РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 березня 2023 року м.Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., за участю секретаря судового засідання Бородіної Е.В., представника позивача адвоката Никоненко О.О., представників відповідачів адвокатів Прядко Д.В., Турчинського М.І., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Запоріжжя в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Буцикіна Лілія Олексїївна, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на майно як на частку у майні подружжя, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року позивач в особі свого представника адвоката Никоненко О.О. звернулась до суду з даним позовом, в обґрунтування позовних вимог зазначивши наступне. 20.03.1998 року між позивачем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який було розірвано 21.11.2000 року. Незважаючи на те, що шлюб було розірвано, позивачка з чоловіком, до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 проживали разом, однією сім`єю, мали спільний побут, вели спільно господарство, бізнес, спільно відпочивали.

За час спільного проживання подружжям ОСОБА_5 за спільні кошти придбано наступне майно:

- приміщення 23 за адресою: АДРЕСА_1 ,

- приміщення № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 ,

- будинок за адресою: АДРЕСА_3 ,

-автомобіль Geely Emgrand, д.н. НОМЕР_2 .

Крім того подружжя мало грошові збереження, які розмішені на депозитних рахунках в КБ «Приватбанк», у сумі 19 000 грн., 560 Євро, 5100 доларів США, 3677,72 та 90, 71 грн., 2,17 Євро, 92,91 долара США.

Посилаючись на 60,74 СК України позивач зазначає, що має право на отримання у власність 1/2 частину зазначеного майна.

Крім того, у власності ОСОБА_1 була квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_4 , яка була придбана у 1993 році.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді:

- частини приміщення 23 за адресою: м.Запоріжжя, пл.Профспілок, 1,

- частини приміщення № 87 за адресою: АДРЕСА_2 ,

- частини будинку за адресою: АДРЕСА_3 ,

- автомобіля Geely Emgrand, д.н. НОМЕР_2 .

- коштів на депозитних рахунках в КБ «Приватбанк», а саме у сумі 9 500 грн., 280 Євро, 2550 доларів США,

- коштів на рахунках в КБ «Приватбанк» у сумі 1938,86 та 46 грн., 1,08 Євро, 45,96 доларів США,

- квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 .

Позивач протягом шестимісячного терміну з дня відкриття спадщини звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Іншими спадкоємцями першої черги є відповідачі, діти спадкодавця від першого шлюбу. Відповідачі не визнають позивачку дружиною спадкодавця, спадкоємцем та не визнають, що половина перерахованого майна, окрім квартири за адресою: АДРЕСА_4 , належить їй, оскільки є спільною сумісною власністю позивача та її чоловіка.

Враховуючи, що окрім неї є ще двоє спадкоємців після смерті ОСОБА_1 , вважає, що їй належить 1/3 частина спадкового майна, як спадкоємцю першої черги.

Позивач просить суд встановити факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю в період з 21 листопада 2000 року по 25 квітня 2021 року, визнати за позивачем право власності на

- частини приміщення 23 за адресою: АДРЕСА_1 ,

- частини приміщення № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 ,

- частини будинку за адресою: АДРЕСА_3 ,

- автомобіля Geely Emgrand, д.н. НОМЕР_2 ,

- коштів на депозитних рахунках в КБ «Приватбанк», а саме у сумі 9 500 грн., 280 Євро, 2550 доларів США,

- коштів на рахунках в КБ «Приватбанк» у сумі 1938,86 та 46 грн., 1,08 Євро, 45,96 доларів США, як на частку у майні подружжя, та на:

- 1/6 частину приміщення 23 за адресою: м.Запоріжжя, пл.Профспілок, 1

- 1/6 частини приміщення № 87 за адресою: м.Запоріжжя, пр.Соборний, б. 186

- 1/6 частини будинку за адресою: АДРЕСА_3 ,

- 1/6 частину автомобіля Geely Emgrand, д.н. НОМЕР_2 ,

- 1/6 частину коштів на депозитних рахунках в КБ «Приватбанк»,

- 1/6 частину коштів на рахунках в КБ «Приватбанк»;

- 1/3 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом.

