У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року Суддя Київського районного суду м. Харкова Шаренко С.Л., розглянувши в порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом демонтажу, зобов`язання не чинити перешкод,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , в якому просила зобов`язати ОСОБА_2 демонтувати металеві двері у приміщенні коридору № 1, демонтувати перегородку у приміщенні вбиральні № 11 і демонтувати душ, що знаходиться в частині приміщення вбиральні № 11, відновити електропровід у кімнаті № 4 до кухонного приміщення № 9 і до ванної кімнати № 10, повернути та встановити газову плиту, з підключенням її до газопроводу, відновити спільний умивальник у кухонному приміщенні, а також зобов`язати ОСОБА_6 усунути перешкоди у користуванні приміщенням АДРЕСА_1 , шляхом поновлення його у первісний стан: демонтувати в побутовій кімнаті № 12 душову кабіну, кухонне та газове обладнання; зобов`язати ОСОБА_5 не чинити їй перешкоди у користуванні кімнатою АДРЕСА_2 .

Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2020 року, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного суду від 13 січня 2021 року, відмовлено у відкритті провадження в частині вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зобов`язання його демонтувати металеві двері у приміщенні коридору № 1, відновити електропровід з кімнати № 4 до кухонного приміщення № 9 та до ванної кімнати № 10, повернути та встановити газову плиту з підключенням її до газопроводу, а також відновити спільний умивальник у кухонному приміщенні.

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 28 вересня 2020 року та постанову Харківського апеляційного суду від 13 січня 2021 року, у зв`язку з чим, справу направлено до Верховного Суду.

Постановою Верховного суду від 26.04.2022 касаційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 28.09.2020 та постанову апеляційного суду від 13.01.2022 залишено без змін.

17.03.2023 ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Харкова з заявою про забезпечення позову, в якому просить суд забезпечити її позов шляхом накладення арешту на : 13/100 частин житлової кімнати № 8 - площею 15,6 м.2 в квартирі АДРЕСА_3 , які належать ОСОБА_3 , 28/100 частин у вигляді 2-х житлових кімнат № 6,7 площею 18,4 м2 та 14,8 м2, які належать ОСОБА_2 , а також заборонити будь-кому вчиняти будь-які дії щодо цих часток, та заборонити органам та посадовим особам, здійснювати державну реєстрацію та відчуження цих часток.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначила, що ОСОБА_3 належить 13/100 частин житлової кімнати № 8, а ОСОБА_8 28/100 житлових кімнат № 6,7 площею 17,7 м2 та 14,8 м.2 в квартирі АДРЕСА_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , на думку позивачки, має бажання скоріше позбутися належного йому майна, про що свідчить його раптова поява в спірній комунальній квартирі, після 1,5 років його відсутності, крім того, позивачка зазначає, що зі слів орендаторів, які винаймають у нього житлові кімнати спірної квартири, ОСОБА_2 пропонував орендарям купити у нього належні йому три кімнати, тому позивач вважає, що відчуження вказаних кімнат, може спричинити утруднення виконання рішення суду в разі задоволення позову. Крім цього, спроба відповідача змінити власника своєї житлової площі, разом з самовільно зайнятими, на думку позивачки, місцями загального користування комунальної квартири, є спробою відповідача уникнути відповідальності за численні порушення законодавства України.

Ознайомившись із доводами заяви про забезпечення позову, розглянувши матеріали справи, приходжу до такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктами 1, 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України встановлено, що позов може бути забезпечено накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Одним із критеріїв обґрунтованості заяви є наявність причинного зв`язку між конкретним видом забезпечення позову, про який йдеться у відповідній заяві, та наслідком у формі потенційної загрози виконанню рішення суду.

Пленум Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року у п. 4 роз`яснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має врахувати наскільки конкретний захід, який пропонується вжити, пов`язаний з предметом позову, наскільки він співрозмірний позовній вимозі, і яким чином цей захід фактично реалізує мету його вжиття.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову.

Крім того, відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного в постанові № 6-605цс16 від 25 травня 2016 року, винесеної за результатами перегляду рішення апеляційного суду м. Києва та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, забезпечення позову по суті це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Метою забезпечення позову, згідно з вказаною постановою, є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Разом з тим, суд враховує, що заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Для належної реалізації завдань цивільного судочинства слугує зокрема те, що відповідно до ст. 124 Конституції України судові рішення є обов`язковим до виконання на всій території України. Таким чином, порушене, невизнане, оспорюване право особи може буде захищене та відновлене тільки після реального виконання рішення суду, яким спір буде вирішено по суті.

Однак, позивачем не надано доказів на підтвердження вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майна на користь третіх осіб. Жодних доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про існування реальних загроз невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, матеріали справи не містять.

Саме лише посилання в заяві про забезпечення позову, на потенційну можливість вчинення дій, що створять перешкоди до виконання судового рішення з огляду на відсутність зареєстрованих заборон на відчуження нерухомого майна без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Наявність реєстрації права власності на спірне нерухоме майно за відповідачами, не є підставою для вжиття заходів забезпечення позову.

Суд до забезпечення позову має підходити зважено, оскільки забезпечення позову може мати наслідком збитки та порушення прав; забезпечення позову має відповідати тій цілі, для якої такий захід слугує, а не бути інструментом зловживання процесуальними правами. Заходи забезпечення позову визначаються виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.

Підстави для забезпечення пред`явленого ОСОБА_1 позову про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом демонтажу, зобов`язання не чинити перешкод із застосуванням обранного позивачем виду у вигляді заборони вчиняти будь які дії з реєстраційних дій нерухомого майна відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, приймаючи до уваги наведені норми процесуального законодавства, з врахуванням роз`яснення Верховного Суду України, виходячи з оцінки обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову з урахуванням розумності, обґрунтованості вимог заявника про забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін; наявності зв`язку між заходом щодо забезпечення позову і предметом позовної вимоги, в тому числі, спроможності заходів, який заявник просить вжити у порядку забезпечення позову, забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів, ураховуючи характер та обсяг позовних вимог, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні вказаної заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. 149-155, 157, 353, 354 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом демонтажу, зобов`язання не чинити перешкод відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Харківського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручені у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвали суду якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Шаренко С.Л.