ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 546/45/21 Номер провадження 22-ц/814/2389/23Головуючий у 1-й інстанції Романенко О. О. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Абрамова П.С.,

Суддів: Панченка О.О., Одринської Т.В.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2022 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

УСТАНОВИВ:

короткого змісту позовних вимог і рішення суду першої інстанції;

У січні 2021 року позивач, АТ КБ «Приватбанк», в особі уповноваженого представника, звернувся до суду із вказаним позовом, відповідно до якого прохав стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № б/н від 26.12.2011 у сумі 13 689,82 грн, що складається із заборгованості за тілом кредиту 9 448,26 грн, заборгованості за простроченими відсотками 4 241,56 грн; прохав стягнути з відповідача судовий збір за подачу позову до суду у сумі 2 102 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач належним чином не виконав умови кредитного договору, внаслідок чого виникла заборгованість, яку добровільно не погашено, що і стало підставою звернення до суду із вказаним позовом.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2022 року у задоволенні позову відмовлено за недоведеністю.

короткого змісту вимог апеляційної скарги; узагальнених доводів особи, яка подала апеляційну скаргу;

В апеляційній скарзі АТ КБ «Приватбанк» прохали рішення місцевого суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог, вказували, що рішення ухвалено з порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи.

Зазначено, що підписавши анкету-заяву від 26.12.2011 ОСОБА_1 належним чином був повідомлений про умови та правила надання банківських послуг, також особисто розписався в паспорті споживчого кредиту 22.12.2017, в якому обумовлено, як розмір відсотків за користування кредитом, так і розмір штрафних санкцій.

Також, відповідач отримав перепущену банківську карту з новим терміном дії.

Відповідач тривалий час користувався кредитними коштами, що підтверджується випискою з банківського рахунку, який є належним доказом у справі.

Місцевий суд при розгляді справи не врахував правові висновки Верховного Суду, висловлені у справах: № 356/1635/16, № 456/3643/17, № 173/436/18, № 923/760/18, № 624/2533/15, № 127/7543/17, № 375/250/18, № 572/1169/17.

Вказували, що відсутність підпису боржника на умовах та правилах надання банківських послуг не свідчить про неукладеність договору, що відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування».

Безпідставно місцевий суд послався на правові висновки Верховного Суду, висловлені у справі № 342/180/17, не врахувавши наявність умов та правил надання банківських послуг в редакції на час підписання анкети-заяви, підписаний паспорт споживчого кредиту.

В порушення вимог ст. 6 Європейської конвенції суд першої інстанції поклав на позивача надзвичайний та надмірний тягар доказування.

узагальнених доводів та заперечень інших учасників справи;

27.02.2023 на електронну адресу Полтавського апеляційного суду надійшли письмові пояснення гр. ОСОБА_2 в інтересах відповідача, відповідно до яких останній прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін, як таке, що відповідає вимогам ст. 370 ЦПК України.

встановлених судом першої інстанції та неоспорених обставин, а також обставин, встановлених судом апеляційної інстанції, і визначених відповідно до них правовідносин; доводів, за якими суд апеляційної інстанції погодився або не погодився з висновками суду першої інстанції; мотивів прийняття або відхилення кожного аргументу, викладеного учасниками справи в апеляційній скарзі та відзиві на апеляційну скаргу;

Судом першої інстанції установлено, що 26.12.2011 між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. Однак із даного документу неможливо встановити, які саме ОСОБА_1 надані послуги, адже в розділі «Прошу надати мені перелічені нижче послуги» навпроти граф «Платіжна картка кредитна Універсальна», «Пенсійна карта», «Дебетова особиста картка», «Зарплатна картка», «Карта Gold», «Ощадкнижка (депозит)», «Ідентифікаційна з паспортом», «Зазначте бажаний кредитний ліміт за платіжною карткою «Універсальна Gold» - містяться пусті клітинки без будь-яких відміток. (т. 1 а.с. 10, 212)

27.05.2019 між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» укладено кредитний договір ОСОБА_1 , згідно з умовами якого останній отримав кредит, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку. У заяві зазначено, що відповідач згоден із тим, що підписанням цієї анкети-заяви він у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приват Банк», які розташовані на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування. (т. 1 а.с. 11)

22.12.2017 між АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 укладено договір споживчого кредиту, строком до 06.1.2018. (т. 1 а.с. 12-13)

До даних кредитних договорів банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» із зазначенням тарифів по чотирьох видах кредитних карт, а саме - «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», «Універсальна CONTRAKT», «Універсальна GOLD» (т. 1 а.с. 14) та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, затверджених наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256, які не підписані відповідачем. (т. 1 а.с. 15-38)

Згідно з наданих Банком розрахунків (т. 1 а.с. 5-6, т. 2 а.с. 12-13) станом на 31.08.2019 за кредитними зобов`язаннями утворилася заборгованість у розмірі 9 743,66 грн, яка складається із: 9 408,26 грн - заборгованість за тілом кредиту; 335,40 грн - заборгованість за нарахованими відсотками.

