Справа № 2-77/1992 Головуючий у 1 інстанції: Федорова О.Ф.
Провадження № 22-ц/811/2998/22 Доповідач в 2-й інстанції: Цяцяк Р. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 січня 2023 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. та Шеремети Н.О.,

за участю: секретаря Цьони С.Ю.;

адвоката Сірого А.В. представника апелянта Михайлової Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 19 жовтня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Оскаржуваною ухвалою відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відновлення втраченого судового провадження у цивільній справі № 2-77/1992 за позовною заявою ОСОБА_2 до виконкому Шевченківської районної Ради народних депутатів м. Львова про визнання права власності на жилий будинок та повернення його з чужого незаконного володіння. Роз`яснено учасникам справи їхнє право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів (а.с. 181-183).

Дану ухвалу оскаржила заявниця ОСОБА_1 .

Апелянт просить оскаржувану ухвалу скасувати, «а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті», покликаючись на порушення норм процесуального права.

Стверджує, що жодних викликів в судове засідання вона не отримувала.

Вважає, що «в оскаржуваній ухвалі взагалі не наведено жодного об`єктивного доказу в обґрунтування … висновку про відмову у відновленні втраченого судового провадження», оскільки «саме суд, а не сторони, вживає заходів для відновлення провадження» (а.с. 196-199).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

У заявах до суду (в тому числі і у заяві про відновлення втраченого судового провадження) заявниця (апелянт) ОСОБА_1 адресою свого місця проживання зазначає АДРЕСА_1 (а.с. 79, 80): будь-яких інших засобів зв`язку з нею (в тому числі телефонного) матеріали справи не містять.

Судова повістка з викликом ОСОБА_1 до суду на 19.10.2022 року, надіслана судом на вищезгадану адресу, повернулася до суду з відміткою про її вручення 08.09.2022 року адресату (а.с. 179).

Як визнав в суді апеляційної інстанції представник ОСОБА_1 , ймовірно цю повістку отримала її сестра.

Частиною 3 статті 130 ЦПК України встановлено, що у випадку, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання.

За вищенаведеного доводи апеляційної скарги з посиланням на те, що заявниця (апелянт) жодних викликів в судове засідання не отримувала, колегія суддів визнає такими, що не можуть прийматися до уваги.

За змістом частини 3 статті 494 ЦПК України, у разі відмови судом у відновленні втраченого судового провадження учасник справи має право на повторне звернення з такою самою заявою за наявності необхідних документів. Як вбачається з наведеного, процесуальний закон обов`язок збору необхідних для відновлення втраченого судового провадження документів покладає також і на заявника, а останній вправі подати до суду клопотання про витребування доказів судом лише у разі неможливості самостійно надати ці докази, зазначивши у цьому клопотанні вжиті заявником самостійно заходи для отримання цих доказів, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цих доказів (частини 1 та 2 статті 84 ЦПК України).

За вищенаведеного доводи апеляційної скарги стосовно того, що «саме суд, а не сторони, вживає заходів для відновлення провадження», також не можуть прийматися до уваги: як такі, що не ґрунтуються на вимогах цивільного процесуального законодавства.

В той же час, в заяві представника ОСОБА_1 до суду про витребування доказів (з їх переліком) не зазначено вжиті заявником самостійно заходи для отримання цих доказів, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цих доказів (а.с. 88).

Незважаючи на це, 07 грудня 2020 року суд першої інстанції своєю ухвалою все ж таки задовольнив клопотання представника ОСОБА_1 та постановив витребувати з установ та організацій, які наведені у цьому клопотанні, всі зазначені у клопотанні докази (а.с. 96-97, 99).

На виконання вищезгаданої ухвали від 07 грудня 2020 року лише ОКП «БТІтаЕО» надіслало до суду інвентаризаційну справу на будинок АДРЕСА_2 (а.с. 111).

Інші ж установи та організації (Державний архів Львівської області та архівний відділ Львівської міської ради) надіслали до суду свої відповіді, у яких виклали причини неможливості надання ними документів, які витребовував суд (а.с. 104, 108).

Апеляційна скарга не містить жодного доводу, який би спростовував (заперечував тощо) наведене у вищезгаданих відповідях Державного архіву Львівської області та архівного відділу Львівської міської ради.

За наведеного доводи апеляційної скарги про необґрунтованість оскаржуваної ухвали також до уваги прийматися не можуть.

В той же час, в оскаржуваній ухвалі заявниці ОСОБА_1 роз`яснено її право на повторне звернення до суду з такою самою заявою - за наявності необхідних документів.

Принагідно колегія суддів вважає за необхідне зауважити про те, що у матеріалах справи, надісланої зі суду першої інстанції, є наявною фотокопія заяви 5 (п`яти) мешканців будинку АДРЕСА_2 (в тому числі і « ОСОБА_3 », а також ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ) на адресу «заступника голови міської ради» Семківа О.І., датованої 25.05.1995 року, зі змісту якої вбачається, що згаданим заявникам добре відомо про рішення «Шевченківського районного народного суду м. Львова від 23 січня 1992 р. за позовом ОСОБА_2 до виконкому Шевченківського р-ну» та його зміст (а.с. 30-31).

А як вбачається зі змісту самого рішення Шевченківського районного народного суду м. Львова від 23 січня 1992 року (оригінал якого є наявним у матеріалах справи; а.с. 1-2), 3 (три) підписанти вищезгаданої заяви (в тому числі і « ОСОБА_6 ») приймали безпосередню участь у розгляді даної справи (№ 2-77/1992 за позовом ОСОБА_2 до виконкому Шевченківської районної Ради народних депутатів м. Львова про визнання права власності на жилий будинок АДРЕСА_2 та повернення його з чужого незаконного володіння) і «покладалися на рішення суду».

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом оскаржувану ухвалу постановлено з додержанням норм процесуального права, а тому приходить до висновку про те, що підстави для скасування цієї ухвали відсутні і апеляційну скаргу на неї слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 19 жовтня 2022 року - без змін.

Постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.

Повну постанову складено 06 лютого 2023 року.

Головуючий: Цяцяк Р.П.

Судді: Ванівський О.М.

Шеремета Н.О.