ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/4808/14-ц Номер провадження 22-ц/814/1762/23Головуючий у 1-й інстанції Жорняк О.М. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хіль Л.М.,

суддів:Пилипчук Л.І., Триголова В.М.,

секретар: Бродська В.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 27 квітня 2021 року, постановлену у складі головуючого судді Жорняк О.М., по цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків),

В С Т А Н О В И В:

У квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії, бездіяльність державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків).

Скарга мотивована тим, що на виконанні у Міськрдйонному відділі державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходилось виконавче провадження № 58334554 відкрите на підставі виконавчого листа № 619/4808/14-ц від 07 Л 2.2017, по стягненню заборгованості зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК». В межах цього виконавчого провадження було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 на праві власності у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів в розмірі - 1471044 (один мільйон чотириста сімдесят одна тисяча сорок чотири) гривні 51 копійка.

Вважала, що арешт був накладений на її майно без законних підстав, порушує її майнові права та жодним чином не забезпечує виконання рішення суду та не відповідає меті виконавчого провадження, з огляду на таке.

Вказувала що, 28.11.2019, державним виконавцем відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану - ПАТ «Родовід Банк».

Положеннями пункту 22 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 встановлено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувану, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувану, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою статті 40 Закону.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (абзац перший частини першої статті 40 Закону).

Згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження № 58334554 станом на теперішній час завершено.

Однак з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 250376523 від 29.03.2021 вбачається, що арешти накладені Міськрайонним відділом державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на все майно скаржниці постановою про арешт майна боржника у ВП № 58334554 не зняті та є чинними.

Тобто прийняття вищевказаної постанови про повернення виконавчого листа стягувану державним виконавцем в порушення вимог законодавства було допущено протиправну бездіяльність, оскільки ним не було виконано послідовні дії щодо зняття арешту з майна боржника у виконавчому провадженні № 58334554.

При цьому ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 10.09.2019 замінено стягувана Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у справі № 619/4808/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №77.1/АА-572.07. Відтак виконавчий документ був повернутий первісному стягувану - ПАТ «Родовід Банк» але на разі стягувача було замінено на його правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал», який, як новий стягувач позбавлений права повторно пред`являти виконавчий лист № 619/4808/14-ц від 07.12.2027 року до виконання, адже рішення на підставі якого був виданий цей виконавчий лист, на разі скасоване, а сума боргу, яка піддягає стягненню з боржника суттєво зменшена. Отже, чинність арешту, накладеного у виконавчому провадженні № 58334554, є безпідставною.

Вказувала, що заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02.06.2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 30.01.2017 року були оскаржені в апеляційному порядку.

Постановою Харківського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року у цивільній справі № 619/4808/14-ц, заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02.06.2015, та рішення Апеляційного суду Харківської області від 30.01.2017, змінені в частині розміру заборгованості, що підлягає солідарному стягненню зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк». Стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 77.1/АА-572.07.2 від 29 серпня 2007 року у розмірі 3755 доларів США 22 центи. В задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 в іншій частині відмовлено.

Отже після набрання законної сили Постанови Харківського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року у справі № 619/4808/14-ц, виконавче провадження №58334554 підлягало закінченню, у зв`язку із чим державний виконавець повинен був винести відповідну постанову про закінчення виконавчого провадження та зняти арешт з майна ОСОБА_1 , чого всупереч нормам чинного законодавства зроблено не було.

Вказувала, що 24.03.2021, було отримано відповідь на адвокатський запит, в якій, повідомлено, що станом на теперішній час виконавчий лист № 619/4808/14-ц від 07.12.2017 року на виконанні у відділі не перебуває. А повернення виконавчого документа стягувану відповідно до ч.2 ст. 37 Закону не передбачає зняття арешту з майна боржника.

Відтак, жодних дій, спрямованих на закінчення виконавчого провадження та зняття арешту зі скаржника, суб`єктом оскарження вчинено не було. Отже, врегулювати питання зняття арешту з майна боржника в позасудовому порядку неможливо, тому вона і звернулася зі скаргою до суду.