Із розрахунку заборгованості за договором № б/н, укладеним між ПриватБанком та ОСОБА_1 , станом на 26.10.2020 загальна заборгованість становить 13 689,82 грн, яка складається із: 9 448,26 грн - заборгованість за тілом кредиту; 4 241,56 грн - заборгованість за нарахованими відсотками. (т. 1 а.с. 7, т. 2 а.с. 14-15)

Згідно з довідкою, наданою позивачем, між АТ КБ «Приватбанк» та відповідачем був підписаний кредитний договір № б/н, за яким йому було надано дві кредитні картки, а саме: 20.10.2017 зі строком дії до жовтня 2021 року; 27.05.2019 - зі строком дії до лютого 2023 року (т. 1 а.с. 8, т. 2 а.с. 4, 20).

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, лише 20.10.2017 відповідачу вперше здійснено старт карткового рахунку та 28.10.2018 вперше встановлено кредитний ліміт у сумі 10 000 грн, який в подальшому неодноразово було змінено, а саме: 21.02.2019 - зменшено до 9 946,19 грн, 06.03.2019 - зменшено до 9 468,08 грн, 27.04.2019 - зменшено до 9 081,48 грн, 19.12.2019 - остаточно зменшено до 0,00 грн. (т.1 а.с.9)

З виписки по договору № б/н станом на 27.10.2020 (т. 1 а.с. 48-54) та виписки за договором № б/н за період із 01.01.1999-08.12.2021 (т. 2 а.с. 22-28) вбачається, що ОСОБА_1 , починаючи із 29.12.2017, систематично користувався банківськими картками.

Із наданих виписок неможливо встановити до якого саме кредитного договору належать дані розрахунки, адже у них не зазначено номер та дату укладення кредитного договору.

Як установлено місцевим судом, ОСОБА_1 підписав дві анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку: 26.12.2011 та 27.05.2019 (т.1 а.с. 10, 11). При цьому, судом звернуто увагу, що у вказаних анкетах-заявах відсутні дані щодо карток, які бажав отримати клієнт на своє ім`я, розмір кредитного ліміту, процентної ставки та інші істотні умови кредитування. Вказані анкети-заяви від 26.12.2011 та 27.05.2019 містять лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність.

На підтвердження наявності заборгованості позивачем надано до суду розрахунок заборгованості за договором б/н від 26.12.2011, укладеним між банком та ОСОБА_1 та виписку за договором № б/н за період 01.01.1999 по 08.12.2021.

Разом із тим, в анкеті-заяві від 27.05.2019 зазначено, що відповідач згоден із тим, що підписанням цієї анкети-заяви він у повному обсязі приєднується до Умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «Приват Банк», які розташовані на офіційному сайті банку в мережі інтернет за адресою privatbank.ua, та які разом із пам`яткою клієнта і тарифами становлять договір банківського обслуговування, примірник якого він отримав шляхом самостійного роздрукування.

До позовної заяви АТ КБ «Приват Банк» додано роздруківку (витяг) з Умов та Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна», однак ці роздруківки не підписані відповідачем, а тому відсутні підстави вважати, що саме такі тарифи діяли на час укладення договору, тобто погоджені сторонами.

Враховуючи той факт, що судом встановлено, що АТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_1 було підписано декілька анкет-заявок про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, позивач не надав до суду доказів на підтвердження того, які саме карткові рахунки були відкриті за кожним договором та які кредитні ліміти установлені за кожним із них, виписки з особових рахунків клієнтів не містять відомостей до якого саме конкретного кредитного договору вони відносяться, тому не можуть вважатися належними та допустимими доказами, - місцевий суд прийшов до переконання, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 Цивільного кодексу України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно статей 626, 628 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 Цивільного кодексу України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 Цивільного кодексу України).

