ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м.Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Пилипчук Л.І.,

судді Дорош А.І., Дряниця Ю.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у м.Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 23 листопада 2021 року, постановлене суддею Харченко А.М.,

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

01.07.2021 АТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 03.04.2006. Заявлені вимоги обґрунтовані невиконанням відповідачем кредитних зобов`язань у порядку та строки, визначені умовами кредитного договору. Просить стягнути із відповідача заборгованість за кредитом станом на 30.04.2021 у розмірі 43 571,13 грн., із яких: 5 633,28 грн. заборгованість за кредитом; 37 937,85 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом; а також 2 270,00 грн. судового збору.

Заочним рішенням Московського районного суду м.Харкова від 23.11.2021 позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково та стягнуто із ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 03.04.2006 у сумі 5 633,28 грн. та 293,51 грн. судових витрат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішення районного суду вмотивовано тим, що стягненню із відповідача підлягає заборгованість за тілом кредиту в розмірі, заявленому до стягнення, та не спростованого відповідачем, без урахування відсотків, розмір та підстави нарахування яких, сторонами зобов`язання не погоджувалися.

АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило рішення районного суду в апеляційному порядку. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати в частині, якою відмовлено у задоволенні позову та ухвалити нове, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводить, що відповідач, підписавши анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, висловила свою згоду, що ця анкета-заява разом з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг, взявши на себе зобов`язання неухильно їх дотримуватися та самостійно знайомитися з їх змінами на сайті ПриватБанк www.privatbank.ua.

При укладенні такого договору сторони керувалися положеннями ч.1 ст.634 ЦК України, вважаючи такий правочин договором приєднання, а Умови і Правила надання банківських послуг - публічною офертою, що не потребує підпису відповідача під публічно розміщеними Умовами і правилами та узгоджується із практикою Верховного Суду, викладеною в постановах від 08.07.2019 №923/760/18, від 11.09.2019 №642/5533/15-ц, від 19.09.2019 №127/7543/17, від 23.12.2019 №375/250/18.

Вважає, що поза увагою районного суду залишився зміст анкети-заяви, підписаної позичальником, у якій наявні відомості про валюту кредиту (грн.), суму початкового кредитного ліміту (5 000,00 грн.), базову процентну ставку (3% на місяць).

На підставі погоджених умов зобов`язання позичальнику було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку зі встановленим лімітом 5 000,00 грн., у подальшому збільшеному до 6 000,00 грн., тоді як відповідач вчиняла дії щодо її активації, користувалася кредитними коштами, що підтверджується випискою по рахунку.

Заперечує проти застосування позиції Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 №342/180/17-ц, як відмінної від спірних правовідносин, оскільки у цій справі наявні докази на підтвердження погодження позичальникам підстав та розміру базової відсоткової стави.

Просить врахувати практику Верховного Суду, сформовану у справі №1366/840/17 від 12.02.2020, №189/2109/18 від 22.07.2020, за змістом якої суд повинен навести власний розрахунок боргу, якщо не згоден із розрахунком банку.

Вважає не спростованими відповідачем природу зобов`язання та погодження умов кредитування, зокрема в частині нарахування процентів в порядку ст.ст.1048,1054 ЦК України, а тому суд першої інстанції безпідставно відмовив у їх стягнення, що призвело до порушення прав кредитора.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 №14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду - Полтавському апеляційному суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 19.12.2022 відкрито апеляційне провадження у вказаній справі за апеляційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 23.11.2021; у справі закінчено підготовчі дії та призначено справу до судового розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними матеріалами, про що постановлена ухвала апеляційного суду від 21.12.2022.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Вивчивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Судом установлено та підтверджується матеріалами справи, що 03.04.2006 ОСОБА_1 підписала заяву, яка містить її персональні дані на бланку ПриватБанк, якою підтвердила, що ознайомлена та згодна із Умовами і Правилами надання банківських послуг, Правилами використання платіжною картою та Тарифами банку. Погоджується із ти, що така заява разом із Умовами надання банківських послуг, Правилами використання платіжної картки та Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг./а.с.9/

До заяви банк додав Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг./а.с.11-20/

Згідно довідок ПриватБанк із ОСОБА_1 підписано кредитний договір №б/н, за яким надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 , відкрито 06.04.2006 терміном дії 04/09, кредитний ліміт 5 000,00 грн., який 12.04.2007 збільшено до 6 000,00 грн.; №844680, відкрито 01.10.2007 строком дії до 04/13, кредитний ліміт 6 000,00 грн., який 21.05.2009 зменшено до 5 640,00 грн., станом на 01.11.2019 0,00 грн./а.с.7,8/

АТ КБ «ПриватБанк» надано виписку по рахунку ОСОБА_1 та розрахунок заборгованості станом на 30.04.2021 у розмірі: 43 571,13 грн., із яких: 5 633,28 грн. заборгованість за кредитом; 37 937,85 грн. заборгованість по відсоткам за користування кредитом./а.с.3-6, 28-31/

Частково задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив із того, що відповідачем не дотримано строк виконання зобов`язання, а тому стягненню із неї підлягає заборгованість за тілом кредиту. Підстави для стягнення відсотків відсутні, оскільки банком не доведено належними та допустимими доказами повідомлення позичальника про такі умови кредитування.

