Справа № 216/2941/20
провадження 2/216/260/23
РІШЕННЯ

іменем України

18 січня 2023 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого - судді Кузнецова Р.О.,

за участю секретаря судового засідання Романової В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 приміщення суду у м. Кривому Розі, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про захист прав споживача,

встановив:

Комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» звернулось до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа» (далі - КПТМ «Криворіжтепломережа»), засновником та власником якого є орган місцевого самоврядування в особі Криворізької міської ради, створене з метою отримання прибутку в результаті діяльності з виробництва, транспортування, постачання та реалізації теплової енергії споживачам м. Кривого Рогу для потреби опалення та гарячого водопостачання. На виконання своєї статутної мети КПТМ «Криворіжтепломережа» здійснює постачання теплової енергії відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 . Так як будинок є багатоповерховим, опалення до квартири відповідачів здійснюється від транзитних трубопроводів житлового будинку і є невід`ємною частиною системи опалення вказаного будинку, це свідчить про те, що відповідачі отримують теплову енергію. Доказами подачі теплової енергії до будинку є акти про подачу теплоносія та про його відключення, копії яких додаються. КПТМ «Криворіжтепломережа» відповідно до приписів Закону України «Про природні монополії» відноситься до суб`єктів природної монополії. Як монополіст такої природної монополії, згідно зі ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», позивач не має права відмовити споживачу теплової енергії у забезпеченні його тепловою енергією за наявності можливостей на приєднання споживача до теплової енергії. Заборгованість відповідача за постачання теплової енергії згідно з розрахунку заборгованості за період з 01.05.2016 по 01.02.2020 складає 21108,87 грн. На даний час відповідачі продовжують ухилятись від виконання своїх зобов`язань і не погашають заборгованість, що є порушенням законних прав ті інтересів КПТМ «Криворіжтепломережа», у зв`язку з чим позивач просив задовольнити позов.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надали до суду відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що позивач не надав до суду доказів своєї цивільної правоздатності та дієздатності як юридичної особи, а також доказів свого права здійснювати господарську діяльність у сфері природних монополій з транспортування теплової енергії та на суміжних ринках з виробництва та постачання теплової енергії протягом спірного періоду з 01.05.2016 по 01.02.2020. Подавши 02.06.2020 до суду позов, позивач пред`явив вимоги, частина яких заявлена поза межами загального строку позовної давності, тобто за період більше, ніж за три роки, який обчислюється з 03.03.2020. Крім того, позивач в позовній заяві не зазначило обсягу спожитої відповідачами теплової енергії. Також, доданий до позову розрахунок заборгованості не є належним доказом у справі, оскільки не підтверджує факт надання відповідачам відповідних послуг. Разом з цим, відповідачі зауважили, що між ними та позивачем відсутній письмовий договір на надання протягом спірного періоду відповідних комунальних послуг. Також, додані до позовної заяви докази, зокрема акти, є неналежними, оскільки їх було складено за відсутності відповідачів чи уповноважених представників, а також в них не зазначено відомості про відповідні показники встановлені за адресою: АДРЕСА_1 , групового приладу опалення на початок та кінець відповідних періодів; відсутні відомості про характеристики та відповідність групового приладу обліку опалення; а також вказані акти складені не державною мовою. Крім того, відповідач ОСОБА_1 заявив клопотання про застосування строків позовної давності.

Відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із зустрічною позовною заявою до комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про захист прав споживача. В обгрунтування уточнених вимог зазначено, що КПТМ «Криворіжтепломережа» не надало суду жодного належного доказу, які б обґрунтовували наявність права вимоги. Також, КПТМ жодного разу у спірний період не виконало свій обов`язок щодо надання відповідачам своєчасної, доступної та достовірної інформації про кількість (обсяг) теплової енергії, зафіксованої належним чином по квартирі АДРЕСА_2 у відповідні дні, місяці, роки спірного періоду згідно з п. 3 ч. 1 ст. 15 та ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» та абз. 5 ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про теплопостачання». Таким чином відповідач застосовує заборонену нечесну підприємницьку діяльність, а саме: 1) порушення права позивачів на свободу вибору продукції та нав`язування їхньої продукції, якої вони не замовляли, якість якої не підтверджена у встановленому законом порядку, ціна якої (тариф) не відповідає вимогам законодавства; обсяги (кількість) якої не визначено у зв`язку з відсутністю відповідного письмового договору; ненадання позивачам своєчасної, доступної та достовірної інформації про кількість (обсяги) відповідної продукції, зафіксованої належним чином протягом спірного періоду; 2) примушування позивачів зі сторони відповідача до виконання ними не передбачених законодавством цивільно-правових зобов`язань, шляхом втручання в їхнє особисте життя, створення загрози вчинення незаконних і неправомірних дій щодо примусового позбавлення їхнього майна (грошових коштів), вимоги оплати продукції КПТМ в умовах відсутності їхньої прямої і недвозначної згоди на її придбання за умов відсутності укладеного з ними письмового договору. Крім того, протягом спірного періоду КПТМ ухилялось від виконання своїх зобов`язань щодо підготовки та укладання зі споживачем договорів про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов їх виконання згідно з Типовим договором, у зв`язку з чим, КПТМ самостійно, незаконно звільнило себе від юридичної відповідальності перед споживачами і виключило реалізацію споживачами своїх законних прав; КПТМ самостійно наділило себе незаконними правами: встановлювати жорсткі обов`язки для споживачів; надавати послуги на власний розсуд, у непередбачуваних законодавством випадках залучати до виробництва продукції третіх осіб без відома та згоди споживачів. За таких обставин, позивачі просили суд: зобов`язати КПТМ «Криворіжтепломережа» виконати визначений п. 3 ч. 1 ст. 15 та ч. 2 ст. 15 ЗУ «Про захист прав споживачів» обов`язок щодо надання їм доступної та достовірної інформації про кількість (обсяг) теплової енергії, зафіксованої належним чином по квартирі АДРЕСА_2 у відповідні дні, місяці, роки спірного періоду з 01.05.2016 по 01.02.2020 згідно з абзацом 5 ч. 2 ст. 25 ЗУ «Про теплопостачання», адже ціна первісного позову безпосередньо пов`язана із зазначеною інформацією, що може підтвердити або унеможливити задоволення вимог первісного позову.

Представник відповідача за зустрічним позовом надав до суду письмовий відзив, в якому просив відмовити в задоволенні вимог, у зв`язку з їх необгрунтованістю та недоведеністю.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що первісний позов підлягає задоволенню, а зустрічна позовна заява є необґрунтованою та не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

За приписами ст. 263 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

При цьому згідно роз`яснень, наданих Пленумом Верховного Суду України у п. 2 постанови від 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 3 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 10 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Суд, дослідивши наявні матеріали справи, дійшов до наступних висновків.

Згідно зі ст. 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Судом встановлено, що відповідач по справі ОСОБА_1 є власником квартири розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , а відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за даною адресою.

На ім`я ОСОБА_1 відкрито особовий рахунок № НОМЕР_1 з отримання комунальних послуг, які надаються позивачем за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до п.18 Правил «Надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, плата за послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунком.

На підставі ст.ст. 67, 68 ЖК України та п. 30 Правил надання послуг по централізованому опаленню, наданню холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року №630, відповідач зобов`язаний своєчасно, щомісячно вносити плату не лише за квартиру, але й за комунальні послуги, а саме: централізоване опалення за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ч. 2 ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про теплопостачання», споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до ст.25 вищезазначеного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії заборгованість стягується в судовому порядку.

За положеннями ст. 901 ЦК України передбачено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктами 1, 2, 4 ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Судом встановлено, що договір на надання послуг з постачання теплової енергії між КПТМ «Криворіжтепломережа» та відповідачами по справі не укладався, але теплова енергія у квартиру, надавалась належним чином, заяву про відключення від теплопостачання (скарг про надання послуг не належної якості) відповідачі не надавали, таким чином, останні знаходяться у фактичних договірних відносинах з КПТМ «Криворіжтепломережа».

Згідно з розрахунком по особовому рахунку № НОМЕР_1 по отриманню комунальних послуг, які надаються позивачем, за адресою: АДРЕСА_1 , утворилась заборгованість за послуги з постачання теплової енергії за період з 01.05.2016 по 01.02.2020 в сумі 21108,87 грн.

Відповідачам проводились нарахування відповідно до тарифів на теплову енергію, які затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг.

Крім того, ст.ст. 11, 526 ЦК України договір не є єдиною підставою виникнення правовідносин між сторонами.

У даному випадку підставою для виникнення взаємних прав та обов`язків між сторонами по справі є акти про подачу теплоносія та про його відключення.

Відмова відповідачів сплачувати заборгованість за використану теплову енергію веде до неможливості розрахунків позивача з постачальником енергетичних ресурсів, що значною мірою погіршує фінансове та економічне становище енергетичних галузей, паралізує їх діяльність. У зв`язку з цим, позивачу значною мірою обмежуються ліміти на постачання природного газу та електроенергії, що спричиняє позивачу шкоду у великих розмірах.

