ПОСТАНОВА

Іменем України

25 січня 2023 року м. Кропивницький

справа № 404/3382/20

провадження № 22-ц/4809/251/23

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Карпенка О. Л., Мурашка С. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - Кропивницька окружна прокуратура в інтересах держави в особі Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради,

відповідачі - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ,

третя особа - приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Тєрєхова Світлана Володимирівна,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 червня 2022 року у складі головуючого судді Мохонько В. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

10.06.2020 перший заступник керівника Кіровоградської місцевої прокуратури, правонаступником якої є Кропивницька окружна прокуратура, в інтересах держави в особі Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Тєрєхова Світлана Володимирівна, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу від 20.11.2018, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Тєрєховою С.В., за № 1958, щодо відчудження ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 ; скасувати запис № 1958 від 20.11.2018 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького кошти в розмірі 443 331,86 грн; вирішити питання щодо судових витрат.

Позовні вимоги мотивовано тим, що згідно рішення Виконавчого комітету Кіровоградської міської ради від 13.04.2007 №465 «Про призначення опіки над малолітніми дітьми та майном», призначено опікуном ОСОБА_3 , яка мешкає в АДРЕСА_2 , над малолітніми онуками - сиротами ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Батьки дітей померли.

На підставі статті 33 Закону України «Про забезпечення організаційно- правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, та осіб з їх числа» ОСОБА_2 поставлено на квартирний облік як дитину-сироту.

Постановою Кабінету Міністрів України №877 від 15.11.2017 «Про затвердження Порядку та умов надання у 2018 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на проектні, будівельно-ремонтні роботи, придбання житла та приміщень для розвитку сімейних та інших форм виховання, наближених до сімейних, та забезпечення житлом дітей-сиріт, осіб з їх числа» (зі змінами) затверджено Порядок та умови надання у 2018 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на проектні, будівельно-ремонтні роботи, придбання житла та приміщень для розвитку сімейних та інших форм виховання, наближених до сімейних, та забезпечення житлом дітей-сиріт, осіб з їх числа.

Розпорядженням голови Кіровоградської обласної державної адміністрації від 03.08.2018 №574-р затверджено склад комісії «З питань прийняття рішень, щодо визначення напрямів та об`єктів на які у 2018 році буде спрямована субвенція».

На засіданні вказаної комісії 13.09.2018 розглянуто пропозицію виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького, щодо придбання житла для дітей-сиріт, зокрема за адресою: АДРЕСА_3 . Пакет документів про винесення на розгляд комісії питання щодо виділення коштів підготовлено Управлінням з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького відповідно до постанови Кабінету міністрів України №877 від 15.11.2017.

Головою Кіровоградської обласної державної адміністрації 03.10.2018 видане розпорядження №723-р «Про затвердження розподілу субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на проектні, будівельно-ремонтні роботи, придбання житла та приміщень для розвитку сімейних та інших форм виховання, наближених до сімейних, та забезпечення житлом дітей-сиріт, осіб з їх числа».

Згідно рішення тринадцятої сесії сьомого скликання Міської ради міста Кропивницького від 06.11.2018 №1961 «Про спрямування коштів» вирішено управлінню з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького спрямувати кошти на придбання однокімнатних квартир у власність осіб з числа дітей-сиріт, за адресами та вартістю, які визначені Комісією з питань прийняття рішень щодо визначення напрямів та об`єктів, на які буде спрямована субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам, зокрема на придбання житла.

20.11.2018 між ОСОБА_1 (продавець) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (покупець) та Управлінням з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького (платник), укладено тристоронній договір купівлі-продажу №1958, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язалась передати майно, а саме квартиру номер АДРЕСА_1 , у власність - ОСОБА_2 , покупець зобов`язався прийняти майно, а платник - Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького сплатити за вказане нерухоме майно визначену у цьому договору грошову суму.

Продавець стверджував, що документи, які підтверджують її право власності на квартиру, та всі надані нею відомості відносно зазначеної квартири є достовірні та правдиві. Відповідно до відомостей, викладених у звіті про оцінку майна від 15.09.2018 року, виданому ФОП ОСОБА_5 , ринкова вартість квартири, яка відчужується становить 434586,00 гривень.

В складі пакету документів, наданих ОСОБА_1 до Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького, які стали підставою для звернення останніх з пропозицією щодо придбання житла для дітей-сиріт, зокрема за адресою: АДРЕСА_3 , до комісії «З питань прийняття рішень, щодо визначення напрямів та об`єктів на які у 2018 році буде спрямована субвенція», подано копію Договору купівлі-продажу №1198 від 30.09.2011 та технічний паспорт №042/18 від 17.07.2018 посвідчений ФОП « ОСОБА_6 ».