Апеляційний суд, переглядаючи судове рішення в межах доводів апеляційної скарги, із висновками суду першої інстанції погоджується. Доводи апеляційної скарги правильність таких висновків не спростовують, ґрунтується на довільному тлумаченні умов кредитування та переоцінки доказів на власну користь.

Так, за змістом частин першої та другої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина перша статті 634 ЦК України).

У постанові Верховного Суду від 23.12.2019 у справі №572/1169/17 указано, що у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У спірних правовідносинах АТ КБ «ПриватБанк» заявлено позов до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором, оформленим у вигляді заяви про приєднання до умов правил надання банківських послуг від 03.04.2006.

Обґрунтовуючи право вимоги за цим позовом банк посилався на Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк, як невід`ємну частину спірного договору.

Однак зазначені документи не підтверджують погодження між сторонами умов кредитування. Матеріали справи не містять доказів того, що саме ці Умови та правила розуміла відповідач, ознайомившись і погодившись із ними, підписуючи заяву від 03.04.2006, яка містить виключно її персональні дані, а також, що указані документи на момент отримання відповідачем банківської картки взагалі містили умови щодо сплати процентів, неустойки (пені, штрафів) у зазначеному порядку і розмірі, а, отже, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Крім того, не може бути належним доказом роздруківка із сайту, оскільки такий доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що узгоджується із висновком Верховного суду України, викладеному в постанові від 11.03.2015 (провадження №6-16цс15) та не спростовано позивачем при розгляді даної справи.

Разом із цим, підписана позичальником заява про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в ПриватБанк, містить виключно її персональні дані та не містить умов щодо розміру базової відсоткової ставки і відповідальності сторін за порушення зобов`язання, як наполягає позивач у доводах апеляційної скарги.

За таких обставин колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, які позивачем не спростовані, що витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанк, наявні у матеріалах справи, не відповідають вимогам статті 207 ЦК України щодо письмової форми правочину та статті 634 ЦК України щодо форми договору приєднання, а тому не можуть розцінюватись як частина кредитного договору, укладеного між сторонами 03.04.2006 шляхом підписання заяви.

Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, а також відповідальність за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що виключає підстави для їх стягнення у судовому порядку. Наведене узгоджується із правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.07.2019 по справі № 342/180/17, що ухвалена у подібних правовідносинах.

Заперечення позивача проти застосування до спірних правовідносин наведеної позиції Великої Палати Верховного Суду апеляційний суд до уваги не приймає, оскільки висновки Великої Палати є обов`язковими для врахування (ч.4 ст.263 ЦПК України).

Доводи апеляційної скарги позивача, що поза увагою районного суду залишився зміст заяви, із погодженою базовою відсотковою ставкою в 3% річних, спростовують самою заявою, де в графі «Кредитна картка» зазначено тип картки, валюти, тип кредитного ліміту, суму кредитного ліміту. Проте відомостей щодо базової відсоткової ставки та її розміру така заява не містить. Отже за відсутності належних доказів фіксації волі позичальника щодо сплати процентів та її базової відсоткової ставки, районний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав їх стягнення судом.

Дійшовши висновку, що позичальник не погоджував підстави нарахування відсотків та їх базової відсоткової ставки, відсутніми є підстави застосування практики Верховного Суду, сформованої у справах №1366/840/17 від 12.02.2020, №189/2109/18 від 22.07.2020, за змістом якої суд повинен навести власний розрахунок боргу, якщо не згоден із розрахунком банку.

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції положень ч.1 ст.1048, ч.1 ст.1054 ЦК України, що полягало у безпідставній відмові у стягненні із відповідача процентів за користування кредитними коштами у розмірі облікової ставки Національного банку України, колегією суддів також відхиляються. По-перше, такі твердження суперечать принципу диспозитивності; по-друге, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Оскільки у суді першої інстанції банком не змінювалися підстави позову та не уточнювалися вимоги в частині розміру процентів згідно облікової ставки Національного банку України та підстав їх нарахування, такі доводи виходять за межі повноважень суду апеляційної інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги є ідентичними підставам звернення до суду з позовом. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м.Харкова від 23 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 02.02.2023.

Головуючий суддя Л.І. Пилипчук

Судді А.І. Дорош

Ю.В. Дряниця