Справа №443/1498/22
Провадження №2-о/443/8/23
РІШЕННЯ

іменем України

31 січня 2023 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Равлінка Р.Г.,

секретар судового засідання Рибакова І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем, -

встановив:

Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в якій просить встановити факт його спільного проживання з ОСОБА_3 у с. Смогів, Стрийського району, Львівської області на день смерті останньої, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Смогів.

В обгрунтування вимог заявник покликається на те, що у с. Смогів Жидачівського району Львівської області (нині Стрийський район), проживали його баба, ОСОБА_3 з дідом, ОСОБА_4 . Як дід, так і баба довший час проживали у с. Луковець-Журівський Рогатинського району Івано-Франківської області, де працювали у місцевому колгоспі і під час розпаювання колгоспних земель отримали державні акти на право власності на земельні ділянки. Із довідки Луковецько-Вишнівської сільської ради Рогатинського району Івано- Франківської області вбачається, що згідно по господарської книги №3 в с.Луковець- Журівський станом на 30 червня 1990 року числилось господарство категорії «колгоспний двір» у якому були зареєстровані і проживали ОСОБА_4 і ОСОБА_3 . Дід з бабою прожили разом однією сім`єю багато років, перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах. Спільних дітей вони не мали, але баба мала свою дочку, його матір - ОСОБА_5 ОСОБА_6 та ОСОБА_5 07.05.1977 зареєстрували шлюб і після реєстрації шлюбу матері присвоєно прізвище батька - ОСОБА_7 . Оскільки як дід так і баба почали хворіти, тому переїхали ближче до дочки у с. Смогів Стрийського району, а тому він змушений був поселитися до них, де проживав без реєстрації з січня 2010 року. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 . Після його смерті відкрилася спадщина на земельний пай, який складається із двох ділянок розміром 0,1669 га згідно державного акту Серія ЯЖ №636746 та розміром 0,8079 га згідно державного акту Серія ЯЖ №636625. ОСОБА_3 , в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини після смерті діда не зверталася, але згідно ч.3 ст.1268 ЦК України вважається такою, що спадщину прийняла. Оскільки ОСОБА_3 проживала разом із ОСОБА_4 , однією сім`єю, вели спільне господарство, тому вона фактично прийняла спадщину після його смерті. Після смерті заявник продовжував проживати із бабою, вони вели спільне господарство, доглядав її аж до смерті, яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті баби він вирішив оформити на себе спадкове майно, яке залишилося після смерті баби, тому він звернувся в нотаріальну контору з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщини, однак йому було відмовлено у зв`язку із пропуском піврічного строку . Зазначає, що він спадщину прийняв, оскільки проживав з бабою більше п`яти років, від спадщини не відмовлявся. Відтак, вважає, що є підстави для встановлення факту спільного проживання, у зв`язку із чим звернувся до суду із даною заявою.

Процесуальні рішення, постановлені по справі.

Ухвалою судді Жидачівського районного суду Львівської області Равлінка Р.Г. від 16.12.2022 цивільну справу прийнято до розгляду та призначено до відкритого підготовчого засідання в порядку загального позовного провадження на 27.12.2022 /а.с.27-28/.

27.12.2022 справу знято із розгляду, у зв`язку із відсутністю електроенергії /а.с.37/.

Розгляд справи по суті відбувся 31.01.2023 за відсутності сторін.

Заяви та клопотання сторін, узагальнення їх доводів та інші процесуальні дії у справі.

Заявник ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, подав заяву в якій розгляд справи просить проводити у його відсутності, але за участі його адвоката Цюмрака М.Д.

Представник позивача ОСОБА_1 адвокат Цюмрак М.Д., будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явився, подав заяву в якій розгляд справи просить проводити у його відсутності, заявлені вимоги підтримує повністю.

