ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 535/584/22 Номер провадження 22-ц/814/2534/23Головуючий у 1-й інстанції Болибок Є.А. Доповідач ап. інст. Обідіна О. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2023 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Полтавського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Обідіної О.І.,

суддів: Пилипчук Л.І., Прядкіної О.В.,

розглянула в порядку письмового провадження у м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 10 листопада 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути на її користь аліменти як на повнолітню доньку, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення нею 23 річного віку або до закінчення навчання.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є студенткою денної форми навчання в Харківському національному університеті внутрішніх справ, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги з боку батька, який має можливість таку допомогу їй надавати.

Рішенням Котелевського районного суду Полтавської області від10 листопада 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Відмова в задоволенні позову вмотивована недоведеністю обставин, з якими законодавство пов`язує підстави для стягнення аліментів на дітей, які продовжують навчання.

Не погодившись з даним судовим рішенням, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку і посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення її вимог в повному обсязі.

Зазначала, що судом першої інстанції безпідставно взято до уваги наявність в неї доходу в розмірі 900 грн., оскільки вона є внутрішньо переміщеною особою та отримує відповідні соціальні кошти, затримка у виплаті яких утворила заборгованість в зазначеному розмірі. Інших джерел існування вона не має.

Крім того вказує, що внаслідок внутрішнього переміщення вимушена нести додаткові витрати на оплату свого тимчасово житла, тоді як відповідач залишився проживати в своєму помешканні, має достатній рівень матеріального забезпечення, який дозволяє йому сплачувати аліменти, пов`язані з її навчанням.

Вважає, що оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання, суд безпідставно відмовив в задоволенні її вимог.

На апеляційну скаргу ОСОБА_1 відповідачем надано відзив, у якому спростовуючи доводи апеляційної скарги, він просить рішення суду першої інстанції залишити без змін як постановлене з дотриманням закону та залишити без задоволення апеляційну скаргу.

У порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є: батько ОСОБА_2 , мати ОСОБА_3 .

Згідно довідки Харківського національного університету внутрішніх справ № 2/422с від 18 жовтня 2022 року, ОСОБА_1 є студентом 2 курсу денної форми навчання з оплатою вартості навчання на договірних засадах Харківського національного університету внутрішніх справ. Зарахована на навчання з 01 вересня 2021 року наказом ХНУВС від 12.08.2021. Передбачуваний термін навчання червень 2024 року.

Обґрунтовуючи підстави свого позову, ОСОБА_1 посилалась на те, що вона продовжує навчання в університеті, ув`язку з чим потребує матеріальної допомоги зі сторони батька, є внутрішньо переміщеною особою, тому несе додаткові витрати як на житло, так і на навчання, матеріальну допомогу їй надає лише матір, а батько, маючи таку можливість, не бажає приймати участь в таких витратах.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено тих суттєвих обставин, існування яких є правовою підставою в розумінні ст. 199 СК України для покладання на відповідача обов`язку по утриманню своєї доньки, яка продовжує навчанням.

З вказаним висновком погоджується колегія з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Згідно до усталеної судової практики розгляду справ подібної категорії, обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Умовою стягнення аліментів на повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, є недостатність забезпечення коштами як для навчання, так і для інших необхідних потреб (маються на увазі побутові потреби харчування, одяг, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників).

З наведеного слідує, що лише за доведеності позивачем обставин щодо наявності у батьків достатньої матеріальної можливості утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, останні мають обов`язок їх утримувати на період навчання.

Належних доказів, які б доводили існування обставин, якими обґрунтовані заявлені ОСОБА_1 вимоги, матеріали справи не містять.

В даному випадку до матеріалів справи позивачем приєднано лише довідку Харківського національного університету внутрішніх справ № 2/422с від 18 жовтня 2022 року про те, що остання є студентом 2 курсу денної форми навчання.

