Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/3581/22
Провадження № 2/553/617/2023
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07.03.2023м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави у складі головуючого судді Фоміної Ю.В., за участю секретаря судового засідання Долгової М.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу №553/3581/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, Третя полтавська державна нотаріальна контора, Обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство Вишня-Вороніно» про припинення права власності на земельну ділянку та визнання права власності,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

22.08.2022 року до Ленінського районного суду м. Полтави надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, Третя полтавська державна нотаріальна контора, Обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство Вишня-Вороніно» про припинення права власності на земельну ділянку та визнання права власності.

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивачки та відповідачки ОСОБА_3 . Після смерті матері відкрилася спадщина на нерухоме майно, а саме квартиру, розташовану за адресою кв. АДРЕСА_1 . Також, спадкодавцю ОСОБА_3 на праві особистої власності належав садовий будинок з прилежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство «Вишня-Вороніно», згідно Свідоцтва № НОМЕР_1 на право особистої власності на садовий будинок, виданого Управлінням житлово-комунального господарства м. Полтави 30.09.1997 року. Право власності на вказане майно зареєстровано за ОСОБА_3 КП Полтавського бюро технічної інвентаризації «Інвентаризатор» 30.09.1997 року за реєстровим №222. Після смерті матері позивачка звернулася до Третьої полтавської державної нотаріальної контори з заявою про фактичне прийняття спадщини за заповітом і за законом, шляхом спільної реєстрації за однією адресою: АДРЕСА_3 , на момент смерті спадкодавця. Вказана заява зареєстрована в книзі обліку і реєстрації спадкових справ Третьої полтавської державної нотаріальної контори 06.10.1997 за порядковим №484. 06.10.1997 року позивачка набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 , відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за заповітом. З моменту смерті матері, позивачка постійно користується вищезазначеним садовим будинком та земельною ділянкою, як член садівничого товариства утримує їх в належному стані, сплачує відповідні внески. Постановою від 28.06.2022 року нотаріуса, позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку неможливістю встановлення складу спадкового майна, оскільки ОСОБА_2 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, на якій розташований зазначений садовий будинок. Вказане призвело до порушення її прав як спадкоємця та власника садового будинку з прилежними до нього будівлями та спорудами, та неможливості реалізації майнових прав щодо нього.

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Полтави від 02.09.2022 року відкрито цивільне провадження за даною позовною заявою за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 05.12.2022 року підготовче провадження закрито призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 07.02.2023 року прийнято відмову позивачки в частині позовних вимог до відповідача Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області, та закрито провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про припинення права власності на земельну ділянку та визнання права власності в порядку спадкування.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 07.02.2023 року Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області залучено до участі в справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

В судове засідання позивач не з`явилася, надала заяву про проведення судового засідання без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

В судове засідання відповідачка не з`явилася, надала заяву про проведення судового засідання без її участі, та заяву про визнання позову ОСОБА_1 , просить позовні вимоги задовольнити.

Представник Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області не з`явився, надав заяву про проведення судового засідання без участі представника Держгеокадастру, відповідно до письмових пояснень третьої особи просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позовних вимог.

Розглянувши матеріали цивільної справи, суд

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до свідоцтва № НОМЕР_1 на право особистої власності на садовий будинок, виданого 30.09.1997 року Виконкомом міської ради народних депутатів, управління житлово-комунального господарства, ОСОБА_3 на праві особистої власності належить в цілому садовий будинок з прилежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в АДРЕСА_2 . Право власності на зазначений садовий будинок за ОСОБА_3 зареєстрований в Полтавському міжміському бюро технічної інвентаризації та записаний в реєстрову книгу №2 за реєстровим №222 30.09.1997 року (а.с.29,30).

Також, ОСОБА_3 за життя склала заповіт, відповідно до якого заповіла квартиру АДРЕСА_1 своїй дочці ОСОБА_1 . (а.с.11)

Відповідно до копії свідоцтва про смерть, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.31)

Відповідно до довідки Третьої полтавської державної нотаріальної контори від 24.06.2022 року, в матеріалах спадкової справи №287/1997 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , останнє місце проживання було зареєстроване за адресою: АДРЕСА_3 , знаходиться заява ОСОБА_1 про прийняття спадщини за заповітом та за законом після померлої матері, ОСОБА_3 , зареєстрована в Книзі обліку та реєстрації спадкових справ Третьої полтавської державної нотаріальної контори 06.10.1997 року за порядковим №484. Інформації про інших спадкоємців не має. (а.с.26).

