ванну кімнату площею 2,7 кв.м., коридор площею 12,9 кв.м.

Даним рішенням встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 17 лютого 2012 року органом приватизації Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належала на праві спільної часткової власності ОСОБА_5 , ОСОБА_4 , ОСОБА_9 , ОСОБА_6 в рівних долях.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна 18 березня 2012 року була проведена державна реєстрація прав власності відповідачів на квартиру АДРЕСА_2 .

Згідно технічного паспорту квартира, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 складається з трьох кімнат загальною площею 65,2 кв.м, житловою площею 39,8 кв.м.: перша кімната площею 11,9 кв.м, друга кімната площею 18,1 кв.м, третя кімната площею 9,8 кв.м., кухня площею 7,4 кв.м., ванної кімнати площею 2,7 кв.м., вбиральні площею 1,2 кв.м., коридору площею 12,9 кв.м., вбудована шафа площею 1,2 м.кв.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до листа Служби у справах дітей та сім`ї від 07 квітня 2022 року за № 103008-729 зазначено, що серед документів, ОСОБА_3 подала до заяви щодо надання дозволу на укладення договору купівлі-продажу частки квартири, відсутні заяви матері та батька дитини ОСОБА_7 , копії їх паспортів та копії реєстраційного номера облікової картки платника податків, та повідомлено, що відповідно до п. 5 ст. 177 Сімейного кодексу України, органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дітей, якщо встановлено, що немає згоди стосовно вчинення правочину щодо нерухомого майна дітей.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частини 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке В л здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно з частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з частиною 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно з частиною 3 статт 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі сєгтрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів ві льного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

За змістом цієї норми закону, а також статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства», статті 177 СК України дбати про збереження та використання майна дитини в її інтересах - обов`язок батьків. З метою гарантування декларованого державою пріоритету інтересів дитини закон передбачає додаткові засоби контролю з боку держави за належним виконанням батьками своїх обов`язків, установлюючи заборону для батьків малолітньої дитини та осіб, які їх замінюють, вчиняти певні правочини щодо її майнових прав без попереднього дозволу органу опіки та піклування.

До осіб, що замінюють батьків та мають обов`язки щодо дитини, відповідно до положень СК України належать: 1) опікун (частина четверта статті 249 СК України); 2) піклувальник (частина четверта статті 249 СК України); 3) особа, що усиновила чи удочерила (частина четверта статті 232 СК України); 4) патронатний вихователь (стаття 255 СК України); 5) прийомні батьки (частина другастатті 256-2 СК України); 6) батьки-вихователі дитячого будинку (частина друга статті 256-6 СК України); 7) фактичний вихователь, особа, яка взяла у свою сім`ю дитину-сироту або дитину, позбавлену батьківського піклування (стаття 261 СК України).

Відповідно до частини другої статті 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

Відповідно до частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

Отже, вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 1612/2343/12, провадження № 61-6301св18.

Системне тлумачення вказаних вище норм матеріального права дає підстави дійти висновку, що органи опіки та піклування надають згоду на відчуження будинку, квартири, якщо таке відчуженння здійснюється батьками або особами, які їх замінюють.

У постанові Верховного суду від 10 лютого2021 року у справі № 385/1598/18 (61-12954св19) зроблено висновок, що якщо особа, яка зареєстрована у спірному житловому приміщенні, не є особою, що замінює батьків дитини, тобто не зобов`язана утримувати та забезпечувати дитину, для укладення договору купівлі-продажу житла згода органу опіки і піклування не вимагається.

Пунктом 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини» передбачено, що дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина надається районною, районною у мм. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей. Для здійснення правочинів щодо нерухомого майна дитини батьки, опікуни або піклувальники подають службі у справах дітей документи, зазначені у пункті 66 цього Порядку. Служба у справах дітей розглядає протягом 10 робочих днів подані документи та з`ясовує наявність (відсутність) обставин, що можуть бути підставою для відмови у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 (провадження № 12-80гс20) вказано, що «якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Отже, розглядаючи справу суд має з`ясувати: 1) чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; 2) чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права позивача; 3) чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права у спірних правовідносинах. Якщо суд дійде висновку, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню. Однак, якщо обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором, проте є ефективним та не суперечить закону, а закон або договір у свою чергу не визначають іншого ефективного способу захисту, то порушене право позивача підлягає захисту обраним ним способом».

З матеріалів справи встановлено, що спірна квартира перебуває у спільній частковій власності позивачки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , кожному зі співвласників належить частка даної квартири. Рішенням суду від 30 березня 2017 року позивачу виділено в користування належну їй частку даної квартири.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 зазначає, що вона не може відчужити належну їй частку квартири оскільки в спірній квартирі проживає неповнолітня дитина та батьки дитини не надають згоду на таке відчуження.

Однак, матеріалами справи зокрема не встановлено, що ОСОБА_3 відмовлено в укладенні договору купівлі-продажу належної їй на праві власності частки квартири, не встановлено, позивач зверталася до належних осіб з метою отриманні відповідного дозволу та їй було б відмовлено, тобто не встановлено обставин, які б свідчили про наявність порушених прав позивача та необхідність їх захисту в судовому порядку. Лист Служби у справах дітей не є відмовою у наданні дозволу на вчинення правочину, як про те зазначає позивач, даний лист носить рекомендаційний характер та роз`яснює порядок надання відповідних дозволів.

Крім того, норми чинного законодавства не містять конкретних заборон щодо вчинення позивачем певного правочину, оскільки ОСОБА_3 не є особою, що замінює батьків дитини, яка зареєстрована у даній квартирі, враховуючи той факт, що позивач має намір відчужити належну лише їй частку у спірному житлі.

Враховуючи викладене вище, суд приходить до висновку, про відсутність підстав для задоволення даного позову, оскільки судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав позвача, за захистом яких остання звернулася до суду.

На підставі викладеного та керуючись статтею 177 СК України, статтями 15, 16, 316, 319, 321 ЦК України, статтями 4, 5, 12, 13, 49, 76, 81, 89, 141, 259, 263-265, 274, 279, 353 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

В задоволені позову ОСОБА_3 до Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про надання згоди на укладення договору без дозволу органу опіки та піклування - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 16 березня 2023 року.

Учасники справи :

Позивач: ОСОБА_3 , адреса : АДРЕСА_3 , ІПН НОМЕР_1 :

відповідачі: Дніпровська районна у м. Києві державна адміністрація, адреса: м.Київ, б - р Праці, буд.1/1, ;

Служба у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в місті Києві державної адміністрації, адреса: м.Київ, Харківське шосе, буд.4-А, ;

Треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , адреса проживання: АДРЕСА_1

Суддя: