ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2309/23 Справа № 205/5807/19 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О.С. Суддя у 2-й інстанції - Биліна Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2023 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого Биліни Т.І.,

суддів: Зайцевої С.А., Максюти Ж.І.,

за участю секретаря Заворотного К.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

представника ОСОБА_1

адвоката Дрожак Юлії Миколаївни,

на ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересовані особи ОСОБА_2 , Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), на бездіяльність державного виконавця, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), вказуючи, що на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження № 65948976 з виконання ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ООП Новокодацької районної у м. Дніпрі ради про усунення перешкод у спілкуванні з дітьми та їх виховання, в межах якої сторони досягли мирової угоди, яка затверджена судом, де предметом мирової угоди було врегулювання встановлення графіку зустрічей та способу у вихованні спільних дітей ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , однак ОСОБА_2 цю мирову угоду не виконувала в повному обсязі добровільно, що спонукало ОСОБА_1 пред`явити цей судовий виконавчий документ до примусового виконання.

З початку 2022 року боржник ОСОБА_2 порушує умови мирової угоди, чим грубо порушує права стягувача на зустріч з дітьми згідно з графіком, порушує права ОСОБА_1 на проведення з синами зимових канікул, щодо додаткових побачень, спілкування телефоном, постійно налаштовує дітей проти батька, чинить психологічне насилля над дітьми, примушує старшого сина брати від батька розписку про їх зустріч, оскільки у разі не написання такої розписки зустріч не відбудеться. Останнього разу зустріч батька із старшим сином відбулася 01 лютого 2022 року, а з молодшим - 05 січня 2022 року. Після цього боржник не надавала дітей для зустрічей з батьком, про причини не повідомляла. Спілкування ОСОБА_2 з ОСОБА_1 уникає. З 24 лютого 2022 року, з початком введення в країні воєнного стану, батько взагалі втратив зв`язок з дітьми та лише 15 березня 2022 року йому повідомили працівники поліції, що діти перебувають за кордоном. Станом на 27 липня 2022 року заявникові стало відомо, що діти вже не перебувають за кордоном, оскільки номер телефону, з яким вона виїжджала з дітьми за кордон, вже не в роумінгу. Він сплачує щомісяця аліменти на утримання дітей, проте їх мати не повідомляє, де діти перебувають. 27 липня 2022 року він звернувся до ВДВС із заявою, в якій просив вживати передбачених законом заходів з примусового виконання ухвали Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року, зобов`язати ОСОБА_2 виконувати умови мирової угоди та здійснити перевірку виконання боржником мирової угоди, у разі повторного невиконання умов мирової угоди скласти про це відповідний акт. Також просив зобов`язати ОСОБА_2 повідомити ОСОБА_1 про місце перебування дітей. 07 вересня 2022 року на адресу заявника надійшла відповідь на його заяву від 27 липня 2022 року, з якої стало відомо, що державний виконавець не вживає жодних дій з примусового виконання умов мирової угоди, спрямованих на примушування боржника виконати рішення суду. Зазначив, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених ЗУ «Про виконавче провадження» заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Просив визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро), яка полягає у невиконанні вимог, зазначених у заяві ОСОБА_1 від 27 липня 2022 року та не вчиненні виконавчих дій, зобов`язати державного виконавця виконати вимоги, зазначені у заяві ОСОБА_1 від 27 липня 2022 року.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2022 року у задоволенні вимог скарги ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі.

Не погоджуючись зі вказаною ухвалою ОСОБА_1 через свого представника адвоката Дрожак Ю.М. звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу суду скасувати та постановити нову із задоволенням вимог скарги, посилаючись на те, що дане судове рішення є незаконним, ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки при ухваленні судового рішення судом першої інстанції не були в повному обсязі з`ясовані обставини, що мають істотне значення для розгляду подання, а також не враховано неповідомлення ОСОБА_2 його, як батька дітей, про їх місцезнаходження, оскільки боржник у виконавчому провадженні повинна повідомляти батька дітей про виїзд дітей за кордон та про зміну їх місця проживання, що є ухиленням від виконання судового рішення, про що було ним повідомлено державного виконавця, однак останній не вживав жодного процесуального заходу зі встановлення інформації, де перебувають діти, що перешкоджає безперешкодному спілкуванню його з дітьми та є бездіяльністю державного виконавця.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська № 205/5807/19 від 20 жовтня 2020 року було затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 щодо участі батька ОСОБА_1 у вихованні і спілкуванні з малолітніми синами: ОСОБА_2 не заперечує проти наступного графіку участі батька ОСОБА_1 у вихованні і спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : І та ІІІ тиждень кожного місяця з п`ятниці 19-00 години до суботи 18-00 години (довготривалі зустрічі з ночівлею у батька); кожен вівторок та п`ятницю місяця з 19-00 години до 20-00 години; інші додаткові дні побачень як довгострокові з ночівлею, так і короткострокові визначаються за взаємною згодою батьків, але обов`язково з урахуванням стану здоров`я дитини, режиму дня, інтересів дитини та без відриву її від навчального процесу, спортивних секцій чи інших заходів виховного характеру; дні народження обов`язково проводяться спільно за участі батька, матері та синів; батько проводить з сином частину канікул, час та строки визначаються за попередньою домовленістю з матір`ю. Сторони завчасно, до початку відповідних канікул, повинні узгодити час та місце відпочинку дитини з кожним із батьків. У випадку, якщо відпочинок планується за кордоном, кожен із батьків зобов`язаний надати передбачене чинним законодавством України погодження для виїзду дітей за кордон з іншим із батьків; святкові дні дитина буде проводити по черзі з кожним із батьків за попередньою домовленістю з іншим із батьків; батьки зобов`язані напередодні зустрічей або в день зустрічей завчасно за 2 години в телефонній розмові обговорити деталі, також у разі неможливості зустрічей батька у зазначений час з сином - завчасно за 2 години попередити про це матір; ОСОБА_2 не заперечує проти наступного графіку участі батька ОСОБА_1 у вихованні і спілкуванні з малолітнім сином ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 : кожен вівторок та п`ятницю місяця з 19-00 години до 20-00 години; інші додаткові дні побачень за взаємною згодою батьків, але обов`язково з урахуванням стану здоров`я дитини, режиму дня, інтересів дитини та без відриву її від навчального процесу, спортивних секцій чи інших заходів виховного характеру; дні народження обов`язково проводяться спільно за участі батька, матері та синів. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язуються дотримуватися умов цієї угоди і не чинити перешкод для побачень з дітьми, передбачених цією угодою. У разі зміни свого місця проживання ОСОБА_2 зобов`язана повідомити про це ОСОБА_1 ..

В свою чергу ОСОБА_1 , у разі виїзду за межі м. Дніпра під час свого часу зустрічей з дітьми, зобов`язаний повідомити про це ОСОБА_2 ОСОБА_1 зобов`язується після закінчення побачень вчасно доставляти дітей за місцем їх проживання: АДРЕСА_1 . У разі хвороби дітей, підтвердженої медичними документами, або наявності об`єктивних ознак якого-небудь захворювання сторони обов`язуються не наполягати на побаченнях, визначених цією угодою. ОСОБА_1 самостійно забирає синів з помешкання ОСОБА_2 та зобов`язується повернути дітей в помешкання матері. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язані надати дітям всі необхідні для проживання умови та речі (одяг, іграшки, підручники тощо). ОСОБА_1 та ОСОБА_2 можуть, за взаємною згодою, визначити також додаткові дні для побачення з дітьми, але обов`язково з врахуванням інтересів дітей та без відриву їх від навчального процесу, спортивних секцій чи інших заходів виховного характеру, з урахуванням стану їх здоров`я. ОСОБА_2 зобов`язана виховувати синів з повагою до ОСОБА_1 ОСОБА_1 зобов`язаний виховувати синів з повагою до ОСОБА_2 .

Шляхом досягнення спільної волі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 домовилися про забезпечення можливості безперешкодного спілкування з синами засобами телефонного зв`язку. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 також було досягнуто домовленості про спільне зобов`язання дотримуватись моральних засад суспільства при вихованні дітей. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язані матеріально забезпечувати синів, сплачувати навпіл витрати, пов`язані з садком, школою, гурткам, лікуванням тощо. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за цим позовом претензій один до одного не мають. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зобов`язані погоджувати між собою купівлю одягу, іграшок та інших речей, необхідних для гармонійного розвитку синів.

Постановою державного виконавця Новокодацького ВДВС у м. Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 01 липня 2021 року було відкрито виконавче провадження ВП № 65948976 з примусового виконання ухвали № 205/5807/19 від 20 жовтня 2020 року, виданої Ленінським районним судом м. Дніпропетровська 05 листопада 2020 року.

27 липня 2022 року ОСОБА_1 звернувся засобами електронної пошти до Другого Правобережного ВДВС у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) із заявою про вчинення виконавчих дій та зобов`язання боржника виконувати умови мирової угоди.

15 серпня 2022 року державним виконавцем на адресу боржника ОСОБА_2 було направлено виклик з вимогою явки до державного виконавця.

16 серпня 2022 року державним виконавцем було здійснено вихід за адресою проживання боржника, за результатами якого встановлено, що ворота ніхто не відчинив, перевірити, чи діти вдома, не виявилося можливим, про що державним виконавцем складений акт.

23 серпня 2022 року боржником ОСОБА_2 на електронну адресу ВДВС було направлено заяву, в якій вона зазначила, що у зв`язку із збройною агресією РФ в Україні введено воєнний стан, нею було прийнято рішення про евакуацію дітей до безпечного місця, про що повідомлено УССД адміністрації Новокодацького району Дніпровської міської ради та ОСОБА_1 , ухвала суду від 20 жовтня 2020 року виконується нею добровільно. Також зазначила про наявність заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_1 , дійшов вірного висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами, врегульовані спеціальними нормами ЗУ «Про виконавче провадження», з чим погоджується і колегія суддів.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 13 ЗУ «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим законом заходів щодо примусового виконання рішення, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Розділ VІІІ ЗУ «Про виконавче провадження» регулює порядок виконання рішень немайнового характеру. Зокрема, порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, регламентовано у ст. 63 Закону України Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, установлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог. Іншими словами, одна сторона стверджує про існування певної обставини та подає відповідні докази, а інша сторона може спростувати цю обставину, подавши власні докази.

Відповідно до абз. 5 п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб`єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв`язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України, ст.74 ЗУ «Про виконавче провадження», сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ст. 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Колегія суддів відзначає, що доводи скаржника про те, що державним виконавцем не вчиняються дії та судове рішення не виконується, не знайшло свого підтвердження як в суді першої інстанції, так і при розгляді апеляційної скарги, адже виконавчий документ не містить резолютивної частини щодо зобов`язання боржника ОСОБА_2 , а містить лише зміст частини вказаного судового рішення про зобов`язання боржника виховувати синів з повагою до ОСОБА_1 , дотримуватися умов цієї угоди і не чинити перешкод для побачень з дітьми та повідомляти стягувача у разі зміни свого місця проживання.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, місце проживання ОСОБА_2 на території України не змінено, а про місце знаходження дітей нею скаржника було повідомлено, що ОСОБА_1 не спростовано.

Крім цього, у відповідь на заяву ОСОБА_1 від 27 липня 2022 року державним виконавцем було вчинено виконавчі дії - направлено вимогу боржникові про виклик до державного виконавця та здійснено вихід за адресою проживання боржника з дітьми, що зафіксовано актом та оформлено у відповідності до вимог Закону України Про виконавче провадження.

Як вірно відзначив суд першої інстанції, з чим повністю погоджується і колегія суддів, відповідно Указів Президента України «Про введення воєнного стану» від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-IX, Указом від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-IX, та Указом від 17 травня 2022 року № 341/2022, затвердженим Законом України від 22 травня 2022 року № 2263-IX), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 23 серпня 2022 року строком на 90 діб, що діяло на момент виникнення спірних правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Судом першої інстанції вірно встановлені обставини справи та визначено, що ОСОБА_2 , усвідомлюючи свою особисту відповідальність за виховання та піклування про дітей, створення для них належних соціально-побутових умов для проживання, збереження психічного та фізичного здоров`я та безпеки в умовах військових дій на території України, прийняла рішення про тимчасовий переїзд (евакуацію) дітей поза межі України, що не суперечило інтересам двох малолітніх дітей, а тому не може бути розцінено як вчинення нею перешкод або свідоме ухилення від виконання умов мирової угоди, затвердженої ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2020 року, з чим повністю погоджується і колегія суддів.

Таким чином, суд першої інстанції не встановив в діях державного виконавця порушення чинного законодавства, як і не встановлено цього і при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 , оскільки державний виконавець дотрималася передбаченого Законом України «Про виконавче провадження» порядку виконання виконавчого документу та вчинила передбачені цим законом виконавчі дії, як і не встановлено судом порушення прав ОСОБА_1 , як батька дітей, при здійснені державним виконавцем виконавчих дій.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Статтею 448 ЦПК України визначено, що скарга подається до суду, який видав виконавчий документ. Про подання скарги суд повідомляє відповідний орган державної виконавчої служби, приватного виконавця не пізніше наступного дня після її надходження до суду.

За приписами ст.451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Отже, судом першої інстанції вірно встановлено відсутність належних доказів умисного ухилення боржника від виконання судового рішення та порушення вимог Закону України Про виконавче провадження державним виконавцем у вигляді його бездіяльності та неналежного виконання ухвали суду, з чим повністю погоджується і колегія суддів, при цьому колегія суддів зазначає, що, враховуючи подання скарги ОСОБА_1 та її розгляд судами в період повномасштабного вторгнення Російської Федерації на територію України та його повідомлення ОСОБА_2 про виїзд дітей за кордон за для їх безпеки, то зазначене жодним чином не порушує права ОСОБА_1 , як батька, а заборона на виїзд є перешкодою у збереженні життя малолітніх дітей під час війни, що в силу ст.3 Конституції України, є найвищою соціальною цінністю в Україні.

В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 цього Кодексу.

Отже, ОСОБА_1 не довів та в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що державним виконавцем не були здійснені всі можливі заходи виконання ухвали суду у виконавчому провадженні, а боржник свідомо ухиляється від виконання судового рішення, а тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_1 , що не спростовано ним і при розгляді апеляційної скарги.

Згідно з ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судові рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи, приведені в апеляційній скарзі зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка. Порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення не встановлено, тому колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду відповідає вимогам ст. 263, 264 ЦПК України, і її належить залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Дрожак Юлії Миколаївни залишити без задоволення.

Ухвалу Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: Т.І. Биліна

Судді: С.А.Зайцева

Ж.І.Максюта