ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/300/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №704/1167/21 Категорія: 302090000 Дьяченко Д. О.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Василенко Л.І., Новікова О.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс-Плюс»;

особа, яка подає апеляційну скаргу ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс»

розглянувши у м. Черкаси у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2022 року, постановлене під головуванням судді Дьяченка Д.О. у залі № 1 Тальнівського районного суду Черкаської області, 29.12.2022 року о 11 год. 20 хв., повний текст рішення складений 29.12.2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Імпульс-Плюс" про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати, -

в с т а н о в и в :

24.12.2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Імпульс-Плюс" про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати.

В обґрунтування позовних вимог позивач ОСОБА_1 вказує, що 05 квітня 2013 року між ним , ОСОБА_1 та відповідачем Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Імпульс-Плюс" було укладено договір оренди землі № 225, згідно якого він передав в оренду відповідачу належну позивачу на праві приватної власності земельну ділянку, площею 1,66 га.

Даний договір був укладений строком на 10 років.

Згідно з п. 9 даного договору виплата орендної плати проводиться в натуральні формі з транспортуванням до будинковолодіння орендодавця, а саме: 1000 кг зерна до 01 вересня щорічно; 10 кг набір круп; 12 кг борошна; 20 тюків соломи. Остаточний розрахунок до 31 грудня поточного року.

Станом на грудень 2021 року позивачем ОСОБА_1 не було отримано орендної плати за 2020 рік та за 2021 рік, чим було порушено умови укладеного договору.

В червні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до відповідача з листом, в якому просив виконати умови, укладеного між ними договору, та сплатити орендну плату, яка вказана в договорі.

Даний лист було направлено відповідачу, що підтверджується повідомленням про вручення, однак станом на момент подання позовної заяви ні відповіді на лист від відповідача, ні орендної плати позивач не отримав.

Натомість в грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 отримав лист від відповідача про те, що оскільки укладений між ними договір оренди закінчується у 2023 році, то він має переважне право на його укладення, оскільки відповідач є добросовісним орендарем.

Така поведінка відповідача обурює позивача, оскільки відповідач два роки не виплачує йому орендної плати, уникає відповіді на його листи, проте називає себе «добросовісним орендарем».

Оскільки відповідач не сплачує орендної плати, то позивач ОСОБА_1 просить суд стягнути з нього кошти в якості плати за оренду землі в розмірі 18205 грн. 20 коп. та стягнути на його користь судові витрати у справі.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Імпульс-Плюс" про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати - задоволено.

Розірвано договір оренди землі № 225 від 05 квітня 2013 року, укладений між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство «Імпульс Плюс».

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс" на користь ОСОБА_1 оренду плату за 2020-2021 роки відповідно до п. 9 Договору оренди № 225 від 05.04.2013 року на загальну суму 18205 грн. 20 коп.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробниче підприємство "Імпульс Плюс" на користь ОСОБА_1 судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. та витрати по оплаті юридичних послуг в розмірі 5100 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» оскаржує рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник вказує, що рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а викладені у ньому висновки не відповідають обставинам справи.

Так, апеляційна скарга мотивована скаржником тим, що позивач не вказує норму закону, яка регулює розірвання договору оренди з підстав невиконання сторонами обов`язків, передбачених Законом України «Про оренду землі».

Відповідач вважає, що позивач не довів систематичність несплати орендної плати, так як позовна заява подана у 2021 році, а позивач констатує про невиконання відповідачем своїх обов`язків по договору оренди за 2021 рік.

Фактично відповідач на момент подання позову не міг допустити систематичне невиконання обов`язків щодо сплати орендної плати за 2020-2021 роки.

При цьому, скаржник зазначає, що розрахунки розміру орендної плати в грошовому еквіваленті є необґрунтованими, бо не надано жодного доказу щодо визначення вартості пшениці 2 класу, борошна чи соломи, а також відробіткової форми оплати.

В апеляційній скарзі скаржник посилається, що договір оренди містить відомості про обов`язок орендаря сплатити 1000 кг зерна, проте суд без жодних підстав визначив, що таке зерно це пшениця 2 класу. Дані висновки суду є необґрунтованими та безпідставними, так як суд не аргументував, чому взято за основу саме пшеницю 2 класу, а не кукурудзу, чи ячмінь.