Заінтересована особа ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилася, подала заяву в якій справу просить розглядати у її відсутності, вимоги визнає повністю.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9 суду пояснили, що заявник ОСОБА_1 дійсно постійно проживав із ОСОБА_3 до дня смерті.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивачки та свідків, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 14.06.2011, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Смогів Жидачівського району Львівської області у віці 67 років, про що зроблено відповідний актовий запис №23 /а. с. 8/.

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від 23.03.2015, ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Смогів Жидачівського району Львівської області у віці 83 років, про що зроблено відповідний актовий запис №5 /а. с. 9/.

Відповідно до довідки, що видається при оформленні спадщини №690 від 29.03.2021 видана виконкомом Жидачівської міської ради, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживав разом із бабою ОСОБА_3 та дідом ОСОБА_4 у с. Смогів, Жидачівського району Львівської області без реєстрації з січня 2010 року до дня смерті ОСОБА_3 , яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_1 здійснював догляд за своєю бабою та дідом, разом вели спільне підсобне господарство, сплачували комунальні платежі, тобто проживали однією сім`єю. Після смерті діда, ОСОБА_4 , яка наступила ІНФОРМАЦІЯ_3 та після смерті баби, ОСОБА_3 , яка наступила 23.03.2015 займався їх похоронами /а.с.10/

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 від 10.09.2015, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 в с. Голешів Жидачівського району Львівської області, а її матір`ю була ОСОБА_3 /а. с.11/.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 виданого повторно 11.09.2015, ОСОБА_6 , 1955 року народження, одружився із ОСОБА_5 , 1958 року народження, 07.05.1977 виконавчим комітетом Луковецько-Вишнівської сільської ради Рогатинського району Івано-Франківської області, а після одруження дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_7 » /а.с.12/.

Відповідно до постанови державного нотаріуса Жидачівської державної нотаріальної контори №28/02-31 від 12.01.2018, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті його бабусі ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що він пропустив піврічний термін передбачений цивільним законодавством на подання заяви /а. с.16/.

При вирішенні вимог судом підлягають застосуванню наступні норми чинного законодавства.

В силу вимог ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Приписами Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно роз`яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину, для оформлення права на пенсію в зв`язку із втратою годувальника.

Відповідно до ч. 1 ст.1221ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.ст.1268,1269,1270 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її; спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини.

У статті 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов`язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України(статті 1218,1231 ЦК України).

Згідно з частиною другою статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

За змістом статті 1268 ЦК України порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того, чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Так, відповідно до частин третьої і четвертої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї.

Місцем проживання фізичної особи згідно з частиною першою статті 29 ЦК України є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Статтями 2,3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачено, що реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік.

Таким чином, відсутність реєстрації місця проживання заявника за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані заявником та оцінені судом.

Аналогічний висновок викладений Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові у справі № 484/747/17 від 10 січня 2019 року.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, яка визначає критерії законності та обґрунтованості рішення, а також ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Оцінка доказів судом та висновки суду за результатами розгляду справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України). Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1ст. 81 ЦПК України), крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі.

Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Пленум Верховного Суду України у пункті 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, котрі мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку усіх доказів.

Надані заявником докази суд визнає належними та допустимими, достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета заявлених вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність прав на спадкове майно.

Встановлення факту спільного проживання разом із спадкодавцем необхідно заявнику для отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, так як відповідно до ч. 3 ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Беручи до уваги, що заявник позбавлений можливості реалізувати своє право на спадкування в інший спосіб, окрім як встановлення у судовому порядку факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, суд дійшов висновку, що заяву слід задовольнити та встановити факт постійного проживання постійного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 у с. Смогів, Стрийського району, Львівської області на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього, що наступила 23.03.2015

Керуючись статтями 4, 5, 12, 13, 81, 258, 259, 263-265, 268,293, 315 ЦПК України, суд,

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 з ОСОБА_3 у с. Смогів, Стрийського району, Львівської області на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останнього, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до частини 6 ст. 259 та частини 1 ст. 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на п`ять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення складено 03.02.2023.

Суддя Р.Г. Равлінко