провадження № 22-ц/824/5791/2023
головуючий у суді І інстанції Трегубенко Л.О.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

за участю секретаря судового засідання - Лащевської Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 14 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Розетка.УА" про стягнення суми, відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ТОВ "Розетка.УА" (далі - ТОВ "Розетка.УА") про розірвання договору, стягнення суми, відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що 19 вересня 2015 року придбала у відповідача за адресою: вул. Ярославська, 57 у м. Києві ноутбук Dell Inspiration 3542 вартістю 6 499 грн. При покупці перевірити товар на функціональні можливості було неможливим.

Придбаний товар позивач не змогла використовувати за призначенням, оскільки ноутбук "зависав", тобто не міг використовуватись за призначенням.

2 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з проханням обміняти товар на товар, який вона зможе використовувати за призначенням, або повернути їй кошти.Однак, їй було відмовлено без пояснення причин відмови.

Після чого позивач звернулася до відповідача в письмовій формі з подачею письмової заяви № 416747 від 2 жовтня 2015 року. Відповіді на заяву вона також не отримала.

Посилаючись на зазначені обставини, просила визнати недійсним або розірвати договір купівлі-продажу ноутбука Dell Inspiration 3542 вартістю 6 499 грн, стягнути з відповідача на її користь 6 499 грн та 3 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

Заочним рішенням Подільського районного суду міста Києва від 1 червня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ТОВ "Розетка.УА" про стягнення суми, відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Розетка.УА" на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі вартості повернутого товару у сумі 6 499 грн. У задоволенні решти позовних вимог, у тому числі розірванні договору та стягненні моральної шкоди відмовлено. Стягнуто з ТОВ "Розетка.УА" у дохід держави судовий збір у сумі 487 грн 20 коп.

У грудні 2018 року відповідач ТОВ "Розетка.УА" звернувся до суду з заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою від 30 травня 2019 року Подільський районний суд міста Києва задоволено заяву ТОВ "Розетка.УА" про перегляд заочного рішення Подільського районного суду м. Києва від 1 червня 2016 року. Скасовано заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 1 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1. до ТОВ "Розетка.УА" про розірвання договору, повернення сплачених коштів, відшкодування моральної шкоди. Призначено справу до розгляду у судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження.

23 вересня 2019 року до Подільського районного суду м. Києва надійшла заява про уточнення та збільшення позовних вимог, у якій позивач просила стягнути з відповідача на її користь грошові суми у розмірі вартості повернутого товару, а саме 6499 грн та неустойку в розмірі 1% вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей у зв`язку з розірванням договору. Відповідна заява судом була прийнята до розгляду.

Рішенням Подільського районного суду міста Києва від 14 липня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ "Розетка.УА" було відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду ОСОБА_1 звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 вказує, що ухвала від 30 травня 2019 року про задоволення заяви ТОВ "Розетка.УА" про перегляд заочного рішення Подільського районного суду міста Києва винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, оскільки судова повістка про виклик відповідача в судове засідання на 1 червня 2016 року повернулася за закінченням терміну зберігання, що свідчить, що повістка направлялась, тобто відповідач повідомлявся судом про розгляд справи за адресою реєстрації юридичної особи ТОВ "Розетка .УА" зазначеної в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, а саме: АДРЕСА_1 .

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про поважність причин неподання відзиву відповідачем є неправильним, оскільки відповідач сам вказував, що розгляд справи неодноразово переносився, проте не обґрунтовував неможливість надати свої заперечення і відповідні докази, на ті судові засідання, про час розгляду яких йому було відомо, і які, як він зауважує, переносились. Тобто жодних перешкод, з часу отримання відповідачем позовної заяви і до 1 червня 2016 року, подати до суду свої заперечення та відповідні докази, у останнього не було, а це вказує на те, що жодних доказів станом на 1 червня 2016 року у відповідача не було.