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розробляє підприємець, організація, що здійснює підприємницьку діяльність з метою отримання прибутку, та є професійним учасником ринку надання кредитно-фінансових послуг (у даному випадку АТ КБ «Приват Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, то вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 Цивільного кодексу України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Сенс договору приєднання полягає у тому, що його умови визначені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних умовах та можуть бути прийняті іншою стороною не інакше ніж шляхом приєднання до запропонованого договору в цілому. Тобто, дійсно вільною в цьому випадку є воля виключно однієї сторони ? тієї, яка пропонує для укладення договору саме формуляр (тобто банк). Інша сторона виявляє волю до укладення цього договору лише на стадії висловлення власної волі шляхом прийняття умов такого договору в цілому. Проте не повинно виникати сумнівів у тому, чи дійсно та які саме умови, викладені у формулярі або іншій стандартній формі, приймає позичальник.

У ситуації, коли є сумніви у тому, чи прийняті та які саме умови прийнято позичальником, умови не можуть вважатися такими, що прийняті ним в цілому.

Конструкція договору приєднання, викладена у частині першій статті 634 Цивільного кодексу України, полягає не у тому, що позичальник зобов`язаний самостійно ознайомитися з умовами і правилами надання послуг, пропонованими однією стороною, а у тому, що він може лише до них приєднатися, не маючи можливості обговорювати умови договору приєднання, пропонуючи свої зміни, тощо. Проте сама воля позичальника на приєднання до певних умов такого договору, має бути однозначною та свідчити про певне її спрямування на досягнення згоди саме на певних умовах, запропонованих банком.

У законі як загальне правило визначено, що договір приєднання має викладатися на формулярі або іншій стандартній формі, яка має засвідчувати усі прийняті споживачем умови такого договору.

Місцевий суд вірно встановив, що дійсно між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 були укладені кредитні договори у формі підписання заяв-анкет від 26.12.2011 та від 27.05.2019 та приєднання до умов та правил користування банківськими послугами. (т. 1 а.с. 10, 11)

Оцінюючи зміст кредитних договорів, місцевий суд, враховуючи судову практику Великої Палати Верховного Суду, висловлену у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 та Верховного Суду України у постанові від 11 березня 2015 року № 6-16цс15, дійшов вірного висновку про те, що сторони не погодили розмір відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій за порушення виконання грошового зобов`язання.

Відтак, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини 1 статті 634 Цивільного кодексу України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (https:// privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Таким чином, роздруківки Умов та Правил надання банківських послуг і Тарифів із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи, відсутність в анкетах-заяв про конкретно запропоновані умови кредитування, відсутність домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, - наданий банком витяг з Умов та Правил надання банківських послуг та витяг з Тарифів не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки надані у справі докази достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що відповідач фактично погодився із розміром відсоткової ставки є безпідставними.

Є необґрунтованими і доводи позивача щодо неврахування правових висновків Верховного Суду у справах № 356/1635/16, № 456/3643/17, № 173/436/18, № 923/760/18, № 624/2533/15, № 127/7543/17, № 375/250/18, № 572/1169/17.

В цих справах не було відступу від правової позиції Великої Палати Верховного Суду, висловленої у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 щодо приєднання позичальника до умов та правил надання банківських послуг.

Не є належним доказом погодження між сторонами розміру відсоткової ставки та інших істотних умов кредитного договору і паспорт споживчого кредиту, підписаний відповідачем.

Паспорт споживчого кредиту відповідно до Закону України «Про споживче кредитування» є інформацією, яка надається споживачу до укладення договору про споживчий кредит, який повинен відповідати формі, визначеній ст. 13 цього Закону.

Додані до позовної заяви, як доказ , інформація про умови кредитування та орієнтовну вартість кредиту, не є доказом додержання передбачених законом умов щодо укладення у відповідній формі кредитного договору та визначення розміру відсоткової ставки.

Доводи апеляційної скарги в зазначеній частині висновків місцевого суду не спростували.

Щодо розміру заборгованості

Разом із тим, апеляційний суд вважає, що висновки місцевого суду про відмову в задоволенні позовних вимог щодо стягнення тіла кредиту суперечать вимогам матеріального та процесуального права.

Суд встановив факт, що відповідач отримав кредитну карту та тривалий час користувався кредитними коштами, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, та вказаний факт стороною відповідача не заперечувався.

Місцевий суд вірно врахував правові висновки Верховного суду у постановах від 01 грудня 2021 року у справі № 569/7648/15-ц, від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, від 16 вересня 2020 року у справі №200/5647/18 про те, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.