ФОП « ОСОБА_6 » у своїй відповіді №34 зазначив, що цю технічну документацію не виготовляв, у м. Кропивницький ніколи не був.

У провадженні Кропивницького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Кіровоградській області перебувають матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань 14.05.2019 року за №0000044 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених ч.3 ст. 191, ч.4 ст.358, ч.2 ст.190 КК України.

Під час проведення досудового розслідування вказаного кримінального провадження отримано висновок експерта де вказано, що технічний паспорт №042/18 від 16.07.2018 року має недостовірні відомості щодо площі об`єкта нерухомості - квартири АДРЕСА_1 , так і відомостей щодо фізичної особи-підприємця, яким ніби-то виготовлено вказаний технічний паспорт.

Документи, надані продавцем ОСОБА_1 приватному нотаріусу Кропивницького міського нотаріального округу, не відповідали вимогам законодавства, а отже, не підлягало державній реєстрації в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру, яке зареєстровано за №1958 та як наслідок, накладення заборони відчуження зазначеного в договорі майна, що зареєстровано в реєстрі за №1959.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровоградавід 02 червня 2022 року, з урахуванням ухвал від 19.09.2022 та від 03.10.222 про виправлення описок, позов задоволено.

Визнано недійсним договір купівлі-продажу від 20.11.2018 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського округу Тєрєховою Світланою Володимирівною, реєстраційний номер 1958, щодо відчуження ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 .

Скасовано запис № 29015098 від 20.11.2018 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради кошти в розмірі 443 331,86 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Кіровоградська обласна прокуратура 10 853,98 судового збору.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що з висновків експерта, технічний паспорт №042/18 від 16.07.2018 року, має недостовірні відомості щодо площі об`єкта нерухомості - квартири АДРЕСА_1 , так і відомостей щодо фізичної особи-підприємця, яким ніби-то виготовлено вищевказаний технічний паспорт та в порушення вимог чинного законодавства ОСОБА_1 надано недостовірні відомості щодо спірної квартири.

Суд дійшов висновку, що позовні вимоги Кропивницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, слід задовольнити та відповідно до вимог ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» скасувати запис № 1958 від 20.11.2018 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_1 , як наслідок припинення права власності на квартиру.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Відповідач ОСОБА_2 подав до апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Вказує, що отримав у власність спірну квартиру як особа,що має пільги як дитина-сирота, за сприяння відповідних органів держави, внаслідок задоволення позову прокурора сужом був позбавлений права на житлове приміщення, іншого житла для постійного проживання не має, придбати квартиру за власні кошти не може, тому змушений відстоювати своє право шляхом оскарження вказаного судового рішення.

Стверджує, що продавець квартири зверталась усно та письмово до Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького щодо надання реквізитів для відшкодування збитків у розмірі 140 326,00 грн як в процесі розгляду справи у суді першої інстанції, так і після винесення рішення судом до набрання ним законної сили.

Вказує, що судом не враховано положення параграфу 2 глави 16 ЦК України, зокрема ст. 216 правові наслідки недійсності правочину.

Посилається на те, що при купівлі квартири Комісія не скористалася положеннями норми ст. 13 Закону «Про оцінку майна» (не надіслали запитів до органів ФДМУ щодо рецензування звітів про оцінку майна на платній чи безоплатній основі) з метою захисту законних фінансових інтересів територіальних громад. Незважаючи на наявність ознак можливого завищення вартості придбаної квартири, запит до органу ФДМУ щодо рецензування звіту про оцінку житла Комісія при формуванні пакету документів для погодження на перерахування коштів не надсилала. Отже, в діях самого розпорядника коштів вбачаються ознаки службової недбалості.

Вважає, що звернення прокурора з даним позовом не сприяло захисту його прав, як дитині сироті , а навпаки нашкодило, оскільки він втратив право власності на житло.

Звертає увагу, що незаконність спірного правочину не встановлена, і не доведено наявність суспільного інтересу щодо якого зазначив прокурор у своєму позові.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи.

Кропивницька окружна прокуратура та Управління з питань захисту дітей МР м. Кропивницький подали відзиви на апеляційну скаргу, в яких ставлять питання про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Вважають рішення суду законним й обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги безпідставними.

Іншими учасниками справи відзив на апеляційну скаргу не подано.

Приватний нотаріус Терехова С. В. в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши пояснення відповідача ОСОБА_2 та його представника адвоката Сьори О. М., які підтримали доводи апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Єльнікової Н. О., яка погодилась із доводами апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_7 та прокурора Топонар Н. С., які заперечували проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а судове рішення скасуванню.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

20.11.2018 у між ОСОБА_1 (продавець), ОСОБА_2 , (покупець), та Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького (платник), укладено тристоронній договір купівлі-продажу №1958, за ціною 434586,00 гривень що є реальною вартістю відчужуваної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Тєрєховою С.В. (а.с.66-68 т.1).

