Дата документу 07.03.2023 Справа № 331/3098/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Є.У.№ 331/3098/22 Головуючий у 1 інстанції: Фісун Н.В.
№ 22-ц/807/618/23 Суддя-доповідач: Крилова О.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 березня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Кухаря С.В.

Полякова О.З.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу заапеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2022 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 , Приватного акціонерного товариства «Акціонерна страхова компанія «Омега» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

ВСТАНОВИВ

У вересні 2022 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , ПрАТ «Акціонерна страхова компанія «Омега» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 22.10.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 2009/18-Т/ЗП118, згідно якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу «Шкода», р/н НОМЕР_1 .

15 квітня 2019 року у місті Запоріжжя сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Шкода», р/н НОМЕР_1 та автомобіля «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок вказаного ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Шкода», р/н НОМЕР_1 . з вини відповідача, цивільно-правова відповідальність якого, як водія автомобіля «Хюндай» р/н НОМЕР_2 була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ№АМ/4839087 виданий ПрАТ «АСК «Омега» та який діяв на момент ДТП-26.03.2019 року.

Відповідно до постанови Жовтневого районного суду міста Запоріжжя по справі № 331/179 від 16.05.2019 року винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано Відповідача-1, який керував автомобілем «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2 .

16.05.2019 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» розрахувало суму страхового відшкодування по даній страховій справі на підставі рахунку-фактури від 26.04.2019 року ФОП ОСОБА_3 .

Згідно з умовами Договору добровільного страхування наземного транспорту № 2009/18 Т/ЗП1 18 від 22.10.2018 року, на підставі страхового акту № 006.005873 19-1 від 16.05.2019 року, заяви про страхове відшкодування, розрахунку та зібраних документів, розмір виплати за пошкоджений транспортний засіб «Шкода», р/н НОМЕР_1 , склав 32 734,42 грн.

В зв`язку з викладеним і відповідно до умов Договору добровільного страхування від 22.10.2018 року ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» відшкодувало потерпілому власнику транспортного засобу «Шкода», р/н НОМЕР_1 , витрати на ремонт автомобіля в розмірі 32 734,42 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 27991716 від 17.05.2019 року.

Під час дослідження страхового випадку стало відомо, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність відповідача, як водія автомобіля «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2 , була застрахована в ПрАТ «АСК «Омега» за полісом № АМ/4839087 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Позивач звернувся до ПрАТ «АСК «Омега» із заявою про виплату страхового відшкодування в порядку суброгації на суму 32 734,42 грн. у відповідь на яку останнє здійснило виплату у розмірі 21 838,49 грн.

Відповідно до звіту №171 від 17.05.2019 року виконаного на вимогу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 26 761,20 грн.

Тобто, враховуючи вищевикладене, відшкодувати вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу ТЗ - це обов`язок страхової компанії, оскільки це безпосередньо передбачено спеціальним законом, що регулює діяльність Страховика, а саме Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Франшиза згідно полісу ПрАТ «АСК «Омега» № АМ/4839087 становить 0,00 грн.

Розрахунок залишкової суми боргу має наступний вигляд: 32 734,42 -21 838,49 (виплата страховика) - 10 895,93 (різниця).

Оскільки, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатило за ремонт автомобіля «Шкода», р/н НОМЕР_1 , страхове відшкодування в розмірі 32 734,42 грн., що підтверджується страховим актом № 006.00587319-1 від 16.05.2019 року, платіжним дорученням № 27991716 від 17.05.2019 року, а різниця між фактичним збитком та виплаченою сумою страхового відшкодування Страховиком відповідача складає 10 895,93 грн. Сума яка підлягає стягненню з Відповідача-1 розраховується наступним чином: 32 734,42 (виплата ПрАТ «СК «Арсенал Страхування») 26 761,20 (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу) = 5 973,22 грн. Сума яка підлягає стягненню з Відповідача-2 розраховується наступним чином: 26 761,20 (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу) - 21 838,49 (виплата ПрАТ «АСК «Омега») = 4 922,71 грн. Що разом становить 5 973,22 + 4 922,71 = 10 895,93 грн.