Звертає увагу на те, що у своїй заяві, заявник, як на підставу скасування заочного рішення, послався на відправлену заяву від 15 січня 2016 року б/н, в якій він просить надати товар, без конкретизації який саме товар, для перевірки його якості (в підтвердження направлення листа відповідач надав квитанцію про відправлення №562 датоване 4 лютого 2016 року), однак у відправленні №562 позивач отримала заперечення від 25 січня 2016 року вих. №25-01/16. Вказує, що в переліку додатків заперечень від 25 січня 2016 року вих. №25-01/16, був відсутній лист від 15 січня 2016 року без зазначення №вих., а це вказує на фальсифікацію доказів при подачі у 2018 році заяви про скасування заочного рішення.

Вважає, що відсутність в матеріалах справи відомостей про те, чи проводився огляд ноутбука та чи наявний висновок компетентної особи на підтвердження того, що ноутбук мав істотні недоліки - підтверджує бездіяльність відповідача, а не споживача, як більш слабкого суб`єкта відносин, який надав докази свого звернення до продавця. А тому вважає, що суд першої інстанції мав відмовити в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

Вказує, що оскільки видаткова накладна №292489 від 19 вересня 2015 року є доказом укладання договору на відстані - застосуванню підлягають норми ст. ст. 12, 13 Закону України "Про захист прав споживачів", так як вони регламентують права споживача у разі укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями та у разі укладення договору на відстані відповідно.

Звертає увагу на те, що оскільки 2 жовтня 2015 року споживач приніс придбаний товар у відділ повернення товарів відповідача з метою повернення, то такий факт звернення свідчить про розірвання договору. Факт звернення позивач з метою повернення товару 2 жовтня 2015 року не заперечується відповідачем, а тому в силу вимог закону договір розірваний 2 жовтня 2015 року.

Вважає, що моментом повідомлення позивачем відповідача про розірвання договору є 2 жовтня 2015 року, а тому останній термін повернення сплачених грошей був 1 листопада 2015 року, і з 2 листопада 2015 року починається відлік кожного дня затримки повернення грошей, на який виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

14 березня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від директора ТОВ "Розетка.УА" - Кошель Р.Б., в якому він просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Вказує, що придбаний товар для перевірки та підтвердження наявності істотних недоліків у товару позивач продавцю не надавав. Доказів звернення до сервісних центрів з метою усунення таких недоліків позивач також не надав.

Зазначає, що в матеріалах справи відсутня письмова заява відповідача про проведення експертизи товару.

У судовому засіданні представник відповідача ТОВ "Розетка.УА" - адвокат Ебубікіров Е.Я. просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, була належним чином повідомлена про розгляд справи (Т. 1, а.с. 240-241), клопотань про відкладення судового засідання від неї не надходило, а тому її неявка згідно вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 вересня 2015 року позивачка придбала в ТОВ "Розетка.ya" в приміщенні по вул. Ярославській, 57 в м. Києві ноутбук "Dell Inspiron 3542 (I35C25NIW-11), вартістю 6 499 грн, що підтверджується видатковою накладною №292489 від 19 вересня 2015 року (а.с.5).

2 жовтня 2015 року у зв`язку з недоліками товару, а саме при вході в браузери довго відкривались вікна, в пошуковій стрічці введений текст з`являвся також не одразу, з вкладки на вкладку довго переходило, при будь-якій дії ноутбук зависав.

Відповідач не відреагував належним чином на вимогу позивачки щодо повернення грошей у розмірі вартості повернутого товару, заперечень цьому не надав.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами, а саме письмовими претензіями позивачки, на яких стоїть відмітка "технічного відділу по вулиці Ярославській 57 " та сам відповідач не заперечує обставину звернення позивачки. Однак матеріали справи не містять доказів направлення відповідачем відповіді на це звернення у встановлені законом строки.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні від 14 липня 2022 року виходив із того, що позивачем не було надано підтверджених за необхідності висновком експертизи, доказів того, що проданий відповідачем товар - ноутбук Dell Inspiration, має істотні недоліки, визначені п. 12 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", товар на огляд для перевірки його якості позивачем відповідачу також наданий не був, а тому суд першої інстанції вважав, що правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми за товар у розмірі 6 499 грн та неустойки немає.