Згідно п.1 Договору, продавець - ОСОБА_1 зобов`язалась передати майно, а саме квартиру, у власність покупцю - ОСОБА_2 , покупець зобов`язався прийняти майно, а платник - Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького сплатити за вказане нерухоме майно визначену у цьому договору грошову суму.

Пунктом 2 Договору передбачено, що квартира номер АДРЕСА_1 .

Пунктом 3 вказаного Договору визначено: квартира, що є предметом цього договору, належить продавцю - ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Хомутенко О. В., 30.09.2011 року за реєстраційним номером №1198, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 30.09.2011 року за №4663900, право власності, відповідно до діючого на той час законодавства, зареєстроване Обласним комунальним підприємством «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 15.10.2011 року, номер запису 12806 в книзі 144, реєстраційний номер 30256527, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав №31673254 від 15.10.2011 року; державна реєстрація речових прав на вказане нерухоме майно проведена 23.08.2018 року державним реєстратором Міською радою міста Кропивницького, на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 42770224 від 30.08.201 року, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101, номер запису про право власності: 27702084.

Відповідно до п. 6 договору продавець стверджує, що документи, які підтверджують її право власності на квартиру, та всі надані нею відомості відносно зазначеної квартири є достовірні та правдиві. В разі, коли документи чи відомості щодо вищезазначеної квартири виявляються недостовірними, неправдивими, продавець зобов`язаний відшкодувати заподіяні Покупцю збитки за витрати в у повному обсязі.

Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, сформованого Міською радою міста Кропивницького вказана квартира однокімнатна, загальною площею 31,65 кв.м., житловою площею 16,7 кв.м., складається з: кімната 16,7 кв.м; кухня 6,4 кв.м; ванна кімната 3,3 кв.м; коридор 4,2 кв.м; балкон (з урахуванням знижувального коефіцієнту) 1,05 кв.м. Загальна площа вказана з урахуванням знижувального коефіцієнту балкону (а.с.70 т.1).

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної та оціночно-будівельної експертизи №3412/3413/19-27 від 30.10.2019 (а.с.72-80 т.1), проведеної в рамках кримінального провадження №0000044, відкритого щодо ОСОБА_1 за ознаками кримінальних правопорушень передбачених ч. 3 ст. 191, ч. 4 ст. 358, ч. 2 ст.190 КК України, площа всіх кімнат квартири АДРЕСА_1 , вказано невірно в технічному паспорті №042/18 від 16.07.2018 року на квартиру АДРЕСА_1 ; ринкова вартість квартири АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 на 20.11.2018 року дорівнює 294260,00 грн.; розбіжності між даними технічного паспорта, виготовленого станом на 16.07.2018 року №042/18 на квартиру АДРЕСА_1 , та даними договору купівлі-продажу, укладеного 20.11.2018 року немає. Загальна площа квартири дорівнює 31,65 кв.м., різниця між фактичними розмірами житлової площі квартири АДРЕСА_1 та даними викладеними в договорі купівлі-продажу, укладеного станом на 20.11.2018 року, становить 0,3 кв.м.; різниця між загальною площею квартири АДРЕСА_6 вказаною у договорі купівлі продажу від 20.11.2018 та фактичним розміром дорівнює 1,04 кв.м.

Згідно висновку експерта №165 від 18.10.2019 досліджуваний відбиток круглої печатки ФОП « ОСОБА_6 » в графі ФОП « ОСОБА_6 1-го аркушу паперу технічного паспорту 042/18 на квартиру АДРЕСА_1 нанесений не кліше печатки ФОП ОСОБА_6 », зразки якого надані для порівняння; досліджуваний відбиток круглої печатки ОСОБА_8 , розташований в графі «Виконав» 1-го аркушу паперу технічного паспорту 042/18 на квартиру АДРЕСА_1 , проспекту Університетський, міста Кропивницький нанесений не кліше печатки Інженера інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_6 , зразки якого надано для порівняння; досліджуваний відбиток круглої печатки ОСОБА_8 , розташований в правому нижньому куті технічного зображення кваліфікаційного сертифікату відповідного виконавця окремих видів робіт (послуг), пов`язаних із створенням об`єкта архітектури ОСОБА_6 , виданого 25.04.2014 нанесений не кліше печатки Інженера з інвентаризації нерухомого майна ОСОБА_6 , зразки якого надані для порівняння (а.с.82-91 т.1).

У матеріалах справи міститься акт обстеження стану житлового будинку з метою виявлення його відповідності санітарним та технічним вимогам від 13.03.2019, складений комісією міської ради м. Кропивницький із фотознімками(а.с.37- 43 т.2).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема висновком експерта (ч. 1, п. 2 ч.2 ст. 76 ЦПК).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відтак зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликане поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно достатті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених статтею 16 ЦК України із урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення.