На підставі вищевикладеного, просила суд визнати протиправною бездіяльність державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), який здійснював виконавчі дії у виконавчому провадженні № 58334554, щодо не зняття арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження № 58334554 (записи про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 34355028, № 34354613, № 34354111, № 34355335) з майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ); зобов`язати Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в особі його керівника скасувати арешт, накладений в рамках виконавчого провадження № 58334554 на все належне ОСОБА_1 нерухоме та рухоме майно (записи про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 34355028, № 34354613, № 34354111, № 34355335).

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 27 квітня 2021 року скаргу ОСОБА_1 на дії та бездіяльність державного виконавця - задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність державного виконавця Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), який здійснював виконавчі дії у виконавчому провадженні № 58334554, щодо не зняття арешту, накладеного в рамках виконавчого провадження № 58334554 (записи про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 34355028, № 34354613, № 34354111, № 34355335) з майна ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ).

Зобов`язано Міськрайонний відділ державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) в особі його керівника скасувати арешт, накладений в рамках виконавчого провадження № 58334554 на все належне ОСОБА_1 нерухоме та рухоме майно (записи про обтяження у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 34355028, № 34354613, № 34354111, № 34355335).

В апеляційній скарзі начальник Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) О.Пересічанська просить ухвалу скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні скарги, стягнути з ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги, розгляд справи провести за участю апелянта.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ухвала суду незаконна, необгрунтована прийнята при неповному з`ясуванні дійсних та фактичних обставин справи, з невірним застосування норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд не надав належної оцінки доказам у справі і як доводи апеляційної скарги виклала вимоги та доводи скарги. При цьому вказала, що жодних судових повісток та документів на адресу відділу не надходило, а тому відділ було позбавлено права повноцінної участі у судовому засіданні, можливості доводити позицію та отримувати інформацію відповідно до вимог чинного законодавства та позбавлено право на реалізацію процесуальних прав.

Вказує, що повернення виконавчого документу стягувану відповідно до п.2 ч.І ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає зняття арешту з майна боржника. Ухвалою суду не було відокремлене поняття «завершення» виконавчого провадження та «закінчення» виконавчого провадження, що не є тотожними поняттями та мають різні правові наслідки. У даному випадку виконавче провадження було саме завершено, що не передбачає зняття арешту з майна.

Окрім того вказує, що до відділу не надходили документи, що підтверджують сплату боргу за виконавчим провадженням №58334554, виконавчий збір та витрати на проведення виконавчих дій за вказаним виконавчим провадженням не сплачені. Законом України «Про виконавче провадження» визначені випадки зняття арешту з майна, а саме ст.ст. 37,40 та 59.

Зазначає, що відповідно до вищезазначених статтей відсутня така підстава для зняття арешту з майна, як повернення виконавчого документа стягувачу за відсутності майна, на яке можливо звернути стягнення, тобто при повернення виконавчого документа за п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження».

Учасники судового процесу були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток на їх електронні адреси.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 761/14537/15-ц

Від представника ТОВ « Вердикт Капітал» надійшло клопотання про розгляд справи у його відсутність.

Від ОСОБА_3 який діє в інтересах ОСОБА_1 надійшло клопотання відкладення розгляду справи у зв`язку з тим, що він та ОСОБА_1 не були повідомлені про час і місце розгляду справи.

Апеляційний суд вважає, що клопотання підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно достатті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , а також її адвокат Данило С.М. були повідомлені належним чином про розгляд справи шляхом надсилання їм повісток на їхні електронні адреси( а.с.121,122). Доказів розірвання угоди з адвокатом Данило С.М. суду апеляційної інстанції не надано.

Окрім того, 15.02.2023 року від представника ОСОБА_1 адвоката Галінкіна В.Ф. надійшли пояснення в яких він просив апеляційну скаргу Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) залишити без задоволення, а ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 27 квітня 2021 року, що свідчить про обізнаність про розгляд справи.