Такі висновки суду є помилковими і такими, що не відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Положеннями статей 15, 16 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено значення термінів, які вживаються в цьому законі, зокрема стаття містить визначення торговельного приміщення, як - майнового комплексу, який займає окрему споруду (офісне приміщення) або який розміщено у спеціально призначеній та обладнаній для торгівлі споруді, де суб`єкт господарювання здійснює діяльність з реалізації товару (п. 26) а також договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, як - договору, укладеного із споживачем особисто в місці, іншому ніж торговельні або офісні приміщення продавця (п.8).

Законом також передбачено різні способи укладення договорів купівлі-продажу товарів, як то в торгівельному чи офісному приміщенні, або на відстані, або поза межами торгівельного або офісного приміщення, що в свою чергу має відмінності щодо порядку врегулювання спірних питань між продавцем та покупцем.

Суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачкою не надано доказів укладення між позивачем та відповідачем договору купівлі-продажу на відстані або поза торговельними або офісними приміщеннями.

Однак з таким висновком не можна погодитись, оскільки такого висновку суд дійшов без встановлення обставин справи у повному обсязі та не надавши оцінку наданим позивачкою доказам.

Із матеріалів справи слідує, що позивачкою був придбаний товар, що підтверджено видатковою накладною №292489 від 19 вересня 2015 року. У цій накладній указано адресу постачальника: АДРЕСА_1 . При цьому у тексті позовної заяви позивачка описувала, що товар придбала вона у приміщенні по вул. Ярославська 57 у місті Києві .

В подальшому вона указувала, що нею було придбано товар через мережу Інтернет.

На сайтах відповідача, які є загальнодоступними, міститься перелік "точок відпуску", серед яких є такі "точки" як на АДРЕСА_1 , так і по вул. Ярославська 57 . На запитання колегії апеляційного суду щодо розбіжності адреси продажу товару, заявленої у позові позивачкою, представник відповідача припустив, що вона могла оплатити товар дистанційно та отримати його по вул. Ярославська 57 . Відповідно такі припущення узгоджуються із позицією позивачки.

Колегія апеляційного суду виходить також із того, що саме позивач мав довести обставини у підтвердження статусу приміщення, в якому було придбано товар, саме як торговельного приміщення, оскільки саме відповідач є користувачем чи володільцем наявних у них офісних, торговельних приміщень, чи "точок відпуску". Проте жодних доказів у спростування обставини укладення договору купівлі-продажу поза межами торговельного приміщення відповідачем не надано.

Ураховуючи наведене, а саме укладення договору з продавцем за однією адресою та отримання самого товару за іншою адресою, колегія вважає доведеними та не спростованими стороною відповідача обставини укладення договору поза торговельними або офісними приміщеннями, у зв`язку з цим до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 12 Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до наведеної статті передбачено наступний порядок врегулювання спірних правовідносин. У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж.

У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей.

У разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, споживач повинен повідомити продавця (виконавця) про місце, де продукція може бути повернена

У разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, обов`язок споживача зберігати у себе продукцію припиняється по закінченні шістдесяти днів після її одержання. Якщо продавець (виконавець) не вживає заходів для повернення її собі протягом зазначеного періоду, така продукція переходить у власність споживача без виникнення зобов`язання з оплати її вартості.

Для здійснення права на розірвання договору споживач повинен зберігати одержану продукцію у незміненому стані.

Знищення, пошкодження або псування продукції, що сталося не з вини споживача, не позбавляє споживача права на розірвання договору. Зменшення вартості продукції внаслідок відкриття упаковки, огляду чи перевірки продукції не позбавляє права споживача на розірвання договору.