Європейський суд з прав людини неодноразово, аналізуючи національні системи правового захисту на предмет дотримання статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, вказував, що для того, аби бути ефективним, національний засіб юридичного захисту має бути: незалежним від будь-якої вжитої на розсуд державних органів дії, безпосередньо доступним для тих, кого він стосується (див. рішення від 06 вересня 2005 року у справі «Гурепка проти України» (Gurepka v. Ukraine, заява № 61406/00, § 59); «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема, у тому сенсі, щоби його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (див. рішення від 10 грудня 1996 року у справі «Аксой проти Туреччини» (Aksoy v. Turkey, заява № 100/1995/606/694, § 95); спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення чи надати належне відшкодування за будь-яке порушення, яке вже мало місце (див. рішення від 26 жовтня 2000 року у справі «Кудла проти Польщі» (Kudla v. Poland, заява № 30210/96, § 158) (§ 29 рішення Європейського суду з прав людини від 16 серпня 2013 року у справі «Гарнага проти України» (Garnaga v. Ukraine, заява № 20390/07).

У постанові від 05 червня 2018 року, прийнятій у справі № 338/180/17 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що захист має бути ефективним, тобто повинен здійснюватися з використанням такого способу захисту, який може відновити, наскільки це можливо, відповідні права, свободи й інтереси позивача.

Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Представництво інтересів громадянина або держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (тут і далі в редакції, чинній на час звернення позивача до суду), який набрав чинності 15.07.2015. Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Згідно з абзацом першим частини другої статті 23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист.

Згідно з абзацом першим частини третьої статті 23 зазначеного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно наведених норм прокурор наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді лише двох суб`єктів права громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) та держави, і не наділений повноваженнями здійснювати представництво в суді інших суб`єктів права.

За висновками Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави (див. рішення від 15 січня 2009 року у справі «Менчинська проти Росії» (Menchinskaya v. Russia, заява № 42454/02, § 35)).

Відповідно до положень ст. 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі зобов`язаний обґрунтувати, в чому полягає порушення інтересів держави та необхідність їх захисту.

У своїй позовній заяві прокурор зазначив, що звернення з цим позовом обумовлене необхідністю захисту державних інтересів. Інтереси держави охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, тому їх наявність повинна бути предметом оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора до суду. Невжиття дій до визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири та скасування рішення про реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру свідчить про не здійснення захисту інтересів держави уповноваженим органом.

Вказував, що підставою для заявлення позову стало встановлення в рамках кримінального провадження порушенням законодавства у сфері використання бюджетних коштів, порушення вимог чинного законодавства у сфері охорони дитинства та п.6 договору купівлі-продажу №1958 від 20.11.2018, що полягало в наданні відповідачем недостовірних відомостей з приводу відчужуваної нею квартири та як наслідок: витрачання бюджетних коштів у сумі майже півмільйона гривень, порушення житлових прав дитини-сироти.

Відповідно до частин першої п`ятої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з частинами першої та другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою и третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до статей 215 та 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права і а законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин (постанова Верховного Суду від 03 лютого 2021 року у справі № 760/18109/16).

Стаття 216 ЦК України передбачає загальні наслідки недійсності правочину, відповідно до яких недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю, а згідно зі статтею 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача. За загальним правилом наслідком недійсності угоди є застосування двосторонньої реституції, яка не ставиться в залежність від добросовісності сторін угоди.

Разом із тим частиною третьою статті 216 ЦК України передбачено, що загальні наслідки недійсності угоди застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 поставлений позивачем Управлінням з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради на квартирний облік, як дитина-сирота, яка потребує забезпечення житлом.

Відповідно до норм статті 52 Конституції України встановлено, що утримання та виховання дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, покладається на державу.

Відповідно до частини першої статті 33 Закону про організацію соціального захисту дітей-сиріт, та діти, позбавлені батьківського піклування, які досягли 16 років, у разі відсутності в таких дітей житла мають право зараховуватися на квартирний облік та соціальний квартирний облік за місцем їх походження або проживання до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім`ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, за заявою опікуна чи піклувальника, прийомних батьків, батьків-вихователів, адміністрації закладу, де проживає дитина, або органу опіки та піклування. Після досягнення 18 років такі діти протягом місяця забезпечуються соціальним житлом до надання їм благоустроєного житлового приміщення для постійного проживання. Частиною п`ятою цієї статті встановлено, що порядок забезпечення соціальним житлом дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також осіб з їх числа затверджується Кабінетом Міністрів України.