Апеляційний суд виходить з того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Вказаного висновку дійшов і Верховний суд у справі №361/8331/18 в постанові від 01 жовтня 2020 року.

За таких обставин апеляційний суд дійшов висновку про розгляд апеляційної скарги без участі сторін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, , суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до п.п. 1, 2, 4 ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Місцевим судом встановлено, що на виконанні у Міськрайонному відділі державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції знаходилось виконавче провадження № 58334554 відкрите на підставі виконавчого листа № 619/4808/14-ц від 07.12.2017, по стягненню заборгованості зі ОСОБА_1 на користь ПАТ «РОДОВІД БАНК». В межах цього виконавчого провадження було накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_1 на праві власності у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів в розмірі - 1471044 (один мільйон чотириста сімдесят одна тисяча сорок чотири) гривні 51 копійка.

28.11.2019, державним виконавцем відповідно до п.2 ч.І ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану - ПАТ «Родовід Банк».

Згідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 250376523 від 29.03.2021 вбачається, шо арешти накладені Міськрайонним відділом державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на все майно скаржниці постановою про арешт майна боржника у ВП № 58334554 не зняті та є чинними.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 10.09.2019 замінено стягувана Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» на його правонаступника Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» у справі № 619/4808/14-ц за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором Ж77.1/АА-572.07. Відтак виконавчий документ був повернутий первісному стягувану - ПАТ «Родовід Банк» але на разі стягувана було замінено на його правонаступника - ТОВ «Вердикт Капітал», який, як новий стягувач позбавлений права повторно пред`являти виконавчий лист № 619/4808/14-ц від 07.12.2017 року, до виконання, адже рішення на підставі якого був виданий цей виконавчий лист, скасоване, а сума боргу, яка піддягає стягненню з боржника суттєво зменшена. Отже, чинність арешту, накладеного у виконавчому провадженні № 58334554, є безпідставною.

Заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02.06.2015 року та рішення Апеляційного суду Харківської області від 30.01.2017 року, на підставі яких Дергачівським районним судом було винесено виконавчий лист №619/4808/14-ц від 07.12.2017 року були оскаржені в апеляційному порядку.

Постановою Харківського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року у цивільній справі № 619/4808/14-ц, заочне рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02.06.2015, та рішення Апеляційного суду Харківської області від 30.01.2017, змінені в частині розміру заборгованості, що підлягає солідарному стягненню зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк». Стягнуто солідарно зі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 77.1/АА-572.07.2 від 29 серпня 2007 року у розмірі 3755 доларів США 22 центи. В задоволенні позову ТОВ «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 в іншій частині відмовлено.

Задовольняючи скаргу, суд першої інстанції виходив з того, що доведено належними та допустимими доказами протиправна діяльність відділу.

Апеляційний суд не може погодитись з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Закон України «Про виконавче провадження» визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 1 зазначеного Закону виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 18 Закону виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Положеннями пункту 22 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України від 2 квітня 2012 року №512/5 встановлено, що у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувану, виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, залишок нестягненої суми, якщо за виконавчим документом проводилося стягнення, сума стягнутого виконавчого збору або сума стягнутої основної винагороди приватного виконавця, розмір авансового внеску, який підлягає поверненню стягувану, а також наслідки закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа, передбачені частиною першою етапі 40 Закону.

У разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження (абзац перший частини першої статті 40 Закону).

Згідно автоматизованої системи виконавчих проваджень, виконавче провадження № 58334554 станом на теперішній час завершено. Однак з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта № 250376523 від 29.03.2021 вбачається, що арешти накладені Міськрайонним відділом державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на все майно скаржниці постановою про арешт майна боржника у ВП № 58334554 не зняті та є чинними.

Відповідно до пункту 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження підлягає закінченню у разі скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Частиною другою статті 39 Закону передбачено, що постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї етапі, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини.

Згідно з частиною першою статті 40 Закону у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.

Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна, (ч.2 ст.40 Закону).