Відповідно до постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.06.2022 року вих №116/02-31, виданої державним нотаріусом Третьої Полтавської державної нотаріальної контори Замулко Л.В., спадкова справа після смерті ОСОБА_3 заведена 06.10.1997 року за №287/1997 на підставі заяви ОСОБА_1 про фактичне прийняття спадщини після померлої матері, шляхом спільної реєстрації за однією адресою: АДРЕСА_3 , на момент смерті спадкодавця. 06.10.1997 року ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на кв. АДРЕСА_1 , та свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові заощадження. 27.06.2022 року до Третьої полтавської державної нотаріальної контори звернулася ОСОБА_1 з проханням видати свідоцтво про право на спадщину на садовий будинок АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_3 та земельної ділянки за вищевказаною адресою. Нотаріусом відмовлено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку з неможливістю встановлення складу спадкового майна, оскільки відповідно до копії Державного акту на право власності на земельну ділянку ЯИ №517488, право власності на земельну ділянку площею 0,0596 га за адресою: АДРЕСА_2 , кадастровий номер :06:006:0114, цільове призначення для ведення садівництва, належить ОСОБА_2 . (а.с.27,28, 64-67)

Згідно витягу з розпорядження №280-р від 17 квітня 2001 року «Про передачу у колективну та приватну власність членам садівничих товариств та про внесення змін в розпорядження міського голови від 15.05.1998 №248-р, від 25.09.2000 №780-р та від 04.05.1998 №285-р «Про передачу земельних ділянок у приватну власність громадянам та про передачу земельних ділянок у колективну та приватну власність членам садівничих товариств», прийнято рішення прийнято рішення передати у приватну власність громадянам (членам садівничого товариства «Вишня») земельні ділянки для ведення садівництва, відповідно до додатку №2.

Зі змісту Додатку №2 вбачається, що цим Розпорядженням було ухвалено рішення і про передачу у приватну власність земельної ділянки № НОМЕР_2 , на якій згідно Свідоцтва № НОМЕР_1 про право особистої власності на садовий будинок, розташовується садовий будинок з прилежними до нього будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , який належить ОСОБА_3 та є спадковим майном після померлої ОСОБА_3 .

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності (01 січня 2004 року). Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Отже, спадкові правовідносини регулюються ЦК України після 1 січня 2004 року, якщо спадщина відкрилась до 01 січня 2004 року, то такі правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР в редакції 1963 року.

В даному випадку спадщина відкрилася в день смерті ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до виниклих спадкових правовідносин застосовуються норми ЦК УРСР в редакції 1963 року.

Відповідно до ст.529 ЦК УРСР в редакції 1963 року, ОСОБА_1 є спадкоємцем за законом першої черги.

Відповідно до ст.548 ЦК УРСР в редакції 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Відповідно до ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Таким чином, враховуючи, що позивачка ОСОБА_1 була зареєстрована та проживала разом із матір`ю ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , та успадкувала після її смерті певне майно, а саме квартиру за заповітом та грошові заощадження за законом, а отже позивачка ОСОБА_1 прийняла спадщину у виді садового будинку АДРЕСА_4 , обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство Вишня-Вороніно» (стара адреса: АДРЕСА_2 ), який також продовжувала утримувати.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст. 79 ЗК України земельна ділянка це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами; право власності на земельну ділянку розповсюджується на простір, що знаходиться над та під поверхнею ділянки на висоту і глибину, необхідні для зведення житлових, виробничих та інших будівель і споруд.

Згідно з ч.ч. 1, 3, 4, 9, 10 ст. 79 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав, формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру; сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі; земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння її кадастрового номера; земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування ( крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї; державна реєстрація речових прав на земельні ділянки здійснюється після державної реєстрації земельних ділянок у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Стаття 126 ЗК України встановлює, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки це внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння її кадастрового номера.