Згідно з частиною третьою статті 5 Закону про охорону дитинства, місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до їх компетенції, визначеної законом, забезпечують, зокрема, проведення державної політики у сфері охорони дитинства, розроблення і здійснення галузевих та регіональних програм поліпшення становища дітей, підтримки сімей з дітьми, вирішення інших питань у цій сфері; вирішення питань забезпечення прав дітей, встановлення опіки і піклування, створення інших передбачених законодавством умов для виховання дітей, які внаслідок смерті батьків, позбавлення батьків батьківських прав, хвороби батьків чи з інших причин залишилися без батьківського піклування, а також для захисту особистих і майнових прав та інтересів дітей; вжиття інших заходів щодо охорони дитинства, віднесених до їх компетенції законодавством України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 30.05.2018 № 453 затверджено Державну соціальну програму «Національний план дій щодо реалізації Конвенції ООН про права дитини» на період до 2021 року (далі - Програма). Програмою за завданням «Забезпечення догляду та виховання дітей, у тому числі дітей з інвалідністю, в сім`ях або в умовах, максимально наближених до сімейних, реформування та реорганізація інтернатних закладів» передбачено здійснення такого заходу, як влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, до сімейних форм виховання та забезпечення їх житлом.

Постановою Кабінету Міністрів України від 15 листопада 2017 р. № 877 затверджено Порядок та умови надання у 2018 році субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на проектні, будівельно-ремонтні роботи, придбання житла та приміщень для розвитку сімейних та інших форм виховання, наближених до сімейних, та забезпечення житлом дітей-сиріт, осіб з їх числа, яким визначено механізмнадання субвенції зокрема для забезпечення житлом дітей-сиріт

Пункт 13 вказаного Порядку на час укладення спірного договору передбачав, що гранична вартість придбання соціального житла, житла для дітей-сиріт, осіб з їх числа визначається з урахуванням таких нормативів: у квартирах, садибних (одноквартирних) будинках із житлового фонду, житлового фонду соціального призначення - 31,5 кв. метра загальної площі на одну особу, з яких 13,65 кв. метра жилої площі на кожну дитину-сироту, особу з їх числа, але не менше рівня середньої забезпеченості громадян жилою площею в даному населеному пункті;

додатково 10 кв. метрів жилої площі на кожну особу з інвалідністю з числа дітей-сиріт, осіб з їх числа.

Опосередкована вартість спорудження 1 кв. метра загальної площі житла в населеному пункті, де будується або буде придбано соціальне житло, житло для дітей-сиріт, осіб з їх числа, визначається Мінрегіоном на відповідний період згідно з Порядком визначення та застосування показників опосередкованої вартості спорудження житла за регіонами України, затвердженим наказом Держбуду від 27 вересня 2005 р. № 174.

Для мм. Києва, Дніпра, Львова, Одеси та Харкова гранична вартість соціального житла, житла для дітей-сиріт, осіб з їх числа не може перевищувати опосередкованої вартості спорудження житла, збільшеної в 1,75 раза, для обласних центрів і міст обласного значення з кількістю населення понад 300 тис. осіб - у 1,5 раза, для міст обласного значення з кількістю населення від 100 тис. до 300 тис. осіб - у 1,25 раза.

Гранична вартість придбання соціального житла, житла для дітей-сиріт, осіб з їх числа визначається за такою формулою:

ГВЖ = (31,5 х Nс + (10 х Nі)) х Ов х Км + ПЗ,

де Nс - кількість дітей-сиріт, осіб з їх числа;

Nі - кількість дітей з інвалідністю;

Ов - опосередкована вартість спорудження 1 кв. метра загальної площі житла для населеного пункту, в якому будується або буде придбано соціальне житло, житло для дітей-сиріт, осіб з їх числа, гривень;

Км - коефіцієнт збільшення граничної вартості 1 кв. метра загальної площі житла для міст, визначених в абзаці п`ятому цього пункту;

ПЗ - витрати, пов`язані з купівлею, оформленням права власності на житло та сплатою передбачених законодавством податків, зборів, платежів, гривень.

У разі купівлі соціального житла, житла для дітей-сиріт, осіб з їх числа враховуються витрати на придбання земельної ділянки.

Загальна площа соціального житла, житла для дітей-сиріт, осіб з їх числа, придбаного за рахунок субвенції, не може перевищувати 40 кв. метрів на одну особу, а для дітей зазначеної категорії, які мають інвалідність, та осіб з їх числа - додатково 10 кв. метрів на кожну таку особу.

Відшкодування вартості площі понад 40 кв. метрів (без урахування 10 кв. метрів на дитину та особу зазначеної категорії, які мають інвалідність) у житловому об`єкті для соціального житла, житла для дітей-сиріт, осіб з їх числа здійснюється за рахунок коштів місцевих бюджетів, благодійних пожертв від юридичних і фізичних осіб та з інших джерел, не заборонених законодавством.