Аналогічно суд безпідставно визначив вартість борошна станом на 09 вересня 2021 року, хоча орендна плата повинна сплачуватися до 31 грудня. По незрозумілим причинам, суд самостійно визначив клас борошна, який повинен враховуватися під час оплати орендної плати вказує скаржник.

Ні позивач, ні суд не навів обґрунтувань того, чому саме такі види зерна чи борошна взяті за основу розрахунку посилається в апеляційній скарзі скаржник.

В апеляційній скарзі директор ТОВ «ВП Імпульс Плюс» О. Осадчук просить скасувати рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 29.12.2022 року та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

16 лютого 2023 року на адресу Черкаського апеляційного суду від позивача ОСОБА_1 надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача.

В обґрунтування відзиву зазначається, що ухвалене рішення судом першої інстанції є перш за все справедливим, законним та обґрунтованим, а в апеляційній скарзі скаржник не навів жодного аргументованого доказу того, щодо порушення норм процесуального права та неправильного застосування судом норм матеріального права.

Позивач вважає, що подана апеляційна скарга є лише формою затягування судового процесу та спрямована не на справедливий розгляд справи, а на те, щоб якомога довше користуватися належною позивачу земельною ділянкою без будь-яких витрат по сплаті за таке користування.

У відзиві спростовуються доводи скаржника стосовно систематичної несплати відповідачем орендної плати, вказавши, що станом на дату подання позовної заяви 24.12.2021 року відповідач прострочив виконання зобов`язання в частині поставки зерна до 1 вересня, а оскільки станом на 01 вересня 2020 року та станом на 01 вересня 2021 року позивач не отримав орендної плати у натуральній формі у вигляді зерна, то в діях відповідача вбачається систематичність невиконання зобов`язання.

Більше того, станом на момент винесення рішення 29.12.2022 року відповідачем не було сплачено орендної плати позивачу за 2020-2021 роки згідно умов договору.

При визначенні ціни позову позивач зазначає, що ним бралися за основу мінімальні ціни (щодо вартості зерна бралися оптові ціни, так як роздрібні відповідно були набагато вищі).

У відзиві зазначається, що відповідач (орендар), як виробник сільськогосподарської продукції, який точно знає вартість виробленої ним продукції та вартість інших видів орендної плати у натуральній формі, на противагу наданому позивачем розрахунку до суду не надав жодного спростовання розрахунку зі своїми аргументами та вартісними показниками.

Тому у відзиві позивач ОСОБА_1 просить залишити рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 29.12.2022 року у цивільній справі № 704/1167/21 без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Сторони належним чином повідомлені про дату, час, місце розгляду апеляційної скарги, що підтверджується даними судових повісток про вручення.

Сторони та їх представники в суд апеляційної інстанції не з?явились.

Заяв та клопотань про відкладення розгляду справи чи наполягання сторін на участі в судовому засіданні до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивача про розірвання договору оренди та стягнення орендної плати, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості та доведеності позовних вимог, вказавши, що відповідач порушив умови договору оренди, укладеного між ним та позивачем, не сплачував своєчасно орендну плату за користування земельною ділянкою площею належною позивачу, а тому дійшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Суд першої інстанції, стягуючи з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» на користь ОСОБА_1 орендну плату за 2020-2021 роки відповідно до п. 9 договору оренди № 225 від 05.04.2013 року у сумі 18205 грн. 20 коп., виходив з даних відкритих джерел доступних в мережі інтернет стосовно вартості пшениці, тим самим суд встановив відповідність цін на зерно пшениці, згідно яких позивачем проводився розрахунок заборгованості за даним видом орендної плати.

Отже, суд першої інстанції встановивши, що відповідач порушив умови договору оренди, укладеного між ним та позивачем, не сплачував своєчасно орендну плату за користування земельною ділянкою площею належною позивачу прийшов до висновку про задоволення вимог позивача та розірвав договір оренди, стягнувши на користь позивача грошові кошти за неотримання ним зерна, борошна та тюків соломи.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції згідно з договором оренди землі № 225 від 05 квітня 2013 року ОСОБА_1 передав в оренду ТОВ «ВП «Імпульс плюс» належну йому на праві приватної власності земельну ділянку, площею 1,66 га, яка знаходиться на території Зеленьківської сільської ради, Тальнівського району, Черкаської області. Строк дії договору 10 років.