Відповідно до ч.ч. 1, 8, 9 ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр»: Державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку; На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки; При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

В результаті передачі у приватну власність та видачі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №517488, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , ділянка № НОМЕР_2 , кадастровий номер - :06:006:0114 цільове призначення - для ведення садівництва, на ім`я сестри Позивача - ОСОБА_2 , земельна ділянка була належним чином сформована.

Відповідно до ч.1 ст.126 ЗК України (в редакції станом на 01.01.2010 року, т.т. на момент реєстрації державного акта на право власності на землю, виданого відповідачу), право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, крім випадків, визначених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.2 ст.126 ЗК України (в редакції станом на 01.01.2010 року, т.т. на момент реєстрації державного акта на право власності на землю, виданого відповідачу), право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: а) цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною в порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; б) свідоцтвом про право на спадщину.

Таким чином, відповідачка ОСОБА_2 , відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯИ №517488, є власником земельної ділянки № НОМЕР_2 площею 0,0596 га у межах згідно з планом в садовому товаристві «Вишня», селище Вороніна, м. Полтава, кадастровий номер :06:006:0114, на якій розміщений садовий будинок АДРЕСА_4 , обслуговуючий кооператив « ІНФОРМАЦІЯ_3 » (стара адреса: АДРЕСА_2 ), який є спадщиною після смерті ОСОБА_3 , та який в порядку спадкування перейшов до позивачки ОСОБА_1 .

Відповідно до ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, право власності на який зареєстровано у визначеному законом порядку, або частку у праві спільної власності на такий об`єкт, одночасно переходить право власності (частка у праві спільної власності) або право користування земельною ділянкою, на якій розміщений такий об`єкт, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта, у порядку та на умовах, визначених Земельним кодексом України. Істотною умовою договору, який передбачає перехід права власності на об`єкт нерухомого майна (житловий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, який розміщений на земельній ділянці і перебуває у власності відчужувача, є умова щодо одночасного переходу права власності на таку земельну ділянку (частку у праві спільної власності на неї) від відчужувача (попереднього власника) відповідного об`єкта до набувача такого об`єкта.

Відповідно до частини першої статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на об`єкт нерухомого майна (жилий будинок (крім багатоквартирного), іншу будівлю або споруду), об`єкт незавершеного будівництва, розміщений на земельній ділянці (крім земель державної, комунальної власності), право власності на таку земельну ділянку одночасно переходить від відчужувача (попереднього власника) такого об`єкта до набувача такого об`єкта без зміни її цільового призначення.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду.

Відповідно до ст.378 ЦК України, право власності особи на земельну ділянку може бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.

Верховний Суд в справі № 917/1739/17 (постанова від 04 грудня 2019 року) вказав на те, що, з`ясувавши при розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі N 924/1473/15 (провадження N 12-15гс19)). Зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору (аналогічну правову позицію викладено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі N 761/6144/15-ц (провадження N 61-18064св18)).

У судовій практиці сформульована стала правова позиція, яка полягає у тому, що ефективним вважається такий спосіб захисту, за допомогою якого може бути досягнуте припинення, запобігання, усунення порушення права, його відновлення і (або) відшкодування шкоди, заподіяної порушенням права; обраний спосіб захисту має безпосередньо втілювати мету, якої прагне досягти суб`єкт захисту, тобто мати наслідком повне припинення порушення його прав та охоронюваних законом інтересів повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації - не відповідає завданню судочинства (постанова Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі N 705/552/15-а, постанови Верховного Суду від 18 квітня 2018 року у справі N 826/14016/16, від 11 лютого 2019 року у справі N 2а-204/12, від 15 липня 2019 року у справі N 420/5625/18, від 11 лютого 2020 року у справі N 0940/2394/18).

Таким чином, враховуючи, що позивачу ОСОБА_1 належить садовий будинок АДРЕСА_4 , обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство Вишня-Вороніно» (стара адреса: АДРЕСА_2 ), в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця, ОСОБА_3 , а також позицію відповідача, яка визнала позовні вимоги, врахувавши принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, закріплений в ст.377 ЦК України, ст.120 ЗК України, з метою впорядкованості виниклих цивільних правовідносин, суд також прийшов до висновку про задоволення вимог позивачки в частині припинення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, та необхідності визнання права власності, на якій розташований належний ОСОБА_1 садовий будинок, саме за позивачкою ОСОБА_1 .