Відшкодування вартості площі менше ніж 40 кв. метрів, яка перевищує граничну вартість у житловому об`єкті для соціального житла, житла для дітей-сиріт, осіб з їх числа, здійснюється за рахунок коштів місцевих бюджетів, благодійних пожертв від юридичних і фізичних осіб та з інших джерел, не заборонених законодавством.

Якщо загальна площа житлового об`єкта менша або більша від установленого розрахункового розміру, але її вартість не перевищує граничну вартість, комісія приймає рішення на користь більшої житлової площі.

Соціальне житло, придбане для дітей-сиріт, осіб з їх числа, належить до житлового фонду соціального призначення відповідно до Закону України Про житловий фонд соціального призначення.

За положеннями п. 13-1, 13-2 цього Порядку після отримання житла у власність діти-сироти, особи з їх числа знімаються з квартирного обліку. Під час оформлення договору купівлі-продажу житла для дітей-сиріт, осіб з їх числа накладається заборона на його продаж протягом десяти років.

Саме з метою реалізації права на житло відповідача ОСОБА_2 , як дитини сироти, в його інтересах між позивачем Управлінням з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради та відповідачем ОСОБА_1 було укладено спірний договір купівлі - продажу від 20.11.2018.

Задля підготовки до вчинення оспорюваного правочину уповноваженими органами держави були проведені відповідні підготовчі заходи.

На засіданні комісії 13.09.2018 розглянуто пропозицію виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького, щодо придбання житла для дітей-сиріт, зокрема за адресою: АДРЕСА_3 . Пакет документів про винесення на розгляд комісії питання щодо виділення коштів підготовлено Управлінням з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького відповідно до постанови Кабінету міністрів України №877 від 15.11.2017.

Головою Кіровоградської обласної державної адміністрації 03.10.2018 видане розпорядження №723-р «Про затвердження розподілу субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на проектні, будівельно-ремонтні роботи, придбання житла та приміщень для розвитку сімейних та інших форм виховання, наближених до сімейних, та забезпечення житлом дітей-сиріт, осіб з їх числа».

Згідно рішення тринадцятої сесії сьомого скликання Міської ради міста Кропивницького від 06.11.2018 №1961 «Про спрямування коштів» вирішено управлінню з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького спрямувати кошти на придбання однокімнатних квартир у власність осіб з числа дітей-сиріт, за адресами та вартістю, які визначені Комісією з питань прийняття рішень щодо визначення напрямів та об`єктів, на які буде спрямована субвенція з державного бюджету місцевим бюджетам, зокрема на придбання житла.

Статтею 41 Конституції України установлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною першою статті 316 ЦК України визначено, що право власності це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно із частиною першою статті 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (стаття 655 ЦК України).

За своєю суттю договір купівлі-продажу передбачає для однієї сторони право отримання предмета купівлі-продажу у власність та зобов`язання сплатити його покупну ціну, а для другої сторони право на отримання ціни та обов`язок передати предмет договору наступному власнику.

Отже, предмет договору належить продавцю та переходить у власність покупця, якщо інше не передбачено домовленістю сторін, та покупець має сплатити ціну за власний рахунок, якщо інше не передбачено домовленістю сторін договору або покупцем та іншою особою.

Відповідно до ч 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною. 1 ст. 627 ЦК України вказано, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Частиною першою статті 656 ЦК України передбачено, що предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Рішенням тринадцятої сесії сьомого скликання Міської ради міста Кропивницького від 06.11.2018 №1961 «Про спрямування коштів» вирішено управлінню з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького спрямувати кошти на придбання однокімнатних квартир у власність осіб з числа дітей-сиріт.

Згідно договору купівлі - продажу від 20.11.2018 загальна площа квартири АДРЕСА_1 , складає 31,65 кв. м, вартістю 434586,00 грн (а.с.66-68 т.1).

Зі змісту оспорюваного договору купівлі - продажу від 20.11.2018 вбачається, що він підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних його умов, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення сторін було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, умови договору викладені чітко, представник Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради як платник підписав договір, зобов`язавшись протягом п`яти днів з дня підписання договору перерахувати грошові кошти в сумі 443 331,86 грн на відповідний рахунок продавця, після чого будуть вчинені наступні дії щодо підтвердження отримання платежу і передачі квартири покупцю відповідно до умов, викладених у п. 8-14 договору.