Частиною 9 ст. 12 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачено, якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

Із змісту претензії позивачки вбачається, що вона повідомляє про недоліки товару, а саме про неналежну його якість, оскільки товар не відповідає своїм функціональним властивостям та просить замінити товар, або розірвати договір і повернути сплачені нею кошти.

Таке право покупця передбачено положеннями ст. 8 Закону України "Про захист прав споживачів", згідно з якою у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов`язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника:

1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми;

2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника), товар.

Продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) зобов`язані прийняти товар неналежної якості у споживача і задовольнити його вимоги, що прямо передбачено положеннями ч. 5 наведеної статті Закону, та згідно із частиною 6 за наявності товару вимога споживача про його заміну підлягає негайному задоволенню, а в разі виникнення потреби в перевірці якості - протягом чотирнадцяти днів або за домовленістю сторін.

У разі відсутності товару вимога споживача про його заміну підлягає задоволенню у двомісячний строк з моменту подання відповідної заяви. Якщо задовольнити вимогу споживача про заміну товару в установлений строк неможливо, споживач вправі на свій вибір пред`явити продавцю, виробнику (підприємству, що виконує їх функції) інші вимоги, передбачені пунктами 1, 3, 4, 5 частини першої цієї статті.

Вимоги споживача, передбачені ч. 14 цією статі, не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 17 Закону України "Про захист прав споживачів" за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері торговельного та інших видів обслуговування. Встановлення будь-яких переваг, застосування прямих або непрямих обмежень прав споживачів не допускається, крім випадків, передбачених нормативно-правовими актами.

У разі коли під час гарантійного строку необхідно визначити причини втрати якості продукції, продавець (виконавець, виробник) зобов`язаний у триденний строк з дня одержання від споживача письмової згоди організувати проведення експертизи продукції. Експертиза проводиться за рахунок продавця (виконавця, виробника). Якщо у висновках експертизи буде доведено, що недоліки виникли після передачі продукції споживачеві внаслідок порушення ним встановлених правил використання, зберігання чи транспортування або дій третіх осіб, вимоги споживача не підлягають задоволенню, а споживач зобов`язаний відшкодувати продавцю (виконавцю, підприємству, яке виконує його функції) витрати на проведення експертизи. Споживач, продавець (виконавець, виробник) мають право на оскарження висновків експертизи у судовому порядку.

Як убачається із матеріалів справи лише до заяви про перегляд заочного рішення, яка датована 12 грудня 2018 року, представником відповідача було додано лист відповідь, який датований 15 січня 2016 року про необхідність огляду придбаного товару та перевірки його якості (а.с. 62). На цьому ж листі міститься копія чеку "Укрпошти" від 04 лютого 2016 року.

Однак позивачка заперечує отримання указаної кореспонденції від відповідача.

Доказів отримання цього листа позивачкою у матеріалах справи не має.

Згідно зі статтею 678 ЦК Українипокупець, якому переданий товар неналежної якості, має право, незалежно від можливості використання товару за призначенням, вимагати від продавця за своїм вибором: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару. У разі істотного порушення вимог щодо якості товару (виявлення недоліків, які не можна усунути, недоліків, усунення яких пов`язане з непропорційними витратами або затратами часу, недоліків, які виявилися неодноразово чи з`явилися знову після їх усунення) покупець має право за своїм вибором: 1) відмовитися від договору і вимагати повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару. Якщо продавець товару неналежної якості не є його виготовлювачем, вимоги щодо заміни, безоплатного усунення недоліків товару і відшкодування збитків можуть бути пред`явлені до продавця або виготовлювача товару. Положення цієї статті застосовуються, якщо інше не встановлено цим Кодексом або іншим законом.