Щодо заяви представника третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Полтавській області про пропуск строку позовної давності, суд зазначає наступне.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Отримання свідоцтва про право на спадщину є правом особи, а не її обов`язком.

Той факт, що позивач тривалий час не зверталася до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва на спадщину не вказує на сплив строку позовної давності, оскільки не доводить того факту, що якимось чином позивачу могло бути відомо раніше (до звернення до нотаріальної контори за свідоцтвом) про видачу Державного акту на право власності на земельну ділянку під належним позивачу будинком на ім`я іншої особи, в даному випадку відповідача ОСОБА_2 .

У цивільному законодавстві закріплено об`єктивні межі застосування позовної давності. Об`єктивні межі застосування позовної давності встановлюються:

(а) прямо (стаття 268 ЦК України). Серед переліку вимог, на які позовна давність не поширюється (стаття 268 ЦК України), відсутня вимога про припинення права власності на землю;

(б) опосередковано (із врахуванням сутності заявленої вимоги). Зокрема, у пункті 96 Постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц зроблено висновок про незастосування позовної давності до негаторного позову.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в пункті 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18 (провадження № 12-204гс19) ( окрім цього Постанова ВП ВС від 19.01.2021 № 916/1415/19 (12-80гс20).

Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No. 2), № 6610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 925/756/19 (провадження № 12-40гс20) зроблено висновок, що «строк, у межах якого пред`являється позов як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб`єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу), ЦК України визначено як позовна давність (стаття 256 цього Кодексу). Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України), перебіг якої відповідно до частини першої статті 261 цього ж Кодексу починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Отже, перебіг позовної давності обчислюється з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 74 ГПК України, про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на котрі вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, має довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше».

Про порушення свого права, як власника будинку та спадкоємиці, позивач дізналася лише у нотаріуса, у момент коли мені було відмовлено у реєстрації за мною права власності на будинок та видачі свідоцтва на спадщину по тій причині, що право власності на земельну ділянку під ним вже належить іншій особі відповідачу ОСОБА_2 .

З урахуванням викладеного, суд прийшов до висновку про помилковість доводів щодо пропуску строку позовної давності, оскільки саме виявлений факт реєстрації земельної ділянки за іншою особою призвів до порушення прав позивача, як спадкоємця та власника садового будинку з прилежними до нього будівлями та спорудами, та неможливості реалізації майнових прав щодо нього. А отже, відрахування часу перебігу позовної давності має відбуватися саме з цього моменту коли позивач дізналася про порушення належного їй права.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір у загальній суді 1984,80 грн. підлягає стягнення з відповідача.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями ст.ст.2, 4, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, Третя полтавська державна нотаріальна контора, Обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство Вишня-Вороніно» про припинення права власності на земельну ділянку та визнання права власності, - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_3 , право власності на садовий будинок АДРЕСА_4 , обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство Вишня-Вороніно» (стара адреса: м. Полтава, селище Вороніна, садове товариство «Вишня», ділянка № НОМЕР_2 ), в порядку спадкування за законом після смерті спадкодавця, ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Припинити право власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_5 , на земельну ділянку № НОМЕР_2 площею 0,0596 га у межах згідно з планом в садовому товаристві «Вишня», селище Вороніна, м. Полтава, кадастровий номер :06:006:0114, згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку, серії ЯИ №517468, який зареєстрований Управлінням Держкомзему у м. Полтава в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №19 11.01.2010 року.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_3 , право власності на земельну ділянку, площею 0,0596 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_6 , обслуговуючий кооператив «Садівниче товариство Вишня-Вороніно» (стара адреса: м. Полтава, селище Вороніна, садове товариство «Вишня», ділянка № НОМЕР_2 ), кадастровий номер :06:006:0114, цільове призначення земельної ділянки для ведення садівництва.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_4 , місце проживання зареєстроване за адресою: АДРЕСА_5 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , місце проживання АДРЕСА_3 судовий збір в сумі 1984,80 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлений 17.03.2023 року.

Суддя Ленінського районного суду м. ПолтавиЮ. В. Фоміна