Згідно з п. 9 даного договору орендна плата на земельну ділянку приватної власності вноситься орендарем у розмірі 4,5% від проіндексованої грошової оцінки земельної ділянки і становила 2188 грн. 44 коп. на дату укладення договору в квітні 2013 року.

Виплата орендної плати проводиться в натуральні формі (з транспортуванням до будинковолодіння орендодавця), а саме: 1000 кг зерна до 01 вересня щорічно; 10 кг набір круп; 12 кг борошна; 20 тюків соломи. Відробіткова форма оплати: безоплатний обробіток грунту всього 0, 3 га., оранка чи культивація (на вибір орендодавця).

За письмовою згодою сторін орендна плата за поточний рік та попередня оплата за наступні роки дії договору оренди може виплачуватись в грошовій формі.

Згідно з п.11 договору остаточний розрахунок по орендній платі до 31 грудня поточного року.

Відповідно до п.12 договору передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами.

Згідно зі списком згрупованих поштових переказів електронних, відправник ТОВ «ВП «Імпульс плюс» направило ОСОБА_1 орендну плату за 2020 рік в розмірі 2640 грн. та орендну плату за 2021 рік в розмірі 2640 грн.

Відповідно п. 9 договору оренди землі за письмовою згодою сторін орендна плата за поточний рік та попередня оплата за наступні роки дії договору оренди може виплачуватись в грошовій формі.

Згідно із заявою ОСОБА_1 від 09.06.2021 року до ТОВ «ВП «Імпульс плюс» Войченко В.Л. повідомляє, що станом на червень 2021 року ним не було отримано орендної плати за 2020 рік, чим було відповідачем порушено умови укладеного договору.

Також позивач повідомляє, що він не давав згоди на оплату орендної плати в грошовій формі ,як зазначено у п.9 договору, а тому просить виконати договір в частині сплати орендної плати в натуральні формі з транспортуванням до будинковолодіння за вказаною адресою.

Таким чином, оскільки позивач ОСОБА_1 не надав згоди на отримання орендної плати в грошовій формі, відмовився від отримання коштів, які йому були надіслані, а договором оренди передбачено, що для виплати орендної плати в грошовій формі необхідна обов`язкова згода орендодавця, то суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що одностороннє рішення орендаря про здійснення оплати орендної плати в грошовій формі без згоди на це орендодавця, без відповідної індексації є порушення умов укладеного договору.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Неодмінним елементом правовідносин є їхній зміст, тобто суб`єктивне право особи та її юридичний обов`язок. Відтак судовому захисту підлягає суб`єктивне право особи, яке порушується у конкретних правовідносинах.

Охоронюваний законом інтерес полягає у прагненні особи набути певні матеріальні або нематеріальні блага з метою задоволення певних потреб, якщо такі прагнення є абстрактними, тобто випливають із певного суб`єктивного права у конкретних правовідносинах. Тому порушення охоронюваного законом інтересу, яке дає підстави для звернення особи за судовим захистом, є створенням об`єктивних перешкод на шляху до здобуття відповідного матеріального та (або) нематеріального блага.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод

передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані у цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть, якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Правовідносини сторін за договором оренди землі регулюються спеціальним Законом України «Про оренду землі», ЗК України та загальними нормами ЦК України щодо підстав дострокового розірвання такого договору.

Відповідно до положень статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

Відповідно частини першої статті 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об`єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

У пункті «д» частини першої статті 141 ЗК України визначено, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Згідно зі статтями 13, 15, 21 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним із визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. У разі систематичної несплати орендної плати за користування земельною ділянкою, тобто систематичне порушення договору оренди земельної ділянки може бути підставою для розірвання такого договору.

Отже, наведеними положеннями закону, які регулюють спірні відносини, передбачена систематична (два і більше випадки) несплата орендної плати, передбаченої договором, як підстава для розірвання договору оренди.

Враховуючи, що до відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються також положення ЦК України, слід дійти висновку, що при вирішенні

судом питання щодо розірвання договору оренди землі, за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню також підлягають положення частини другої статті 651 ЦК України.

Згідно з частиною другою статті 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених законом або договором. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Стаття 611 ЦК України передбачає різні правові наслідки порушення зобов`язання, до яких належать, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом або розірвання договору, зміна умов зобов`язання, сплата неустойки, відшкодування збитків і моральної шкоди.

Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом саме з підстави істотності допущеного порушення договору, що значною мірою позбавляє того, на що особа розраховувала при укладенні договору, відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини першої статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність.

Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Аналізуючи спірні правовідносини на предмет наявності систематичної несплати орендної плати орендарем, судам слід перевіряти, яким чином орендарем виконувалося зобов`язання за договором в частині виконання такої істотної умови, а саме слід встановити, чи слугувала винна поведінка орендаря причиною невиконання істотної вимоги договору оренди останнім.

Досліджуючи питання щодо наявності підстав для розірвання договору, судом першої інстанції встановлено нездійснення своєчасної сплати орендної плати у 2020- 2021 роках, ненадання відповідачем доказів про сплату, та не спростування фактів прострочення понад два місяці. Саме систематичне порушення договору стало підставою для його розірвання.

Так, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, позивач ОСОБА_1 в обґрунтування позовних вимог вказує, що відповідач за 2020 - 2021 роки не виплатив йому орендну плату в натуральній формі зерно з транспортуванням до будинковолодіння та інші продукти.

Згідно з п. 9 договору оренди виплата орендної плати проводиться в натуральні формі (з транспортуванням до будинковолодіння орендодавця), а саме: 1000 кг зерна до 01 вересня щорічно.

Отже, станом на дату подання позову 24.12.2021 року відповідач прострочив виконання зобов`язання в частині постачання зерна до 1 вересня, а оскільки станом на 01 вересня 2020 року та станом на 01 вересня 2021 року позивач ОСОБА_1 не отримав орендної плати у натуральній формі у вигляді зерна, борошна, круп, то в діях відповідача вбачається систематичність невиконання зобов`язання, з чим і погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена заборгованість в подальшому (після звернення з позовом про розірвання договору (правовий висновок Верховного Суду у справі № 922/2754/19 )).

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції, що станом на момент винесення рішення відповідачем не було сплачено орендної плати позивачу ОСОБА_1 за 2020-2021 роки згідно умов договору.

Згідно ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно ст.76 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи відповідачем не спростовано той факт, що останнім не здійснювалася виплата орендної плати за 2020-2021 роки, не надано відповідних актів, які регламентовані п. 12 договору (передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами).

Із наведеного слідує, що судом першої інстанції під час розгляду справи № 704/1167/21 правильно визначено обставини, які необхідні для встановлення можливості розірвання договору оренди, визначено у чому саме полягає істотність порушення умов договору, вказано на нездійснення оплати у строк понад два місяці, а тому Верховний Суд вважає, що відповідні норми матеріального права були правильно застосовані у контексті спірних правовідносин.

Стосовно обґрунтованості розрахунків щодо визначення вартості натуральної форми оплати в грошовому еквіваленті, та законності рішення суду першої інстанції в даній частині, то колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного.

Так, як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції виплата орендної плати проводиться в натуральній формі ( з транспортуванням до будинковолодіння орендодавця).

Звертаючись в суд з даним позовом, позивач ОСОБА_2 просив стягнути заборгованість відповідача в грошовому еквіваленті згідно кількості та вартості продукції в натуральній формі.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що відповідно до ч. 2 ст. 264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

В обгрунтування заявленої суми боргу, позивач стверджує та перевірено судом при розгляді даної справи, що згідно з даних відкритих джерел доступних в мережі інтернет, станом на 24 грудня 2020 року максимальна вартість пшениці 2 класу на елеваторі становила 7800 грн/т, а станом на 24 грудня 2021 року максимальна вартість пшениці 2 класу на елеваторі в середньому становила 8550 грн/т. Таким чином, за два роки відповідач заборгував позивачу 7800+8550=16350 грн.

Згідно з джерелом, за посиланням (https://landlord.ua/news/zakupivelni-tsiny-na-pshenytsiu-v-ukraini-zrosly-na-900-hrn-t/) судом встановлено, що дійсно, станом на 24 грудня 2020 року максимальна вартість пшениці 2 класу на елеваторі становила 7800 грн/т, в портах Чорного моря на умовах СРТ 8300 грн./т, а на умовах FOB $257-262 /т.

Відповідно з джерелом, за посиланням (https://graintrade.com.ua/novosti/zakupivelni-tcini-na-zerno-v-ukraini-na-24-grudnya-2021-roku.html) судом встановлено, що дійсно, станом на 24 грудня 2021 року вартість пшениці 2 класу на елеваторі становила 8642 грн/т, в СРТ терміналах 9150 грн./т.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлена відповідність цін на зерно пшениці, згідно яких позивачем проводився розрахунок заборгованості за даним видом орендної плати.