Пунктом 12 частини першої статті 1 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що істотний недолік - недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Системний аналіз вказаних положень спеціального закону та загальних правил, визначених ЦК України, свідчить про те, що для встановлення істотності недоліку товару необхідно наявність таких ознак: неможливість чи недопустимість використання товару за призначенням; виникнення недоліку з вини виробника (продавця, виконавця); повторний прояв недоліку з незалежних від споживача причин після його усунення, а також наявність хоча б однієї з таких ознак: він взагалі не може бути усунений; його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Згідно зі статтею 673 ЦК Українипродавець повинен передати покупцеві товар, якість якого відповідає умовам договору купівлі-продажу. У разі відсутності в договорі купівлі-продажу умов щодо якості товару продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, придатний для мети, з якою товар такого роду звичайно використовується. Якщо продавець при укладенні договору купівлі-продажу був повідомлений покупцем про конкретну мету придбання товару, продавець повинен передати покупцеві товар, придатний для використання відповідно до цієї мети.

Відповідно до частини першої статті 668 ЦК України ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару переходить до покупця з моменту передання йому товару, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною першою статті 679 ЦК Українипередбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причин, які існували до цього моменту.

Отже, умовою відповідальності продавця за недоліки товару є виникнення цих недоліків до моменту передання товару покупцеві. Залежність настання відповідальності продавця від моменту виникнення недоліків пояснюється тим, що за загальним правилом, встановленим частиною першою статті 668 ЦК України, до моменту передання товару ризик випадкового знищення або випадкового пошкодження товару несе продавець. При виявленні недоліків товару після переходу до покупця ризику його випадкового знищення або випадкового пошкодження саме на нього покладається обов`язок доведення того, що недоліки виникли до передання йому товару.

Згідно з частиною другою статті 679 ЦК України, якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

За змістом наведеної правової норми у випадку існування гарантії щодо якості товару обов`язок доведення обставин, що звільняють продавця від відповідальності, покладається на нього.

Визначення поняття гарантії якості товару міститься у частині першій статті 675 ЦК України, якою передбачено, що товар, який продавець передає або зобов`язаний передати покупцеві, має відповідати вимогам щодо його якості в момент його передання покупцеві, якщо інший момент визначення відповідності товару цим вимогам не встановлено договором купівлі-продажу.

Під гарантією якості товару слід розуміти ручання продавця про відсутність у товарі в момент його передачі або в інший момент, встановлений у договорі, недоліків по якості товару, що знижують його вартість або не дозволяють використовувати відповідно до мети, передбаченої договором. За загальним правилом, товар повинен відповідати вимогам по якості в момент його передачі від продавця до покупця. Це означає, що наслідки, які встановлені законодавством, зокрема вищенаведеними частиною другою статті 678 ЦК України та частиною першою статті 8 Закону України "Про захист прав споживачів", при реалізації продавцем неякісної продукції настають у випадку, коли недоліки товару мали місце на час його передання покупцеві, але не були і не могли бути виявлені останнім у момент передання. Тобто вказані недоліки стосуються експлуатаційних (споживчих) властивостей товару і не пов`язані з його механічним пошкодженням, які можна виявити шляхом візуального огляду.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку про те, що встановлений частиною другою статті 679 ЦК України обов`язок продавця довести факт виникнення недоліків товару після його передання покупцеві (якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару) покладається на нього у випадку, коли такі недоліки не є очевидними, оскільки в такому випадку покупець має можливість виявити ці недоліки і відмовитися від укладення договору або укласти його на інших умовах.

Ураховуючи наведене висновок суду першої інстанції про недоведення саме позивачкою, як покупцем, наявності істотних недоліків є помилковим, оскільки за встановлених обставин та надання відповідачем гарантії на проданий товар саме відповідач мав здійснити дії щодо проведення перевірки товару, або довести, що позивачці було запропоновано віддати товар на перевірку, однак вона відмовилась від такої перевірки.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Судом встановлено, що позивачці був наданий гарантійний талон на проданий товар зі строком гарантії 12 місяців, який був доданий до матеріалів справи (а.с. 7).

З моменту придбання комп`ютера та до часу звернення до відповідача із заявою про розірвання укладеного договору купівлі-продажу ОСОБА_1 почала користуватися придбаним товаром та виявила недоліки, які не можна було виявити під час його перевірки у точці відпуску.