Невідшкодованою залишилася сума в розмірі 10 895,93 грн., яка становить суму даного позову.

Посилаючись на вищезазначене просило суд, стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 5 973 грн. гривні 22 коп. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та судовий збір в сумі 2 480, 00 грн. та стягнути з ПрАТ «АСК «Омега» на користь ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» 4 922 грн. гривні 71 коп. шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди і судовий збір в сумі 2 480, 00 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що у зв`язку із початком введення воєнного стану на території України з 24 лютого 2022 року представник позивача перевела свою роботу в дистанційну форму та була вимушена виїхати за межі Києва, на підтвердження чого апелянтом до скарги долучено копію довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи. Також усі працівники ПрАТ «СК «Арсенал Страхуання» відділу претензійно-позовної роботи були переведені в дистанційну форму роботи.

Також у скарзі апелянт посилається на запровадження карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби (COVID-19), зазначивши про продовження процесуальних строків, зокрема, строків давності на строк дії такого карантину.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечив проти доводів апелянта, посилаючись на те, що запровадження карантину та воєнного стану на території України не є безумовною підставою для продовження строків позовної давності. Просив відмовити позивачу у задоволенні апеляційної скарги та залишити в силі оскаржуване рішення суду.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України, у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно із частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі статтею 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до пункту першого частини першої статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, що 22.10.2018 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Арсенал Страхування» та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 2009/18-Т/ЗП118, згідно якого позивач взяв на себе зобов`язання компенсувати будь-яке пошкодження або знищення застрахованого транспортного засобу «Шкода», р/н НОМЕР_1 (а.с.7-11).

15 квітня 2019 року у місті Запоріжжя сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля «Шкода», р/н НОМЕР_1 та автомобіля «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок вказаного ДТП було пошкоджено транспортний засіб «Шкода», р/н НОМЕР_1 . з вини Відповідача, цивільно-правова відповідальність якого, як водія автомобіля «Хюндай» р/н НОМЕР_2 була застрахована за полісом ОСЦПВВНТЗ№АМ/4839087 виданий ПрАТ «АСК «Омега» та який діяв на момент ДТП-26.03.2019 року.

Відповідно до постанови Жовтневого районного суду міста Запоріжжя по справі № 331/179 від 16.05.2019 року винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Хюндай», д.н.з. НОМЕР_2 (а.с.13).

Відповідно до звіту №171 від 17.05.2019 року виконаного на вимогу ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 26 761,20 грн (а.с.14-22).

Оскільки, ПрАТ «СК «Арсенал Страхування» сплатило за ремонт автомобіля «Шкода», р/н НОМЕР_1 , страхове відшкодування в розмірі 32 734,42 грн., що підтверджується страховим актом № 006.00587319-1 від 16.05.2019 року, платіжним дорученням № 27991716 від 17.05.2019 року, а різниця між фактичним збитком та виплаченою сумою страхового відшкодування Страховиком відповідача складає 10 895,93 грн (а.с.24-26, 29).

Невідшкодованою залишилась частина збитку у розмірі 10 895,93 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з підстав пропуску строку позовної давності, враховуючи, що судом не встановлено поважних причин пропущення позовної давності протягом усього часу відведеного законом на подання відповідного позову спрямованого на захист порушеного права.

Із вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Стаття 993 ЦК України та стаття ст. 27 Закону України «Про страхування» передбачають, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

При вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація".

У випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого зобов`язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

У випадку регресу одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

В оскаржуваному рішенні суд першої інстанції правильно встановив, що виплативши потерпілій особі ОСОБА_2 суму страхового відшкодування за Договором добровільного страхування наземного транспорту № 2009/18-Т/ЗП118, між ПрАТ «СК «Арсенал страхування» і ОСОБА_1 виникли відносини суброгації, врегульовані ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування».

