Справа № 524/7149/21
Провадження № 2/524/59/23
22.02.2023 Автозаводський районний суд міста Кременчук у складі: головуючого - судді Гончаренка О.В., за участі секретаря судового засідання Топчій Т.С., розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Кременчук Полтавської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Секвенція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики,
У серпні 2021 року до суду звернулося ТОВ «Фінансова компанія «Секвенція» з вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.
В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Фінансова компанія «Секвенція» зазначило, що 02.03.2016 року між ТОВ «Швидко Фінанс» та ОСОБА_1 був укладений Договір позики №94, відповідно до якого відповідач отримав позику у сумі 2000,00 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером. Термін повернення позики визначається позикодавцем шляхом направлення вимоги. 02.03.2016 року відповідачу було направлено вимогу про повернення позики до 22.03.2016 року в сумі 2000 грн. та необхідності сплатити за послуги кошти в сумі 765,00 грн.
Позивач вказував, що ТОВ «Фінансова компанія «Секвенція» має статус фінансової установи, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію фінансової установи №684 серії ФК від 05.01.2016 року.
14.08.2018 року між ТОВ «Швидко Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Секвенція» було укладено Договір факторингу №94-В, відповідно до якого ТОВ «Швидко Фінанс» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Секвенція» набуло право вимоги за договором позики № 94 від 02.03.2016 року до позичальника ОСОБА_1 , з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до нього та усіх пов`язаних з ним вимог. Відповідача було належним чином повідомлено про відступлення права вимоги. Відповідач зобов`язання за Договором позики не виконав, суму позики не повернув у встановлений строк, не сплатив кошти за плату за надання позики.
Ухвалою судді від 05 листопада 2021 року було відкрито провадження у справі, залучено учасників справи та призначено розгляд справи з викликом сторін.
Представник позивача в судове засідання не прибув. В матеріалах справи наявна заява про розгляд справи без його участі.
Відповідач, належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи в судове засідання не прибула, причини своєї неявки суду не повідомила, відзив на позов не надала.
Ураховуючи те, що представник позивача не заперечував проти ухвалення заочного рішення, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі ст. ст. 280-281 ЦПК України .
За ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.
Судом встановлено, що 02.03.2016 року між ТОВ «Швидко Фінанс» та ОСОБА_1 укладено Договір позики №94. За умовами п.п. 1.1 2.2 даного Договору позикодавець передає позичальнику у власність грошові кошти у розмірі 2000 грн, а позичальник зобов`язується повернути суму позики позикодавцю та сплатити плату за договором у фіксованому розмірі 756 грн.
ТОВ «Швидко Фінанс» надав відповідачу позику в сумі 2000 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером від 02.03.2016 року, виконавши таким чином свої зобов`язання в повному обсязі.
02.03.2016 року, на виконання пункту 3.3 Договору позики, ТОВ «Швидко Фінанс» вручило відповідачу ОСОБА_1 вимогу про повернення в строк до 22.03.2016 року позики у розмірі 2000 грн та оплати за договором у розмірі 756 грн, однак ОСОБА_1 не виконав в повному обсязі свої зобов`язання за Договором позики №94 від 02.03.2016 року.
14.08.2018 року ТОВ «Фінансова компанія «Секвенція» з ТОВ «Швидко Фінанс» уклали Договір факторингу №94-В, відповідно до якого ТОВ «Швидко Фінанс» відступило, а ТОВ «Фінансова компанія «Секвенція» набуло право вимоги за Договором позики №94 від 02.03.2016 року до позичальника ОСОБА_1 , з урахуванням всіх змін, доповнень і додатків до нього та усіх пов`язаних з ним вимог.
Отже, ТОВ «Фінансова компанія «Секвенція» стало правонаступником ТОВ «Швидко Фінанс» у зобов`язаннях за договором позики від 02.03.2016 року, укладеним з ОСОБА_1 ..
Згідно п.5.2 Договору позики, відповідно до ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України за порушення Позичальником строків погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених Договором, зокрема, але не обмежуючись цим, строків повернення Позики та/або строків Плати за договором, Позичальник зобов`язаний сплатити Позикодавцю суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 365 процентів річних від простроченої суми.
Відповідно до п.5.3 Договору позики, за порушення строків виконання грошового зобов`язання винна Сторона зобов`язана сплатити іншій Стороні пеню у розмірі 1 (одного) відсотка від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Отже відповідно до умов договору відповідач взяв на себе зобов`язання щодо своєчасного повернення кредиту, сплати відсотків за користування у встановлені строки.
Вказана сума заборгованості станом на день розгляду справи відповідачем фінансовій установі не сплачена.
Спір щодо розмірів обчислення сум заборгованості між сторонами - відсутній.
Відповідач не надав суду належних і допустимих доказів на спростування встановлених судом обставин та позову.
Згідно ст. 1049, 1050 Цивільного Кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у строк і в порядку, встановленому договором.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
У відповідності до ст. 536 цього Кодексу, за користування чужими коштами, боржник зобов`язується виплачувати відсотки, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 625 цього Кодексу передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також не звільняється від відповідальності за неможливість виконання їм грошового зобов`язання, якщо інший розмір відсотків не установлений договором.
Згідно ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно ст. 526 цього Кодексу зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно, зокрема, для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо який у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У частині 1 ст. 82 ЦПК України встановлено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтується. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа «Серявін та інші проти України», № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до задоволених відносно них позовних вимог.
Оскільки судом позов задоволено в повному обсязі, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 2270,00 грн. на відшкодування понесених судових витрат пропорційно до задоволених відносно нього позовних вимог.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу в розмірі 567,50 грн. представником позивача надано договір на надання правової допомоги №24/05-2 від 24.05.2021, акт надання правничої допомоги від 07.06.2021, розрахунок розміру гонорару адвоката та квитанцію № 07/06-2 від 07.06.2021 про сплату юридичних послуг у розмірі 567,50 грн.
Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Необхідно зауважити, що ч. 6 ст.137 ЦПК України передбачає, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Разом з тим, у разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналогічна позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, наданий позивачем опис робіт, виконаних за договором про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи.
Враховуючи, що відповідач не надав заперечення щодо розміру витрат на правову допомогу, проте позивачем доведено отримання юридичних послуг за які ним сплачено 567,50 грн, суд вважає за необхідне понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу стягнути з відповідача.
Керуючись ст. 525, 526, 536, 549, 553-559, 625, 626, 1046-1052, 1054 ЦК України, ст. 4, 5, 10-13, 18, 76-81, 83, 141, 258, 259, 263-265, 273, 280- 282, 352, 354 ЦПК України, суд -
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Секвенція» - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Секвенція» судові витрати на судовий збір в сумі 2270 грн та витрати на правничу професійну допомогу в сумі 567 грн 50 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданої упродовж тридцяти днів з дня його проголошення.
Заочне рішення може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду через Автозаводський районний суд м. Кременчука протягом тридцяти днів з дня розгляду заяви про перегляд заочного рішення у разі його нескасування. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення виготовлено 22 лютого 2023 року.
Суддя О.В.Гончаренко