Звернення позивачки до продавця 2 жовтня 2015 року з вимогою про розірвання договору купівлі-продажу та повернення товару було підтверджено доказами, а саме відповідним письмовим зверненням, на якому міститься відмітка про отримання цього звернення працівниками відповідача (Т.1, а.с. 8-9).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що відповідач у встановлений строк надав позивачу письмову відповідь на її звернення.

Відповідач не заперечує факт укладення спірного договору купівлі-продажу та не заперечує факт звернення позивачки із претензією від 2 жовтня 2015 року. Відмову від виконання вимог претензії пояснює відмовою позивачки передати товар на перевірку. Однак колегія апеляційного суду не погоджується із обґрунтованістю такої відмови, оскільки відсутні докази отримання позивачкою листа від 15 січня 2016 року, а сама відповідачка цю обставину заперечує, як і заперечує висловлення вимоги щодо передачі товару на експертизу у будь-якій іншій формі.

При цьому, із наданого стороною відповідача скріншота (а.с. 71) також слідує, що 2 жовтня 2015 року о 16:41:55, номер черги 182, ОСОБА_1 був пред`явлений комп`ютер. Такий комп`ютер був оглянутий працівниками відповідача, які відмовили у прийнятті з підстав наявності подряпин на нижній кришці та зазначено, що позивачка відмовилась від ремонту. Таким чином, відомості, наявні в наведеному скріншоті, свідчать, що позивачці було відмовлено саме з підстав наявності подряпини. Також позивачці було запропоновано ремонт, однак з вимогою про ремонт вона не зверталась, проте саме споживачеві належить право вибору порядку розірвання договору чи проведення ремонту згідно із положеннями Закону України "Про захист прав споживачів", про що було зазначено у цій постанові. Крім того, сама суть претензії полягала у наявності недоліків, які унеможливлюють використання товару за його призначенням, що дає йому право пред`являти вимоги про розірвання договору, а не про усунення недоліків шляхом проведення ремонту.

Будь-яких доказів, які підтверджують, що позивачці було роз`яснено право передачі товару для проведення перевірки, чи експертизи, та що позивачка від проведення перевірки (експертизи) відмовилась, матеріали справи не містять.

Ураховуючи наведене відомості наданого стороною відповідача скріншоту не спростовують, а підтверджують у сукупності заявлені позивачкою обставини.

Тому не можна погодитись із висновком суду в оскаржуваному рішенні про ненадання позивачкою товару для перевірки, оскільки такий висновок не підтверджений доказами.

За наведених обставин саме на відповідачеві лежить обов`язок доведення або обставин, що недоліки товару мали місце на час його передання покупцеві та могли бути виявлені останнім у момент передання, або обставин, що недоліки товару виникли після його передання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Отже, матеріалами справи встановлено, що 2 жовтня 2015 року споживач ОСОБА_1 зверталась до відповідача з метою повернення товару, а тому такий факт звернення свідчить про розірвання договору.

Крім того, факт звернення позивача з метою повернення товару саме 2 жовтня 2015 року не заперечується відповідачем.

Таким чином, звернувшись до відповідача 2 жовтня 2015 року із заявою про повернення товару, позивач фактично повідомила відповідача, що товар може бути повернуто тут і зараз. Не бажання відповідача прийняти товар (тобто повернути собі), не означає, що це звільняє його від будь-якої відповідальності передбаченої законодавством, і позбавляє позивача права на розірвання договору.

Отже, в силу вимог закону, договір вважається розірваний з 2 жовтня 2015 року.

Згідно абз. 4 ч.5 статті 12 Закону України "Про захист прав споживачів", у разі розірвання договору, укладеного поза торговельними або офісними приміщеннями, обов`язок споживача зберігати у себе продукцію припиняється по закінченні шістдесяти днів після її одержання. Якщо продавець (виконавець) не вживає заходів для повернення її собі протягом зазначеного періоду, така продукція переходить у власність споживача без виникнення зобов`язання з оплати її вартості.