Деліктне зобов`язання виникає з факту завдання шкоди (зокрема, майнової) і триває до моменту її відшкодування потерпілому в повному обсязі особою, яка завдала шкоди (статті 11, 599, 1166 ЦК України). Сторонами деліктного зобов`язання зазвичай виступають потерпілий (кредитор) і заподіювач шкоди (боржник). Разом з тим правила регулювання таких зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо заподіювачем, а іншою особою, за умови, що законом передбачено такий обов`язок іншої особи, хоч вона шкоди й не заподіювала.

При цьому за статтею 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Таким чином, після виконання особою, що не завдавала шкоди, свого обов`язку з відшкодування потерпілому шкоди, завданої іншою особою, потерпілий одержує повне задоволення своїх вимог, і тому первісне деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням (стаття 599 ЦК України).

Отже, первісне (основне) деліктне зобов`язання та зобов`язання, що виникло з регресної вимоги, не можуть виникати та існувати одночасно.

Викладене узгоджується з правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду України від 05 квітня 2017 у справі № 6-2806цс16.

Суд першої інстанції дійшов до вірного висновку про те, що позивачем доведено факт завдання шкоди саме з вини відповідача, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, а відповідачем відповідно до вимог статей 12, 81 ЦПК України цей факт не спростовано.

Разом з тим, при суброгації строк позовної давності обчислюється з моменту ДТП, а при регресі з моменту здійснення відповідної виплати страхового відшкодування (аналогічний висновок викладено у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 199/1848/16, від 27.12.2018 у справі № 373/2348/16-ц, від 10.01.2019 у справі № 200/13392/13-ц).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

ДТП за участю транспортних засобів під керуванням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 сталася 15 квітня 2019 року, із даним позовом ПрАТ «СК «Арсенал страхування» звернулося 12 вересня 2022 року, що підтверджується відбитком вхідного штампу Жовтневого районного суду м. Запоріжжя (а.с.1). Отже, позивач пропустив строк позовної давності для пред`явлення ОСОБА_1 вимоги в порядку суброгації. Відповідач в поданому відзиві на позовну заяву просив застосувати наслідки спливу строків позовної давності (а.с.56).

В апеляційній скарзі апелянт посилається на запровадження воєнного стану в Україні як на підставу для поновлення процесуального строку.

Колегія суддів зазначає, що саме лише посилання на факт впровадження на території України воєнного стану не є безумовною підставою для поновлення процесуального строку у справі.

Так, Верховний Суд наголошує, що питання поновлення процесуального строку у випадку його пропуску з причин, пов`язаних із запровадженням воєнного стану в Україні, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням доводів, наведених у заяві про поновлення такого строку. Сам по собі факт запровадження воєнного стану в Україні не може бути підставою для поновлення процесуального строку. Такою підставою можуть бути обставини, що виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливлювали виконання учасником судового процесу процесуальних дій протягом установленого законом строку (ухвала Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі № 127/2897/13 ц).

Таким чином, суди поновлюють пропущені процесуальні строки, якщо учасник справи доведе у заяві про поновлення такого строку наявність обставин, які виникли внаслідок запровадження воєнного стану та унеможливили своєчасне виконання процесуальної дії.

Отже, під час визначення поважності причин пропуску процесуального строку, суд враховує місцезнаходження суду, поточний хід бойових дій, наявність у конкретної особи фактичної можливості звернутися до суду із дотриманням процесуального строку.

При вищевикладених обставинах, вказані скаржником причини пропуску процесуального строку при зверненні із позовом до суду першої інстанції у цій справі не свідчать про наявність об`єктивних перешкод для звернення з позовною заявою до суду в передбачені законом строки, тому визнаються неповажними.

Лише до апеляційної скарги представником позивача було надано копію довідки від 01 березня 2022 року № 3234- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_4 (а.с.109).