Відповідно до пункту 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України № 75 від 04 липня 2008 року, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Банківські виписки з рахунків позичальника є належними та допустимими доказами у справі, що підтверджують рух коштів по конкретному банківському рахунку, вміщують записи про операції, здійснені протягом операційного дня, та є підтвердженням виконаних за день операцій.

Відповідно до пункту 61 вказаного Положення форма особових рахунків затверджується банком самостійно залежно від можливостей програмного забезпечення. Особові рахунки та виписки з них мають містити такі обов`язкові реквізити: 1) номер особового рахунку; 2) дату здійснення останньої (попередньої) операції; 3) дату здійснення поточної операції; 4) код банку, у якому відкрито рахунок; 5) код валюти; 6) суму вхідного залишку за рахунком; 7) код банку-кореспондента; 8) номер рахунку кореспондента; 9) номер документа; 10) суму операції (відповідно за дебетом або кредитом); 11) суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку; 12) суму вихідного залишку.

Таким чином, виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися в сукупності з іншими доказами.

У відповідності із випискою за картковим рахунком та розрахунком заборгованості, заборгованість за тілом кредиту становить 9 448,26 грн. (а.с. 6-15, 22-31 т. 2)

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). (ст. ст. 12, 81, 89 ЦПК України)

В письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначав про те, що вважає нарахування відсотків за користування кредитними коштами за період з 01.09.2019 по 26.10.2020 в розмірі 4 286,29 грн безпідставними, а також зазначав, що до розміру заборгованості за тілом кредиту безпідставно включено відсотки в розмірі 3 219,82 грн. (а.с. 80 - 90 т.1)

В письмових поясненнях від 26.07.2021 представником відповідача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , зазначено, що з виписки по рахунку вбачається, що позивачем безпідставно нараховано комісію в розмірі 440 грн, включено невідомі інформаційні та страхові послуги по 99 грн на суму 198 грн та безпідставно списано відсотки на загальну суму 7 560 грн 11 коп.

Таким чином, за його розрахунками розмір заборгованості за тілом кредиту становить: 9 448,26 - 440 - 198 - 7 560,11 грн. = 1 250,15 грн. (а.с. 138-141)

З урахуванням наведених вище висновків, апеляційний суд дійшов висновку, що заперечення представника відповідача ОСОБА_2 щодо незаконності нарахування відсотків та комісійних платежів є обґрунтованими, оскільки нарахування відсотків та комісійних платежів не було узгоджено між сторонами згідно підписаних анкет-заяв.

За таких обставин, розмір тіла кредиту підлягає зменшенню до 1 448,15 грн, із розрахунку: 9 448,26 - 440 - 7 560,11 грн.

Однак, саме лише посилання на ту обставину, що 05.03.2019 та 04.04.2019 списано 198 грн на інформаційні та страхові послуги не є підставою для виключення цих сум із заборгованості за тілом кредиту.

Із наданої позивачем виписки не вбачається, що ці платежі здійснені не відповідачем у справі та проведені всупереч вимог закону. Доказів зворотного матеріали справи не містять.

Решта доводів апеляційної скарги (в частині порушення вимог ст. 6 Європейської конвенції) не знайшли свого підтвердження.

висновків за результатами розгляду апеляційної скарги з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції;

Відповідно до п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладені висновки, рішення місцевого суду в частині відмови у стягненні тіла кредиту підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають частковому задоволенню ( в частині стягнення тіла кредиту).

В іншій частині рішення місцевого суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Щодо розподілу судових витрат.

У відповідності з ч. 13 ст. 141 ЦПК України Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За подачу позову до суду АТ КБ «ПриватБанк» було сплачено судовий збір у сумі 2 102 грн.

Позовні вимоги задоволено частково, а саме на 10,58% (із розрахунку: 1 448,15 : 13 689,82 х100), відповідно, сума судового збору, яка підлягає компенсації позивачу за рахунок відповідача становить 222,39 грн.

За подачу апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» було сплачено судовий збір у сумі 3 153 грн, відповідно, сума судового збору, яка підлягає компенсації позивачу за рахунок відповідача становить 333,59 грн.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню загальна сума судового збору у розмірі 555,98 грн пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 3, 4 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382, 383, 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» -задовольнити частково.

Рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2022 року в частині відмови у стягненні тіла кредиту - скасувати.

Позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» в цій частині - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за тілом кредиту в розмірі 1 448,15 грн.

В іншій частині рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 25 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» 555,98 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції, яким є Верховний Суд.

Повний текст постанови складено 28 лютого 2023 року.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді О.О. Панченко

Т.В. Одринська