справа № 274/5796/22
провадження № 2/0274/336/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

( заочне)

16.02.2023 року м. Бердичів

Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі: судді Вдовиченко Т.М., за участю секретаря судового засідання Рудич М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердичеві Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу дійсним, визнання права власності,-

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між нею та відповідачем ОСОБА_2 , від імені якого діяв ОСОБА_3 на підставі довіреності від 29.09.2021, реєстраційний №4355 та визнати за нею право власності на зазначений житловий будинок.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що у вересні 2021 між нею та відповідачем було досягнуто домовленості про укладання договору купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 , з приналежними до нього господарськими будівлями. 29.09.2021 р. на виконання вказаних домовленостей вона сплатила відповідачу погоджену вартість нерухомості у сумі 10400 дол. США., що в гривневому еквіваленті становило 276328,00 грн. У зв`язку з відсутністю усіх документів, необхідних для оформлення договору купівлі- продажу на час сплати коштів та наявності заборони на відчуження, накладеної ще 07.07.1977, відповідач 29.09.2021 видав довіреність на ім`я ОСОБА_3 з правом збору документів та продажу вказаного будинку. Відповідач передав їй ключі від будинку, старий технічний паспорт. Маючи доступ до будинку, сплативши за нього всі кошти, розраховуючи на документальне переоформлення будинку вона почала користуватися вказаною нерухомістю та облаштовувати житло. Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області у справі №274/2160/22 вказану заборону було скасовано.

При повторному зверненні до нотаріуса їй було повідомлено, що укласти договір купівлі-продажу житлового будинку на підставі вказаної довіреності неможливо. Це пов`язано з введенням на території України воєнного стану та внесенням ряду змін до законодавчих норм. Тож 31.08.2022 між нею та ОСОБА_3 , який діяв від імені відповідача на підставі довіреності, у простій письмовій формі було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку АДРЕСА_1 .

Згідно роз`яснення нотаріуса, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (зі змінами та доповненнями) нотаріальне посвідчення договорів щодо відчуження нерухомого майна, які укладаються від імені фізичної особи-відчужувача на підставі довіреності, з дня видачі якої минуло більше одного місяця, дозволяється за умови отримання нотаріусом заяви довірителя про підтвердження дії довіреності, справжність підпису на якій засвідчено нотаріусом, консульською установою (дипломатичним представництвом) України або відповідно до законодавства іноземної держави.

Враховуючи рекомендації нотаріуса, вона звернулась до відповідача з відповідним листом, в якому просила надати нотаріально завірену заяву про підтвердження дії довіреності або прибути 05.10.2022 до офісу нотаріуса особисто для нотаріального посвідчення договору. Вказаний лист отримано відповідачем 30.09.2022 особисто, проте, на вказану дату та час відповідач до нотаріуса не з`явився, жодних заяв не надав. Нотаріально засвідчити договір за участі лише повіреної особи теж виявилось неможливим - відсутня заява про підтвердження дії довіреності, а в подальшому строк дії довіреності закінчився. Відповідач ігнорує усі звернення та ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу.

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 14.11.2022 відкрито загальне позовне провадження у справі ( а.с.35).

Ухвалою Бердичівського міськрайонного суду від 17.01.2023 закрито підготовче засідання, справу призначено до судового розгляду ( а.с. 47).

Представник позивачки в судове засідання не з`явилася, подала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, а справу розглянути у її відсутність та відсутність позивачки. Проти заочного розгляду справи не заперечує.

Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, через оголошення на сайті Бердичівського міськрайонного суду.

Судом, відповідно до статті 280 ЦПК України ухвалено проводити заочний розгляд справи.

Враховуючи неявку в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов слід задоволити з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено: що між позивачем ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було досягнуто домовленість про купівлю-продаж житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями АДРЕСА_1 .

При укладенні угоди між ними, було погоджено всі істотні умови купівлі-продажу, вище вказаного будинку, зокрема, щодо ціни, передачі майна у власність та подальшого оформлення договору купівлі-продажу в нотаріальній конторі, що підтверджується договором купівлі-продажу житлового будинку, укладеного в простій письмовій формі 31.08.2022 року ( а.с. 14).

Будинок АДРЕСА_1 належить відповідачу ОСОБА_2 на праві власності, на підставі договору купівлі-продажу від 23.07.1996 року, реєстровий №3-1973 ( а.с. 10).