За наслідками укладення вказаного договору купівлі продаж мало місце реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а саме перерахування суми грошових коштів в узгодженому сторонами розмірі, державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру та державна реєстрація заборони відчуження

В складі пакету документів, наданих ОСОБА_1 до Управління з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького, які стали підставою для звернення з пропозицією щодо придбання житла для дітей-сиріт, зокрема за адресою: АДРЕСА_3 , до комісії «З питань прийняття рішень, щодо визначення напрямів та об`єктів на які у 2018 році буде спрямована субвенція», подано копію Договору купівлі-продажу №1198 від 30.09.2011 та технічний паспорт №042/18 від 17.07.2018 посвідчений ФОП « ОСОБА_6 ».

Суд, посилаючись на висновок експерта №3412/3413/19-27 від 30.10.2019 (а.с.72-80 т.1), вважав встановленим, що відомості у технічному паспорті на спірну квартиру є недостовірними, оскільки площа всіх кімнат квартири АДРЕСА_1 , вказано невірно в технічному паспорті №042/18 від 16.07.2018, ринкова вартість квартири площею 30,61 кв. м дорівнює 294260,00 грн (а.с.74,78 т.1), різниця між загальною площею квартири АДРЕСА_4 вказаною у договорі купівлі - продажу від 20.11.2018 та фактичним розміром дорівнює 1,04 кв.м..

Пунктом 6 договору купівлі - продажу від 20.11.2018 передбачено, що Продавець несе відповідальність за достовірність документів, які підтверджують її право власності квартиру, та всі надані нею відомості відносно зазначеної квартири є достовірні та правдиві. В разі, коли документи чи відомості щодо вищезазначеної квартири виявляться недостовірними, неправдивими. Продавець зобов`язаний відшкодувати заподіяні Покупцю збитки та витрати у повному обсязі (а.с.67 т.1).

Таким чином, відповідно до п. 6 договору купівлі - продажу від 20.11.2018 Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради має право вимагати від відповідача ОСОБА_1 компенсацію збитків у повному обсязі.

Звернення прокурора до суду з позовом обґрунтовано захистом інтересів держави та дитини, у зв`язку із неналежним здійсненням своїх повноважень Управлінням з питань захисту прав дітей Міської ради міста Кропивницького, оскільки з часу встановлення факту порушення (у травні 2019 року стало відомо прокурору, а в березні 2019 року у зв`язку із подачею заяви представником дитини до служби у справ дітей міської ради) до цього часу не вжито дієвих заходів для захисту в судовому порядку порушених прав дитини-сироти.

Проте, не можна погодитись, що саме обраний спосіб: шляхом звернення з позовними вимогами про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 20.11.2018, скасування рішень про реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру є ефективним і сприятиме захисту інтересів держави в особі Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, та відновленню порушених житлових праввідповідача ОСОБА_2 , в інтересах якого як дитини-сирота було укладено спірний договір задля забезпечення житловим приміщенням для постійного проживання.

Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі Конвенція) передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Перший протокол до Конвенції ратифікований Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР й з огляду на приписи частини першої статті 9 Конституції України, статті 10 ЦК України застосовується судами України як частина національного законодавства. При цьому розуміння змісту норм Конвенції та Першого протоколу, їх практичне застосування відбувається через практику (рішення) Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка згідно зі статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» застосовується українськими судами як джерело права.

Концепція «майна» в розумінні статті 1 Першого протоколу має автономне тлумачення, тобто не обмежується власністю на матеріальні речі та не залежить від формальної класифікації у внутрішньому праві. Певні права та інтереси, що становлять активи, також можуть вважатися правом власності, а отже, і «майном».

Предметом регулювання статті 1 Першого протоколу до Конвенції є втручання держави у право на мирне володіння майном. У практиці ЄСПЛ (серед багатьох інших, наприклад, рішення ЄСПЛ у справах «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 2 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які слід оцінювати на предмет сумісності заходу втручання у право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: чи є втручання законним; чи має воно на меті «суспільний», «публічний» інтерес; чи є такий захід (втручання у право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.

Втручання держави у право на мирне володіння майном є законним, якщо здійснюється на підставі закону нормативно-правового акта, що має бути доступним для заінтересованих осіб, чітким і передбачуваним з питань застосування та наслідків дії його норм.

Втручання є виправданим, якщо воно здійснюється з метою задоволення «суспільного», «публічного» інтересу втручання держави у право на мирне володіння майном, може бути виправдано за наявності об`єктивної необхідності у формі суспільного, публічного, загального інтересу, який може включати інтерес держави, окремих регіонів, громад чи сфер людської діяльності. Саме національні органи влади мають здійснювати первісну оцінку наявності проблеми, що становить суспільний інтерес, вирішення якої б вимагало таких заходів. Поняття «суспільний інтерес» має широке значення (рішення від 23 листопада 2000 року в справі «Колишній король Греції та інші проти Греції»). Крім того, ЄСПЛ також визнає, що й саме по собі правильне застосування законодавства, безперечно, становить «суспільний інтерес» (рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України»).

