Справа № 344/4424/20
Провадження № 22-ц/4808/163/23
Головуючий у 1 інстанції Шамотайло О. В.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Луганської В.М.

суддів - Девляшевського В.А., Мальцевої Є.Є.,

за участю секретаря - Петріва Д.Б.

учасники справи

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2022 року, ухвалене судом у складі судді Шамотайло О.В.,

у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У березні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі АТ КБ «ПриватБанк») звернувся до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказав, що ОСОБА_1 (далі відповідач) звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим був укладений договір №б/н від 26.09.2018 року.

Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складає між ним і банком - договір, про що свідчить підпис відповідача у заяві.

Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, в подальшому відповідач, ознайомившись із умовами обслуговування кредитних карток та підписавши паспорт споживчого кредиту від 29.08.2019 року отримав картку типу преміальна картка World Elite з кредитним лімітом до 400 000 грн.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі.

У зв`язку з порушенням відповідачем виконання зобов`язань за вказаним договором утворилася заборгованість, яка станом на 04 березня 2020 року становить 488 742,58 грн, яка складається із: 419773,79 грн заборгованість за кредитом; в т.ч. 419773,18 грн заборгованість за поточним тілом кредита; 60 349,61 грн заборгованість за простроченим тілом кредита; 28628,49 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 40 340,30 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Позивач зазначив, що кредитодавець на власний розсуд може вимагати від боржника будь яку частину заборгованості за кредитом.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 26.09.2018 року у розмірі 419 773,79 грн, що утворилась станом на 04.03.2020 рік та судовий збір у розмірі 6296 грн.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2022 року заявлені вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 26.09.2018 в розмірі 419773,79 грн непогашеного тіла кредиту, судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 6296, 61 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги банку задовольнити частково, стягнувши з відповідача на користь позивача 86659,13 грн.

В апеляційній скарзі скаржник не заперечує щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, але зазначає, що при визначенні суми такої заборгованості, суду першої інстанції необхідно було врахувати, що відповідач в період з 29.08.2018 року по 30.08.2019 року користувався кредитними коштами на суму 444 591,19 грн та здійснив погашення по кредиту на суму 328 336,57 грн, тобто розмір заборгованості за кредитним договором ОСОБА_1 складав 116 254,62 грн.

30.08.2019 року скаржнику було встановлено кредитний ліміт в сумі 400 000 грн. У період з 01.08.2019 року по 04.03.2020 року відповідач користувався кредитними коштами на суму 52 894,62 грн та здійснив погашення кредиту на суму 113 950,50 грн, тобто розмір переплати за кредитним договором складав 29 595,40 грн. Зазначив, що загальний розмір заборгованості за кредитним договором відповідача за період з 29.08.2018 року по 04.03.2020 року складає 86 659,13 грн.

Скаржник посилається на те, що звертаючись із даним позовом, банк просив суд, окрім заборгованості за кредитом, стягнути заборгованість за нарахованими відсотками та заборгованість за простроченими відсотками. Судом першої інстанції було вказано, що зі змісту анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не вбачається, що вона містить будь-які дані про суму кредиту чи кредитний ліміт, але при цьому у позовній заяві зазначено, про право банку змінювати кредитний ліміт. Скаржник не погоджується з таким твердженням суду першої інстанції, оскільки кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, а посилання суду на зміст позовної заяви, як на доказ не відповідає вимогам законодавства. Вказав, що в анкеті-заяві від 26.09.2018 року відсутні умови договору щодо процентів за користування кредитом.

Посилається на те, що матеріали справи не містять підтверджень того, що підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, відповідач ознайомився та погодився саме з цим витягом з тарифів та умовами розрахунків, а також те, що вказані документи на момент отриманням ним кредитних коштів містили умови щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та саме у зазначеному розмірі та порядку нарахування.

Скаржник зазначив, що судом першої інстанції не враховано правові позиції щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладені в постановах Верховного суду срві№175/4576/14-ц, №591/ 135/7 та Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року у справі №342/18017.

Судом першої інстанції не враховано, що позивач не надав суду доказів щодо підстави стягнення процентів. Паспорт споживчого кредиту не може братися до уваги, оскільки паспорт споживчого кредиту є переддоговірною інформацією.

До апеляційної скарги додано попередній (орієнтовний)розрахунок витрат на правову допомогу.

У відзиві на апеляційну скарг АТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу не визнав, вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не має.

У судовому засідання представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , підтримала апеляційну скаргу, посилаючись на доводи, викладені в апеляційній скарзі.

У судовому засіданні представник позивача АТ КБ Приватбанк апеляційну скаргу не визнав, вважає, що оскаржуване рішення відповідає вимогам закону.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.

Відповідно до положень статті 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач користувався картковим рахунком та кредитними коштами. Сума заборгованості позичальника по тілу кредиту відображена у наданих банком розрахунках. Відповідач користувався кредитними коштами, первісний кредитний ліміт змінювався, відповідачем періодично проводилося погашення заборгованості за тілом кредиту та дійшов висновку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 419773, 79 грн.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не в повній мірі відповідає встановленим по справі обставинам та вимогам закону, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26 вересня 2018 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 укладено договір б/н, згідно з умовами якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку.