Надані до апеляційної скарги вище зазначені докази, колегія суддів не може прийняти в якості доказів у справі з огляду на вимоги ч. 3 ст. 367 ЦПК України, якою передбачено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

ОСОБА_4 не було надано вказану довідку ані при поданні позовної заяви, ані під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Апеляційна скарга не містить докази неможливості подання довідки про взяття ОСОБА_4 на облік внутрішньо переміщеної особи до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від неї.

Разом з тим, позивач є юридичною особою і має у своєму штаті достатню кількість працівників для виконання відповідних процесуальних дій, а також процесуальним кодексом визначені можливості надсилання позову/процесуальних документів в електронному вигляді або поштою, а тому рішення про визнання причин (зазначених представником позивача) поважними, без належних на те підстав, призведе до порушення принципу юридичної визначеності. Інших причин пропуску строку позовної давності під час розгляду справи судом першої інстанції представник позивача не зазначала.

Отже, оскільки довідка від 01 березня 2022 року № 3234- про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи ОСОБА_4 не була надана станом на час ухвалення оскаржуваного рішення суду, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, виходив з наявних у матеріалах справи доказів, наданих позивачем та його представником у відповідності із процесуальним законом, і керувався принципами змагальності та диспозитивності цивільного судочинства.

Також в апеляційній скарзі представник ПрАТ «СК «Арсенал страхування» посилається на Закон України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID 19)», яким були внесені зміни до пункту 3 Розділу XII Прикінцевих положень ЦПК України, та строки, зокрема, визначені статтями 49, 83, 84, 170, 179, 180, 181, 185, 210, 222, 235, 275, 284, 325, 354, 357, 360, 371, 390, 393, 395, 398, 407, 424 цього Кодексу продовжувалися на строк дії такого карантину. Зазначено, що запропоновані зміни не встановлюють нових обов`язків, не скасовують і не звужують прав учасників судового процесу, не обмежують їх використання, вони мають зворотну силу.

Однак, апелянт помилково посилається на пункт 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону № 540-IX від 30 березня 2020 року, оскільки його було змінено Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID 19)» № 731-IX від 18.06.2020 р., тому на час звернення позивача до суду із даним позовом діяла нова редакція.

Так, відповідно до пункту 3 Розділу XII «Прикінцеві положення» ЦПК України в редакції Закону № 731-IX від 18.06.2020 р.: під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID 19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участь у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином. Суд може поновити відповідний строк як до, так і після його закінчення.

Суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Тобто, з 07.08.2022 р. згідно з пунктом 3 «Прикінцеві положення» ЦПК України, суди наділені дискреційними повноваженнями щодо поновлення/продовження процесуальних строків у зв`язку з карантином.

Отже, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID 19)» № 731-IX від 18.06.2020 року фактично було скасовано дію положень щодо автоматичного продовження/поновлення процесуальних строків, пов`язаного з дією карантину, а питання продовження/поновлення процесуальних строків знову регулюються у такий самий спосіб, як і до внесення змін, пов`язаних з карантином.

Таким чином, процесуальні строки не можуть продовжуватися автоматично, як це було викладено у попередній редакції Закону, а тому, враховуючи, що скаржником ані під час розгляду справи судом першої інстанції, ані при подачі апеляційної скарги не зазначено, яким чином карантин вплинув на пропущення строку на звернення до суду із позовом у даній справі із наведенням поважних причин пропуску такого строку, навіть з урахуванням карантинних заходів, колегія суддів відхиляє зазначені твердження апелянта.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову в частині стягнення з ОСОБА_1 відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Відтак, суд першої інстанції зробив правильний висновок щодо пропущення позивачем строку давності при зверненні до суду із даними позовними вимогами.

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Законом України «Про судоустрій і статус суддів» регламентовано, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 3241), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено із додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

При вирішенні справи судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, а також застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, а доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Арсенал Страхування» залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 24 листопада 2022 року по цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 7 березня 2023 р.

Головуючий О.В. Крилова

Судді: С.В. Кухар

О.З. Поляков