23.12.2021 року від відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову. Відповідач вважає недоведеними позовні вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю, оскільки жодних доказів на підтвердження даних обставин не надано. Крім того, нерухоме майно, про яке зазначено у позові є особистою власністю спадкодавця, оскільки набуто ним на підставі договорів дарування. Інше майно придбано за особисті кошти спадкодавця. Позовні вимоги про визнання права власності у порядку спадкування за законом вважає необґрунтованими, оскільки позивач не відноситься до спадкоємців першої черги за законом, в той час як спадщина прийнята спадкоємцями першої черги за законом, дітьми спадкодавця.

08.06.2022 року від відповідача ОСОБА_3 надійшли додаткові письмові пояснення разом з клопотанням про виклик свідків.

Інших заяв по суті справи не надходило.

Ухвалою судді від 04.10.2021 року позовну заяву ОСОБА_2 залишено без руху, надано 10-денний строк для усунення недоліків позовної заяви.

01.11.2021 року на виконання ухвали судді надійшла уточнена позовна заява з виправленими недоліками.

Ухвалою судді від 12.11.2021 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_2 , відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження, встановлено сторонам по справі строки для подання заяв по суті справи, витребувано від приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Буцикіної Л.О. засвідчену належним чином копію спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_1

03.12.2021 року на виконання ухвали суду приватним нотаріусом надано копію спадкової справи №20/2021, заведеної після смерті ОСОБА_1 (т.1 а.с. 56)

Ухвалою суду від 04 липня 2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до судового розгляду по суті, відмовлено в задоволенні клопотання представника позивача про призначення у справі посмертної судової психіатричної експертизи психічного стану ОСОБА_1 , відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про виклик свідка ОСОБА_6 .

Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 01.11.2022 року відмовлено в задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 на ухвалу суду від 04.07.2022 року в частині відмови в задоволенні клопотання представника позивача про призначення посмертної судової психіатричної експертизи.

Ухвалою суду від 08.12.2022 року відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про виклик свідка ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 06.02.2023 року залучено до участі у справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_4 .

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги на підставах викладених у позові, просить позов задовольнити у повному обсязі. Представник позивач пояснив, що позивач з ОСОБА_1 перебувала у шлюбі та до його смерті не знала, що шлюб розірвано. Весь цей час вони жили разом у м.Запоріжжя, після смерті ОСОБА_1 позивач переїхала до м.Києва. Зазначає, що ними під час спільного проживання за спільні кошти було придбано нерухоме майно, у якому їй належить 1/2 частина, як частка у спільному майні подружжя. Крім того, після смерті ОСОБА_1 , вона, як дружина, претендує на спадщину як спадкоємець першої черги, на 1/3 частину спадкового майна. Просить позов задовольнити.

Відповідачі та їх представники у судовому засіданні проти позову заперечували. Вважають недоведеним факт спільного проживання позивача та ОСОБА_1 після розірвання шлюбу та до смерті спадкодавця. Відповідачі пояснили, що їх батько перебував у шлюбі з позивачкою 2 роки, до 2000 року, потім розлучились і більше разом не проживали. Батько відповідачів мешкав періодично у належній квартирі на АДРЕСА_5 , або у будинку сина, позивач з ним не проживала, речей її ні у квартирі, ні у будинку не було. Позивач не була присутня і на похованні. Окрім того, нерухоме майно, про яке зазначає позивач у позові, не може бути спільною власністю, оскільки належало спадкодавцю на підставі договорів дарування, або придбано до укладення шлюбу з позивачем, тому є особистою власністю спадкодавця. Також вважають необґрунтованими позовні вимоги про визнання права власності в порядку спадкування за законом, оскільки позивач не являється спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_1 , в той час як спадкування спадкоємцями за законом здійснюється почергово, а спадкоємці першої черги, діти спадкодавця, спадщину прийняли.