Між тим, сама ж позивач вказує, що вона не знаходиться за місцем свого проживання, є внутрішньо переміщеною особою та відповідно, з урахуванням денної форми навчання, не надає ніяких доказів того, що вона як студент відвідує навчання, проживає в гуртожитку, несе відповідні витрат , пов`язанні з навчальним процесом у вигляді оплати своїх побутових потреб, харчування, користування транспортом, придбання навчальної літератури, посібників, тощо.

При цьому, зміст позовної заяви також не містить посилання на те, які саме витрати ОСОБА_1 пов`язує з навчанням, допомогу в оплаті яких повинен здійснювати відповідач як батько.

В ході розгляду справи, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України, позивачем також не будо доведено обставин, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог, на що обґрунтовано звернув увагу суд першої інстанції, зазначивши, що матеріали справи не містять з ким саме з батьків позивача укладено договір з Харківським національним університетом внутрішніх справ щодо отримання їх спільною дитиною освітніх послуг та ким здійснюється оплата за таке навчання згідно з договором і яка саме вартість навчання ОСОБА_1 .

Позивачем також не підтверджено того, що вона не має можливості працювати у зв`язку із денною формою навчання, хоча нею ж у позові зазначено, що навчання в даний час відбуваються дистанційно.

Одночасно судом встановлено та не спростовано позивачем, що відповідач має на утриманні малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 22.09.2022.

Будь-яких доказів його матеріального стану та спроможності нести витрати, пов`язані з навчанням доньку, остання також суду не надала.

Тоді як відповідач заперечував існування в нього такої можливості з підстав перебування на утриманні дружини, з якою перебуває у фактичних шлюбних відносинах, та малолітнього сина.

Таким чином, вірно встановивши обставини на надавши правильну оцінку зібраним по справі доказам, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано будь яких належних доказів щодо існування обставин, які входять до предмета доказування.

Доводи апеляційної скарги вишевказаних висновків суду першої інстанції не спростовують на не містять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов`язує підстави для скасування чи зміни судового рішення.

Так, відхиляються колегією суддів твердження про те, що суд безпідставно не взяв до уваги стан здоров`я ОСОБА_1 та необхідність в отриманні медичної допомоги, проходження обстежень та лікування, що також пов`язане із додатковими матеріальними витратами.

Перелічені апелянтом обставини не відносяться до предмета спору в даній справі, в якій вирішується спір про стягнення коштів, пов`язаних саме з навчанням повнолітньої доньки, а не зі станом її здоров`я, стягнення яких має зовсім іншу правову природу.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо необхідності в застосуванні положень ст. 82 ЦПК України в частині визнання відповідачем обставин позову, тому такі обставини повторного доведення не потребують. Зокрема, матеріали справи не містять доказів визнання відповідачем позову та обставин, якими він обґрунтований.

Як в своїх запереченнях, так і у відзиві, ОСОБА_2 наголошує на тому, що його донькою не надано доказів щодо необхідності матеріальної допомоги в період навчання, оскільки таке навчання в період воєнного стану проходить в дистанційній формі, за гуртожиток остання не сплачує, коштів на пересування до навчального закладу не витрачає, доказів існування в неї потреби на побутові витрати, які вона несе саме з проходженням навчання в університеті, позивач також суду не надала.

При цьому, навіть наявність у відповідача можливості надавати таку матеріальну допомогу та сплачувати кошти доньці, яка продовжує навчання, сама по собі не може розглядатись як безумовна підстава для їх стягнення, оскільки лише у випадку доведеності існування таких юридичних фактів як наявність у повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та відповідно наявність у батька можливості надавати таку допомогу, виникає обов`язок, визначений ст. 199 СК України.

Таким чином, рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст. ст. 367, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382, 383, 384 ЦПК України колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Котелевського районного суду Полтавської області від 10 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 22 лютого 2023 року.

Судді: О. І. Обідіна Л. І. Пилипчук О. В. Прядкіна