На підтвердження укладеної угоди, ОСОБА_1 сплатила ОСОБА_2 повну обумовлену вартість вказаного будинку, що становить 10400 дол. США., та в гривневому еквіваленті становило 276328,00 грн., що підтверджується письмовою розпискою ( а.с.12).

31.08.2022 відповідно до Акту прийому - передачі ОСОБА_1 прийняла у ОСОБА_2 , в особі його представника ОСОБА_3 , житловий будинок, що розташований за адресою : АДРЕСА_1 , а також ключі від будинку та технічний паспорт. Сторони домовились, що договір купівлі - продажу житлового будинку буде нотаріально посвідчено у приватного нотаріуса Бердичівського районного нотаріального округу Богатирчука А.М. 05.09.2022 року ( а.с.15).

Як вбачається з письмових пояснень свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , у зв`язку з відсутністю всіх документів, необхідних для оформлення договору купівлі-продажу на час сплати коштів та наявність заборони відчуження спірного будинку, після виконання зобов`язань як продавця, відповідач передав позивачці ключі від будинку та старий технічний паспорт. Маючи намір виїхати закордон, 29.09.2021 ОСОБА_2 видав довіреність на ім`я ОСОБА_3 з правом збору документів та продажу вказаного будинку, реєстровий №4355.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 р. № 164 «Деякі питання нотаріату в умовах воєнного стану» (зі змінами та доповненнями) нотаріальне посвідчення договорів щодо відчуження нерухомого майна, які укладаються від імені фізичної особи-відчужувача на підставі довіреності, з дня видачі якої) минуло більше одного місяця, дозволяється за умови отримання нотаріусом заяви довірителя про підтвердження дії довіреності, справжність підпису на якій засвідчено нотаріусом, консульською установою (дипломатичним представництвом) України або відповідно до законодавства іноземної держави.

В зв`язку зі зміною умов нотаріального посвідчення договорів, нотаріус, за наявною довіреністю не зміг посвідчити договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , оскільки з моменту видачі довіреності минуло більше місяця ( а.с.27).

Позивачка зверталась до відповідача з письмовим проханням, щодо подання заяви довірителя про підтвердження дії довіреності, проте відповідач її прохання проігнорував ( а.с.2122).

У вересні 2022 року закінчився строк дії довіреності, виданої відповідачем на ім`я ОСОБА_3 , що остаточно унеможливило переоформлення спірного будинку ( а.с. 13).

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, яка встановлює правові наслідки недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Згідно зі ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно до ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно зі ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності. Якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 334 ЦК України набуття права власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Положенням абз. 4 п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що у зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України.

Також, Верховний Суд у своїй постанові від 04.03.2019 року у справі № 665/2266/16-ц вказав, що відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення не вимагається. Обов`язковими умовами для визнання такого договору дійсним є: встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину; втрата стороною можливості з будь-яких причин нотаріально посвідчити правочин.

Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що сторонами були виконані усі істотні умови договору, а також, що майно було правомірно придбано позивачкою, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання договору дійсним та визнання права власності на нерухоме майно є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір, сплачений при зверненні до суду, що підтверджено документально в розмірі 3755,68 грн.( а.с. 5).

Що стосується стягнення з відповідача на користь позивачки 5000,00 грн. витрат на правову допомогу, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Як вбачається з аналізу наведених правових норм, документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, на користь якої ухвалене рішення, за рахунок іншої сторони.

При цьому, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21 березня 2018р. у справі № 815/4300/17, від 11 квітня 2018р. у справі № 814/698/16.

Водночас, в обґрунтування витрат на професійну правничу допомогу позивачкою не було подано жодного доказу.

Таким чином, встановивши, що у справі відсутні належні та допустимі докази на підтвердження факту оплати правової допомоги, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленої вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.

Керуючись ст.ст. 4,12-13,76-81,89,133,137,141,211,223,247,258,263-265,280-282,354 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору купівлі - продажу дійсним, визнання права власності - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку, житловою площею 50,2 кв.м., розташований за адресою: АДРЕСА_1 , укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 31 серпня 2022 року, від імені та в інтересах якого діяв ОСОБА_3 на підставі довіреності від 29.09.2021 року, реєстраційний № 4355.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок, житловою площею 50,2 кв.м., з господарськими будівлями (гараж, сарай, літ. Б, погріб, літ. В, вбиральня, літ. Г) розташовані за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3755,68 грн. витрат по сплаті судового збору.

В стягненні витрат на правову допомогу відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 23 лютого 2023 року.

Суддя Т.М. Вдовиченко