Третя особа: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Буцикіна Л.О. у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Третя особа ОСОБА_4 у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Згідно раніше наданих пояснень, проти позову заперечувала, вважає позовні вимоги необґрунтованими і недоведеними.

Заслухавши учасників справи, які з`явились в судове засідання, дослідивши письмові докази, суд встановив такі фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин.

20.03.1998 року позивач уклала шлюб з ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про одруження, виданого 20.03.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району м.Запоріжжя, актовий запис № 60 (а.с.14)

21.11.2000 року шлюб між позивачем та ОСОБА_1 розірвано, про що складено актовий запис № 451, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого 07.07.2015 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. У копії свідоцтва зазначено, що воно видано ОСОБА_2 (а.с.15)

За життя ОСОБА_1 було придбано наступне майно:

1. приміщення 23 за адресою: АДРЕСА_1 - на підставі договору дарування квартири від 04.07.2002 року, р.н. 4976, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_1 . На підставі рішення Запорізької міської ради від 30.09.2002 року переведено житлове приміщення- квартира АДРЕСА_6 до нежитлового фонду. (т.1 а.с.119,120);

2. приміщення АДРЕСА_7 на підставі договору дарування квартири від 23.07.2004 року р.н. 4584, укладеного між ОСОБА_8 та ОСОБА_1 . На підставі рішення Запорізької міської ради від 28.10.2004 року переведено житлове приміщення- квартира АДРЕСА_7 до нежитлового фонду (т.1, а.с.125-127);

3. будинок за адресою: АДРЕСА_3 на підставі договору дарування від 01.02.2021 року, р.н.81, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (т.1, а.с.121-122);

4. автомобіль Geely Emgrand НОМЕР_2 , право власності зареєстровано 02.07.2014 року.

5. квартира АДРЕСА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.1993 року, укладеного між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 , зареєстрований в реєстрі за № 1-2500 (т.1, а.с.124)

6. Крім того, на ім`я ОСОБА_1 у АТ КБ «Приватбанк» відкрито рахунки, на яких розміщені грошові кошти у сумі 19 000 грн., 560 Євро, 5100 доларів США, 3677,72 та 90, 71 грн., 2,17 Євро, 92,91 долара США.

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно із статтею 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) містить правовий висновок, згідно з яким вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має встановити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).

Отже, підставами для визнання чоловіка та жінки такими, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

На підтвердження факту сумісного проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 в період, зазначений у позові, позивачем надано фотоматеріали копії фотознімків, долучених до уточненої позовної заяви. З досліджених фотознімків неможливо встановити обставини, зазначені в обґрунтування позовних вимог, оскільки вони не містять дати створення і жодним чином не підтверджують обставин, викладених у позові.

Жодних інших доказів на підтвердження факту спільного проживання позивачем не надано. Доводи позивача про те, що про розірвання шлюбу вона дізналась вже після смерті ОСОБА_1 не відповідають дійсності, оскільки як встановлено з матеріалів справи, у 2015 році позивачем отримано свідоцтво про розірвання шлюбу, видане на її ім`я. Позивачем не надано доказів і в судовому засіданні не встановлено обставин спільного проживання, адреси такого проживання, спільного бюджету, участі у спільних витратах на утримання житла, надання взаємної допомоги, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.

Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них, як на підставу своїх вимог та заперечень (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).

Враховуючи вищенаведені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про встановлення факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю в період з 21.11.2000 року по 25.04.2021 року не підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на частину належного ОСОБА_1 майна, як на частку у майні подружжя, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Як встановлено судом, право власності на приміщення 23 за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , будинок за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_1 набуто на підставі договорів дарування, на квартиру АДРЕСА_8 на підставі договору купівлі-продажу від 02.04.1993 року, укладеного до реєстрації шлюбу. Право власності на автомобіль зареєстровано у 2014 році, рахунки, на яких розміщені грошові кошти відкрито в період 2016-2021 року.