Отже, законодавством встановлений строк 60 днів для вчинення продавцем певних дій, і наслідки не вчинення таких дій протягом цього строку.

Оскільки договір згідно абз. 3 ч.4 ст.13 Закону України "Про захист прав споживачів" розірвано 2 жовтня 2015 року обов`язок позивача зберігатиу себе продукцію припинився з 2 грудня 2015 року і товар перейшов у власність позивача без виникнення зобов`язання з оплати її вартості, що не позбавляє права покупця вимагати повернення вартості сплачених коштів унаслідок розірвання договору.

Відповідно до ч. 4 статті 12 Закону України "Про захист прав споживачів", у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей.

Як встановлено вище, відповідач не вчиняв дій щодо повернення собі товару та виплати вартості товару позивачеві.

Пунктом 3статті 9 Закону України "Про захист прав споживачів"визначено, що при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору - в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів.

З урахуванням зазначеного моментом повідомлення позивачем відповідача про розірвання договору є 2 жовтня 2015 року, а тому останнім терміном повернення сплачених коштів було 1 листопада 2015 року, і з 2 листопада 2015 року починається відлік кожного дня затримки повернення грошей, на який виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей відповідно до ч. 9 статті 12 Закону України "Про захист прав споживачів".

Так, позивачкою було нараховано 92870,71 грн пені з розрахунку заборгованості за період з 01 листопада 2015 року по 30 вересня 2019 року, що складає 1429 днів. 1% від вартості продукції: 6499 *1% = 64,99 грн. 1429*64.99 = 92870,71 грн.

Відповідачем не заявлено заяву про застосування позовної давності.

Разом з тим колегія апеляційного суду вважає за можливим відповідно до ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшити розмір пені, який значно перевищує суму збитків у виді неповернутих коштів, до 45000 грн. При цьому суд враховує також інші істотні обставини, а саме значний строк невиконання законних вимог позивача.

З огляду на вищевказане колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог щодо визнання договору купівлі-продажу розірваним, стягнення грошових коштів у розмірі 6 499 грн та стягнення з відповідача на користь позивача пені за порушення прав споживача щодо своєчасного повернення грошей.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; відшкодування збитків та моральної шкоди.

У спорах про захист прав споживачів відшкодування моральної шкоди прямо встановлено спеціальним законом, який регулює відносини у сфері захисту прав споживачів.

За змістом частини другої статті 22 Закону України "Про захист прав споживачів" при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Положеннями ст. 22 Закону "Про захист прав споживачів" передбачено право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення договору, суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статті та 22 Закону України "Про захист прав споживачів" навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Такої ж правової позиції дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц.

Звертаючись до суду із даним позовом, позивач оцінив розмір компенсації за завдану моральну шкоду в розмірі 3 000 грн. З таким розміром моральної шкоди погоджується і колегія суддів апеляційного суду, вважаючи його належним та справедливим.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів дійшла висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору в суді першої та апеляційної інстанції, а апеляційний суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, такі судові витрати необхідно покласти на відповідача та стягнути їх з останнього на користь держави. Тому, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 545 грн та за подання апеляційної скарги у розмірі 817,50 грн, а разом 1362,50 грн.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369,374,376,381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Подільського районного суду міста Києва від 14 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Визнати розірваним договір купівлі-продажу ноутбука Dell Inspirion 3542 (I35C25NIW-11) укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Розетка.УА" від 19 вересня 2015 року.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Розетка.УА" () на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) грошові кошти у розмірі 6 499 (шість тисяч чотириста дев`яносто дев`ять) грн, неустойку в розмірі 45000 (сорок п`ять тисяч) грн, моральну шкоду у розмірі 3 000 (три тисячі) грн.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю "Розетка.УА" () на користь держави 1362 грн 50 коп. судового збору за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складено 17 березня 2023 року.

Головуючий Т.О. Писана

Судді К.П. Приходько

С.О. Журба