Згідно з джерелом за посиланням (https://agravery.com/uk/posts/show/cini-na-psenicne-borosno-v-ukraini-zrostaut), станом на 9 вересня 2021 року пропозиції на борошно вищого та 1 сорту озвучувалися переважно в діапазонах 9,8?11,6.

Тобто, 1 кг борошна коштував мінімум 9 грн. 80 коп., відповідно 12 кг коштувало 117 грн. 60 коп., за два роки відповідно 235 грн. 20 коп.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, що вартість 1 тюка соломи згідно відкритих джерел в мережі Інтернет у 2020-2021 роках становила 30 грн., таким чином 20 тюків коштують 600 грн., а за два роки 1200 грн.

Судом встановлено, що позивач обрахував відробіткову форму оплати обробіток грунту 0,3 га по ціні оранки 7 грн. за 1 сотку землі, що становить 210 грн., за два роки 420 грн., хоча згідно відкритих джерел в мережі Інтернет ціна на оранку 1 сотку землі є значно вищою і становить в межах 30-40 грн., проте збільшення суми коштів на користь позивача буде виходити за межі позовних вимог, тому суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що заборгованість за даним видом орендної плати буде складати суму 420 грн. за два роки, виходячи з розрахунку наведеного в позовній заяві.

Стосовно доводів скаржника щодо недоведеності систематичності несплати орендної плати, то останні не знаходять свого відображення у відповідності до обставин справи та наданих суду доказів. Так, відповідач не спростував несплату орендної плати, не надав суду акти, які регламентовані п. 12 договору (передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформлюється відповідними актами).

Доводи скаржника стосовно того, що позивач не навів обґрунтувань того, чому саме такі види зерна чи борошна взяті за основу розрахунку не підлягають до задоволення, оскільки відповідач, будучи виконавцем послуг за договором оренди та виробником тих сільськогосподарських товарів, якими повинен сплачувати орендну плату в натуральній формі, не надав суду доказів про їх вартість, що могло б спростувати наведені позивачем розрахунки чи відкоригувати їх, що і було зазначено судом першої інстанції при вирішенні спірних правовідносин.

Таким чином, визначення вартості товарів та послуг, що грунтується на відкритих джерелах інформації, зокрема, з сайтів з мережі Інтернет є загально доступним, тому суд вважає, є обгрунтованим, вони знайшли своє підтвердження, відповідачем не було спростовано їх обґрунтованості, тому вважає, що загальна сума заборгованості по орендній платі за 2 роки становить 18205 грн. 20 коп.

Колегія суддів апеляційного суду відхиляє інші аргументи скаржника, оскільки доводи є формальними, фактично скаржник зазначає норми права, однак чітко не обґрунтовує,у чому полягає помилка суду першої інстанції при застосуванні відповідної норми права, не обґрунтовує, як скаржник вважає, відповідна норма повинна застосовуватися.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання вичерпності висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, що переглядається, сторонам надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків суду першої інстанції.

Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ (рішення у справах "Пономарьов проти України", "Устименко проти України", "Рябих проти Російської Федерації", "Нелюбін проти Російської Федерації"), які з огляду на положення статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" застосовується судами при розгляді справ, як джерело права, повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, а не для здійснення нового судового розгляду, перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох поглядів на один предмет не є підставою для нового розгляду. Повноваження вищих судів мають використовуватися для виправлення фундаментальних порушень. Одним з основоположних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, яка передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, згідно з яким жодна зі сторін не має права домагатися перегляду остаточного й обов?язкового рішення лише з метою повторного слухання справи і постановлення нового рішення.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі та стягнення орендної плати, тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги, які не спростовують висновків суду, тому не підлягають задоволенню апеляційним судом.

З вищевикладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції відповідно до доводів апеляційної скарги ТОВ «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс».

Виходячи з викладеного вище, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати залишити за сторонами, оскільки рішення суду залишено без змін, то судові витрати не переглядались судом апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробниче підприємство «Імпульс Плюс» залишити без задоволення.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 29 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 16 березня 2023 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Л.І. Василенко

О.М. Новіков