У анкеті-заяві про приєднання до Умов і Правил надання банківських послугу ПриватБанку відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послугу ПриватБанку, Тарифами складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. Із заяви, підписаної відповідачем, вбачається, що вона ознайомилася та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку. Процентна ставка в анкеті-заяві не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування преміальних кредитних карток та Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.

Згідно з розрахунком заборгованості за договором кредиту станом на 04 березня 2020 року становить 488 742,58 грн, яка складається із: 419773,79 грн заборгованість за кредитом; в т.ч. 419773,18 грн заборгованість за поточним тілом кредита; 60 349,61 грн заборгованість за простроченим тілом кредита; 28628,49 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 40 340,30 грн заборгованість за простроченими відсотками.

До позовної заяви долучено паспорт споживчого кредиту, який підписано відповідачем.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної ооби на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (у цьому випадку АТ КБ «ПриватБанк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України, в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, у розрахунку заборгованості зазначив заборгованість за нарахованими та простроченими відсотками, заборгованість за поточним тілом кредиту, заборгованість за простроченим тілом кредиту та просив стягнути заборгованість за кредитом у розмірі 419773, 79 грн.

Витягом з Умов та правил надання батьківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https:// www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розуміла відповідачка та ознайомилась і погодилась з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема, саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

Колегія суддів вважає, що в цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (26 вересня 2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (30 березня 2020 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме доданий до позовної заяви витяг з Умов, які надав банк, відповідач розумів та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Такий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

Що стосується паспорту споживчого кредиту, який додано позивачем до позовної заяви, колегія суддів виходить з наступного.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті (частина друга статті 9 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця (стаття 13 Закону України «Про споживче кредитування», в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20.

З огляду на викладене та враховуючи, що фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів і висновок суду в цій частині правильний.

Про те судом першої інстанції не враховано, що відповідачем частково вносилися грошові кошти на погашення кредитної заборгованості. Суд не звернув увагу, що згідно розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, позивачем проводилося автоматичне списання коштів на погашення заборгованості за кредитом та відсотками.

Заперечуючи наявність заборгованості у розмірі 419773, 79 грн за договором б/н від 26 вересня 2018 року відповідач в апеляційній скарзі навів контррозрахунок, який обґрунтований з посиланням на те, що відповідачем банку повернуто більше коштів ніж фактично витрачено та зазначив, що заборгованість складає 86659, 13 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст. 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Разом з тим, в обґрунтування розміру заборгованості позивачем до позовної заяви додано розрахунок (а.с.6-7), відповідно до якого заборгованість відповідача становить 488 742,58 грн, яка складається із: 419773,79 грн заборгованість за кредитом; в т.ч. 419773,18 грн заборгованість за поточним тілом кредита; 60 349,61 грн заборгованість за простроченим тілом кредита; 28628,49 грн заборгованість за нарахованими відсотками; 40 340,30 грн заборгованість за простроченими відсотками.

Згідно виписки порахунку (а.с.8-11) відповідачем сплачено на картку за користування кредитними коштами (погашення кредиту) на суму113841, 17 грн.

Відповідачем суду не надано будь-яких доказів на спростування достовірності наданого банком розрахунку або помилковості обрахованої заборгованості за простроченим тілом кредиту, яка підтверджується первинними банківськими документами. А надані відповідачем власні розрахунки не спростовують розміру заборгованості за тілом кредиту, яка визначена позивачем у наданому суду розрахунку, який є чітким, зрозумілим, узгоджується з випискою по рахунку і приймається апеляційним судом як належний, допустимий і достовірний доказ.

Враховуючи, що відповідачем здійснено погашення кредитних коштів на суму 113841, 17 грн, то розмір заборгованості складає 305932, 62 грн (419773, 79 грн -113841, 17 грн)

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно ч.4 ст.376 ЦПК Україні зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення підлягає зміні в частині стягнення заборгованості за кредитом. З ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягає стягненню заборгованість за кредитом у розмірі 305932, 62 грн та скасуванню в частині стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат по сплаті судового збору.

Колегія судді не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що суд у рішенні послався на постанови Івано-Франківського апеляційного суду, оскільки ця обставина не є підставою для скасування судового рішення. При цьому колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК україни при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду. У даній справ суд першої інстанції обґрунтовано послався на висновок Великої палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справ №342/180/17.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 10 ст.141 ЦПК України встановлено, що при частковому задоволенні позову, у випадку покладання судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

АТ КБ «Приват Банк» за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 6296, 61 грн.

ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 7495, 07 грн.

При частковому задоволенні заявлених вимог позивач на його користь з відповідача підлягав би сплаті судовий збір у розмірі 4588, 98 грн.

При частковому задоволенні апеляційної скарги відповідача на його користь підлягав би стягненню судовий збір у розмірі 5462, 43 грн. З урахуванням положень ч.10 ст.141 ЦПК України з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 873, 45 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2022 року змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором №б/н від 26.09.2018 року з 419773, 79 грн до 305932, 62 грн.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 вересня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» витрат по сплаті судового збору в розмірі 6296, 61 грн скасувати.

Стягнути з Акціонерного товариства КБ «Приватбанк» ( 01101, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1д, ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 873, 45 грн,

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанов.

Повний текст постанови складено 23 лютого 2023 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.А. Девляшевський

Є.Є. Мальцева