Частинами 1, 2 ст. 451 ЦПК України встановлено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

Судовим розглядом було встановлено, що 28.11.2019, державним виконавцем відповідно до п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження», винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану - ПАТ «Родовід Банк».

Отже, суд апеляційної інстанції доходить до висновку про те, що повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» не свідчить про його закінчення та не позбавляє стягувача права повторно звернутися до органу державної виконавчої служби, а тому у державного виконавця були відсутні підстави щодо зняття арешту.

Відповідно до частини третьої статті 451 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

Посилаючись на те, що державні виконавці відділу не виконали вимог Закону України «Про виконавче провадження» в частині закінчення зазначеного виконавчого провадження із вчиненням відповідних дій щодо зняття арештів з майна і коштів боржника, а наявність такого обтяження позбавляє можливості останнього повноцінно реалізувати свої права як власника майна, заявник просив суд визнати протиправною бездіяльність органу державної виконавчої служби та зобов`язати його зняти арешти з майна і коштів боржника.

Згідно з абзацом другим частини другої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Крім того, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що за змістом положень статті 447 та частини другої статті 451 ЦПК України у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, проте всупереч наведеному скарга ОСОБА_1 не містить конкретного визначеного державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, бездіяльність якої оскаржується, а відтак вимоги скарги про визнання протиправної бездіяльності саме органу державної виконавчої служби, а не конкретного державного виконавця або посадової особи органу державної виконавчої служби є юридично не спроможними.

Вказане відповідає роз`ясненням, що містяться у постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах».

Отже, апеляційним судом встановлено, що рішення суду не виконане, виконавче провадження № 58334554 було завершене 28 листопада 2019 року на підставі пункту 2 частини першої статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» шляхом повернення виконавчого документа стягувану через відсутність у боржника майна, на яке може бути звернено стягнення. При цьому стягувач має право у визначені законодавством строки повторно пред`явити виконавчий лист до виконання.

Аналіз вказаних норм закону дає підстави для висновку, що завершення виконавчого провадження з цих підстав не передбачає можливості зняття арешту з майна боржника, оскільки рішення суду не виконано.

Оскільки обов`язок державного виконавця зняти арешт з майна боржника і зазначити про це у відповідній постанові, виникає лише у разі закінчення виконавчого провадження з підстав, визначених у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» посилання в скарзі ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця є безпідставними.

Окрім того, матеріали справи також не містять доказів повернення боргу боржником, а навпаки, апелянтом зазначено, що борг, виконавчий збір та витрати виконавчого провадження боржником не сплачені, а тому колегія суддів доходить висновку, що виконавче провадження щодо боржника ОСОБА_1 не закінчено, незважаючи на повернення виконавчого документу стягувачу, відповідно до вимог статті 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Статтею ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № ЗОЗА, п. 2958, про те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

За таких обставин доводи апелянта є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду, тому апеляційна скарга підлягає задоволенню, а у задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити.

Доводи скарги про те, що ВДВС не отримувало по справі жодних документів, спростовуються матеріалами справи (а.с.33).

Статтею 452 ЦПК України передбачено, що судові витрати, пов`язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на орган державної виконавчої служби чи приватного виконавця, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно зч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи Міськрайонним відділом державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) за подання апеляційної скарги було сплачено судовий збір у розмірі 2270,00 грн., оскільки апеляційну скаргу задоволено, ухвалу скасовано та у задоволенні скарги відмовлено, то з ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений судовий збір.

Керуючись ст.259, п. 2 ч.1 ст. 374, ст.ст.376, 381-384, 388,389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) - задовольнити.

Ухвалу Дергачівського районного суду Харківської області від 27 квітня 2021 року- скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Міськрайонного відділу державної виконавчої служби по Харківському району та місту Люботину Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги у розмірі 2270,00 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий-суддя Л.М. Хіль

Судді Л.І. Пилипчук

В.М. Триголов

Повний текст постанови складено 23.02.2023 року