Враховуючи, що право власності на приміщення 23 за адресою: АДРЕСА_1 , приміщення № НОМЕР_1 за адресою: АДРЕСА_2 , будинок за адресою: АДРЕСА_3 ОСОБА_1 набуто на підставі договорів дарування, зазначене майно відповідно до ст. 24 КпШС України, ст. 57 СК України є особистою власністю ОСОБА_1 .

Також у власності ОСОБА_1 був автомобіль та грошові кошти на банківських рахунках.

Враховуючи підставу набуття права власності на зазначене нерухоме майно, а саме на підставі договорів дарування, та період набуття права власності на автомобіль та грошові кошти, а саме після розірвання шлюбу, а також ту обставину, що під час судового розгляду не встановлено факту проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю після розірвання шлюбу та до смерті ОСОБА_1 , підстави для задоволення позовних вимог про визнання права власності на майно, як на частку у майні подружжя відсутні, оскільки вказане майно є особистою власністю ОСОБА_1 .

При вирішенні позовних вимог про визнання права власності на 1/3 частину спадкового майна у порядку спадкування за законом, судом встановлені наступні обставини.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_1 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 , виданого 27.04.2021 Вознесенівським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного регіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис № 666 від 27.04.2021.

Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

З інформаційної довідки № 64564494 від 29.04.2021 року вбачається, що заповіти від імені ОСОБА_1 відсутні. Відповідно до інформації, наданої АТ КБ «Приватбанк» заповідальні розпорядження по банківським вкладам відсутні. Отже, право на спадкування після смерті ОСОБА_1 одержують спадкоємці за законом.

З матеріалів спадкової справи № 20/2021 року вбачається, що із заявами про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_1 до приватного нотаріуса 29.04.2021 року звернувся син спадкодавця ОСОБА_3 . ОСОБА_1 , син спадкодавця, 29.04.2021 року звернувся до приватного нотаріуса з заявою про відмову від спадщини після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_1 на користь сина ОСОБА_3 .

27.09.2021 року з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_1 звернулась позивач ОСОБА_2 .

25.10.2021 року ОСОБА_2 звернулась до нотаріуса за заявою, в якій повідомила, що незважаючи на розірвання шлюбу, вона зі спадкодавцем проживали разом однією сім`єю до його смерті та повідомила про звернення до суду з позовом про визнання права власності на спадкове майно та просила зупинити вчинення нотаріальних дій за спадковою справою.

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Таким чином, спадщину після смерті ОСОБА_1 прийняв спадкоємець першої черги- син спадкодавця, ОСОБА_3 . Інший спадкоємець першої черги, син спадкодавця ОСОБА_1 , відмовився від спадщини у відповідності до ст. 1274 ЦК України на користь іншого спадкоємця за законом першої черги - ОСОБА_3 .

За змістом ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Враховуючи, що під час судового розгляду не встановлено обставин щодо спільного проживання однією сім`єю позивача та спадкодавця не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, підстави для визнання позивача спадкоємцем за законом четвертої черги після смерті ОСОБА_1 відсутні.

Також необґрунтованими є доводи позивача про те, що вона має право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_1 , як спадкоємець першої черги, оскільки як встановлено в ході судового розгляду шлюб між позивачем та ОСОБА_1 розірвано у 2000 році, на момент смерті ОСОБА_1 позивач не являлась його дружиною. Таким чином, підстави для визнання позивача спадкоємцем першої черги після смерті ОСОБА_1 відсутні.

Враховуючи, що після смерті ОСОБА_1 спадщина прийнята спадкоємцем першої черги, сином померлого - ОСОБА_3 , підстави для визнання права власності у порядку спадкування за законом за позивачем відсутні.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на майно як на частку у майні подружжя, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом не підлягають задоволенню у повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 5, 12, 13, 19, 7680, 89, 259, 265, 273, 354 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Буцикіна Лілія Олексїївна, ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання права власності на майно як на частку у майні подружжя, визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом залишити без задоволення у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24.03.2023 року.

Суддя В.В.Калюжна