Відповідно до ст.322 ЦК України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить.

Виходячи з наведених норм матеріального права, суд приходить до висновку, що відсутність договору між позивачем та відповідачами не позбавляє останніх обов`язку сплачувати комунальні послуги, пов`язані з утриманням майна, яке перебуває у їх власності, користуванні.

Викладене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, висловленим у постанові від 30 жовтня 2013 року у справі № 6-59цс13.

Дослідивши заяву відповідача ОСОБА_1 про застосування позовної давності, суд вважає що вона підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Позивач звернувся до суду із вимогами про стягнення заборгованості за період з 01.05.2016 по 01.02.2020.

Статтею 257 ЦК України передбачено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до частин 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Між тим, відповідач ОСОБА_1 , звернувшись до суду з заявою, просив суд застосувати строки позовної давності до заявлених позивачем вимог про стягнення заборгованості.

Згідно зі ст.ст. 256, 257 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що «позовна давність це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу» (пункт 570 рішення від 20 вересня 2011 року за заявою №14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»; пункт 51 рішення від 22 жовтня 1996 року за заявами №22083/93 та №22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»).

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Оскільки характер правовідносин, що склалися між сторонами передбачає внесення оплати за фактичного надані послуги з теплопостачання шляхом здійснення періодичних щомісячних платежів, то строк позовної давності повинен обраховуватися щодо кожного платежу окремо.

Таким чином, стягненню на користь позивача підлягають суми, що були нараховані у межах трирічного строку позовної давності, з урахуванням того, що позов був поданий 02.06.2020, тобто період з 02.06.2017 по 01.02.2020, що відповідно до наданого представником позивача розрахунку заборгованості за вказаний період складає 19289,11 грн.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.

Застосування строків позовної давності є спільною рисою правових систем Держав - учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що які відбули у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. THE UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), №66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).

Відповідно до статті 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість може бути стягнута в межах трьохрічного строку, що передував зверненню до суду із позовною заявою, тобто з 02.06.2017 по 01.02.2020, що становить 19289,11 грн.

Відповідачами до суду не надано доказів та відповідно оформлених претензій щодо неналежної якості наданих послуг, як і в цілому не наведено ніяких фактів невиконання позивачем вказаних вище послуг.

Відповідно до ст. 541 ЦПК України, солідарний обов`язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов`язання. Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України,у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

За таких обставин, оцінивши докази надані позивачем, суд приходить до висновку, що позовні вимоги комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послугу з постачання теплової енергії, підлягають частковому задоволенню, оскільки встановлено, що позивач є надавачем послуг з постачання централізованого опалення, ним були надані відповідні послуги відповідачам, як споживачам таких послуг, наведені ним розрахунки розміру боргу здійснені за встановленими тарифами, всупереч вимогам чинного законодавства, відповідачі своєчасно не здійснювали оплату спожитих послуг, що сприяло накопиченню боргу та порушує права та законні інтереси позивача, з відмовою від отримання послуг не зверталися.

Щодо вимог зустрічної позовної заяви, суд прийшов до таких висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЗУ «Про захист прав споживачів» захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Перевірка достовірності доказів проводиться судом у процесі дослідження доказів. Суд визнає достовірними докази, якщо за результатами перевірки та дослідження цих доказів підтверджується правильність відомостей, які в них містяться.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Разом з цим, матеріали справи не містять жодних доказів, які б підтверджували незаконність та неправомірність дій представників комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа», які б відповідали вищевказаним критеріям щодо їх достатності, належності та допустимості, і тим самим підтверджували обставини порушення відповідачем ЗУ «Про захист прав споживачів», саме на тих умовах які заявлені позивачами.