Критерій «пропорційності» передбачає, що втручання у право власності розглядатиметься як порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не було дотримано справедливої рівноваги (балансу) між інтересами держави (суспільства), пов`язаними з втручанням, та інтересами особи, яка так чи інакше страждає від втручання. «Справедлива рівновага» передбачає наявність розумного співвідношення (обгрунтованої пропорційності) між метою, визначеною для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідного балансу не буде дотримано, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар». При цьому з питань оцінки «пропорційності» ЄСПЛ, як і з питань наявності «суспільного», «публічного» інтересу, визнає за державою досить широку «сферу розсуду», за винятком випадків, коли такий «розсуд» не грунтується на розумних підставах.

Таким чином, стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується.

Перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть (справа EAST WEST ALLIANCE LIMITED v. UKRAINE, № 19336/04, § 166-168, рішення ЄСПЛ від 23 січня 2014 року).

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2019 року по справі № 2-4352/11 (провадження № 61-12731св18) та від 20 березня 2019 року № 521/8368/15-ц (провадження № 61-12731св18) за подібних обставин справи зроблено висновок, що «конструкція, за якої добросовісний набувач втрачає майно і сам змушений шукати способи компенсації своїх втрат є неприйнятною та покладає на добросовісного набувача індивідуальний та надмірний тягар. Не може добросовісний набувач відповідати у зв`язку із бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном. Факт незаконного відчуження та допущення продажу квартири не може породжувати правових наслідків для добросовісного набувача, проте, вочевидь, є підставою для виникнення обов`язку в органів місцевого самоврядування здійснити все необхідне, щоб відшкодувати збитки, завдані таким відчуженням».

Європейський суд з прав людини неодноразово констатував в схожих фактичних обставинах порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції (зокрема: GLADYSHEVA v. RUSSIA, № 7097/10, ЄСПЛ, 06 грудня 2011 року; PCHELINTSEVA AND OTHERS v. RUSSIA, № 47724/07, 58677/11, 2920/13, 3127/13, 15320/13, ЄСПЛ, від 17 листопада 2016 року).

ЄСПЛ у рішенні від 17 листопада 2016 року у справі «ALENTSEVA v. RUSSIA, № 31788/06, § 72 - 77» вказав, що заявниця була позбавлена права власності на квартиру без компенсації і вона не могла розраховувати на отримання іншого житла від держави. Органи державної влади не забезпечили належної експертизи щодо законності правочинів з нерухомим майном. Проте заявниця не повинна була передбачати наявність ризику того, що право власності на квартиру може бути припинено в зв`язку з бездіяльністю влади в рамках процедур, спеціально призначених для запобігання шахрайства при вчиненні правочинів з нерухомим майном.

Фактично, внаслідок задоволення вимог керівника Кропивницької окружної прокуратури та Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради, як представників держави, про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 20.11.2018, скасування рішень про реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 позбавляється права на житлове приміщення для постійного проживання, яке було придбане за сприяння та участі уповноважених державою органів.

Матеріали справи не містять доказів недобросовісної поведінки ОСОБА_2 щодо набуття спірного майна у власність.

При цьому апеляційний суд зазначає, що позбавлення ОСОБА_2 права власності на квартиру без надання йому іншого житла становить втручання держави у право ОСОБА_2 на мирне володіння майном та призведе до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції з прав людини та основоположних свобод».

«Справедливий баланс» у даному випадку не вдасться досягти, оскільки на ОСОБА_2 покладено індивідуальний та надмірний тягар щодо пошуку собі іншого житла, що є неприйнятним з огляду на практику ЄСПЛ.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, та неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, на підставі ст. 376 ЦПК України, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені позову Кропивницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Тєрєхова С. В. про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішень про реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

При подачі апеляційної скарги ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 16280,97 грн.

З урахуванням того, що апеляційна скарга задоволена, із Кропивницької окружної прокуратури (з відповідного рахункуКіровоградської обласної прокуратури) підлягає стягненню сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги на користь ОСОБА_2 підлягає компенсації сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 16280,97 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 02 червня 2022 року скасувати.

Позов Кропивницької окружної прокуратури в інтересах держави в особі Управління з питань захисту прав дітей Кропивницької міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Тєрєхова Світлана Володимирівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування рішень про реєстрацію прав та їх обтяжень на квартиру залишити без задоволення.

В порядку розподілу судових витрат стягнути з Кіровоградської обласної прокуратури (, Банк: Державна казначейська служба України, м. Київ, МФО: 820172, р/р: UА0004600) на користь ОСОБА_2 (РНПП: НОМЕР_1 ) - 16280,97 грн сплаченого судового збору.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді О. Л. Карпенко

С. І. Мурашко