Відповідачам проводились нарахування відповідно до тарифів на теплову енергію, які затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, а саме: з 01.05.2015 затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії - 720,15 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії - 21,77 грн за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з ПДВ), з централізованого постачання гарячої води: за умови підключення рушникосушильників до систем гарячого водопостачання 42,88 грн за 1 куб. м (з податком на додану вартість); за відсутності рушникосушильників 39,67 грн за 1 куб. м (з податком на додану вартість). з 01.07.2016 по 03.11.2016 затверджено постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 зі змінами згідно постанови НКРЕКП №1101 від 09.06.2016 з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії 1411,77 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії 42,69 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість); з 04.11.2016 затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №1171 від 31.03.2015 зі змінами згідно з постановою НКРЕКП №1782 від 06.10.2016 з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії 1417 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії 51,63 грн. за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість); з 09.07.2017 затверджені постановою Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №784 від 15.06.2017 зі змінами згідно постанови НКРЕКП №1171 від 31.03.2015 з централізованого опалення: для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії 1393,27 грн/Гкал (з податком на додану вартість); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії 50,73 грн за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення (з податком на додану вартість); з 31.12.2017 згідно з постановою від 28.12.17 №1536 «Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг, від 31 березня 2015 року № 1171», для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії 1424,96 грн/Гкал, з урахуванням податку на додану вартість (у тому числі: паливна складова 1070,27 грн/Гкал; решта витрат, крім паливної складової 354,69 грн/Гкал); для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії 67,05 грн за 1 кв. м за місяць протягом періоду надання послуги з централізованого опалення, з урахуванням податку на додану вартість (у тому числі: паливна складова 50,36 грн за 1 кв. м; решта витрат, крім паливної складової 16,69 грн за 1 кв. м)». З 06.10.2018 відповідно до Постанови НКРЕКП від 27.02.2018 №240 «Про внесення змін до постанови НКРЕКП від 31.03.2015 №1171» тариф для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії за 1 Гкал становить 1431,15 грн/Гкал (з ПДВ); тариф для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії становить 67,34 грн. /м? (з ПДВ); з 01.01.2019 відповідно до Постанови НКРЕКП від 10.12.2018 №1752 «Про встановлення тарифів на послугу з централізованого опалення, що надається населенню КПТМ «КРИВОРІЖТЕПЛОМЕРЕЖА», яке є виконавцем цієї послуги» тариф для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії за 1 Гкал становить 1701,19 грн/Гкал (з ПДВ); тариф для абонентів житлових будинків без будинкових та квартирних приладів обліку теплової енергії становить 80,04 грн./кв.м? (з ПДВ).

Таким чином, КПТМ «Криворіжтепломережа» діяло в межах та на виконання своєї статутної мети, здійснюючи постачання централізованого опалення позивачам за адресою: АДРЕСА_1 , на підставі тарифів для абонентів житлових будинків з будинковими та квартирними приладами обліку теплової енергії, затверджених постановами Національної комісії що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг відповідного періоду.

Аналізуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що зустрічні позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Завданням розгляду справи по суті є розгляд та вирішення спору на підставі наявних у справі матеріалів, а також розподіл судових витрат між сторонами, правове регулювання якого міститься в положеннях ст.ст. 141, 142 ЦПК України.

За приписами частини 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою складає 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру мінімальної заробітної плати.

Отже, з урахуванням часткового задоволення первісного позову, з відповідачів на користь позивача підлягає відшкодуванню судовий збір в розмірі 1920,79 грн.

Виходячи з положень ч. 2 ст. 137, п.1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, враховуючи, що в задоволенні зустрічної позовної заяви відмовлено, суд приходить до висновку, що відповідні судові витрати повинні бути покладені на позивачів.

Однак, оскільки позивачів за зустрічним позовом звільнено від сплати судового збору, відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати слід компенсувати за рахунок держави.

Враховуючи викладене та керуючись статтями 525-526 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 12, 13, 77, 81, 89, 141, 264-265 ЦПК України, п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», суд

ухвалив:

Позовну заяву комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з постачання теплової енергії - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» заборгованість за послуги з постачання теплової енергії в розмірі 19289,11 грн (дев`ятнадцять тисяч двісті вісімдесят дев`ять гривень одинадцять копійок).

У задоволенні решти вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» судові витрати у вигляді судового збору в сумі 1920,79 грн (одна тисяча дев`ятсот двадцять гривень сімдесят дев`ять копійок), тобто по 960,40 грн (дев`ятсот шістдесят гривень сорок копійок) з кожного.

У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до комунального підприємства теплових мереж «Криворіжтепломережа» про захист прав споживача відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:

- позивач: комунальне підприємство теплових мереж «Криворіжтепломережа», місцезнаходження: 50099, місто Кривий Ріг, провулок Дежньова, буд. 9, р/р НОМЕР_2 АТ «Ощадбанк», ;

- відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;

- відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: не відомий, місце проживання: АДРЕСА_1 .

Рішення надруковане суддею в одному примірнику.

Суддя Р.О.КУЗНЕЦОВ