КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 березня 2023 року

справа № 753/8710/21

провадження № 22-ц/824/4017/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача: Музичко С.Г.,

суддів: Болотова Є.В., Кулікової С.В.,

при секретарі: Яницькій О.Л.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі: Київська міська рада

треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Тетяна Василівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2022 року, постановлене під головуванням судді Гусак О.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Тетяна Василівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2021 року до ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Київської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Синиця Т.В. про встановлення судом додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом.

Позов обґрунтований тими обставинами, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була зареєстрована та проживала одна у кв. АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом, оформленим та посвідченим у квітні 2016 року, за яким вона на випадок її смерті заповіла йому все належне їй майно.

Проте, при усвідомленні позивача про наявність заповіту, який зберігався у ОСОБА_5 після її смерті, він був позбавлений можливості подати заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори через заволодіння заповітом разом з іншими документами членами її родини, її дітьми ОСОБА_3 та ОСОБА_2 .

Тому позивач вважає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

В поданій апеляційній скарзі представника позивача просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що судом незаконно залучено до участі у справі в якості третіх осіб спадкоємців за законом спірного майна заповідача. Про наявність заповіту позивач дізнався у травні 2020 року. ОСОБА_1 відомостей про реальне існування заповіту не мав. Приватним нотаріусом не було вчинено дій на виконання вимог ст. 63 Закону України «Про нотаріат», положень п. 2.2. та 3.2 глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» щодо виклику спадкоємця за місцем його проживання або роботи. Невиконання вказаної вимоги є недобросовісною поведінкою нотаріуса та є підставою для поновлення строку для подання спадкоємцем заяви про прийняття спадщини.

У відзиві на апеляційну скаргу представник третіх осіб просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Посилається на те, що позивач ОСОБА_1 був добре обізнаний про наявність складеного на його ім`я заповіту та про факт смерті спадкодавця ОСОБА_5 , що також підтвердили запрошений ним свідок, тому поважних причин для поновлення строку для прийняття спадщини немає.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити.

В судовому засіданні представник третіх осіб проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача в судове засідання не прибув, про час та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив із того, що позивач знав про наявність заповіту, складеного на його ім`я, як до так і після смерті спадкодавця та про наявність спадкового майна, проте не скористався вчасно своїм правом на прийняття спадщини, шляхом подання заяви.

Колегія суддів погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка була зареєстрована та проживала одна у кв. АДРЕСА_1 . Після її смерті відкрилася спадщина за заповітом, оформленим та посвідченим 2 квітня 2016 року, за яким вона на випадок її смерті заповіла все належне їй майно ОСОБА_1 .

Згідно з матеріалами спадкової справи № 19/2018 після смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом у встановленому законом порядку та у визначений законом шестимісячний строк звернулися її діти ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та оспорили дійсність указаного позивачем заповіту, звернувшись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним.

Як вірно встановлено судом позивач був обізнаний про існування заповіту ОСОБА_5 після його оформлення у 2016 році, і після смерті спадкодавця.

При допиті у суді першої інстанції свідок ОСОБА_6 пояснила, що після смерті ОСОБА_5 у березні 2018 року, приблизно через три тижні вона повідомила ОСОБА_1 про смерть спадкодавця та про необхідність звернутися йому до нотаріуса, оскільки на нього складений заповіт.

Судом, також, вірно встановлено, що позивач усно звертався після смерті ОСОБА_5 до нотаріуса з намаганням отримати інформації щодо наявності заповіту, які, як зазначав, не призвели до результату, оскільки у позивача були відсутні документи, зокрема свідоцтво про смерть ОСОБА_5 , заповіт та відомості щодо дати його оформлення і реєстрації.

Через це, як позивач вважав, він був позбавлений можливості звернутися до відповідного нотаріуса з письмовою заявою про прийняття спадщини.

5 червня 2020 року позивач надіслав заяву по прийняття спадщини державному нотаріусу Остролуцькій О.М., яка посвідчувала заповіт з посиланням на отримання у суду його копії з витягу з спадкового реєстру. З отриманої відповіді від 19 червня 2020 року йому стало відомо про знаходження спадкової справи у приватного нотаріуса Синиці Т.В., якій заява була скерована для подальшого виконання.

13 липня 2020 року позивачем була отримана відповідь від приватного нотаріуса Синиці Т.В. з роз`ясненням щодо необхідності рішення суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини за заповітом, який був пропущений спадкоємцем.

На час вирішення справи у провадженні Дарницького районного суду знаходиться справа № 753/11812/18 за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до ОСОБА_1 та ОСОБА_7 про визнання заповітів недійсними, розгляд якої зупинено на час проведення експертизи.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях; 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої зави; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17. З указаним висновком погодився Верховний Суд у постанові від 01 квітня 2019 року у справі № 643/3049/16-ц (провадження № 61-39398св18).

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

До поважних причин та об`єктивних і непереборних труднощів при вирішенні питання про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини не відносяться: юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини, невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови.

При вирішенні спору, судом першої інстанції на підставі частини четвертої статті 263 ЦПК України вірно застосовано правові висновки Верховного Суду, викладені у постановах :від 6 лютого 2018 року у справі 180/1163/16-ц, від 26 лютого 2020 року у справі № 286/27/18, від 7 лютого 2020 року у справі № 431/1160/18-ц, від 2 вересня 2020 року у справі № 761/10023/13-ц.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач знав про наявність заповіту на його ім`я, як до, так і після смерті спадкодавця та про наявність спадкового майна, яке спадкодавець при житті заповів на його ім`я, проте не скористався правом на прийняття спадщини, не подав заяву про прийняття спадщини у передбаченому статтею 1269 ЦК України порядку.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.

Отже, пропуск позивачем строку для прийняття спадщини без поважних причин не свідчить про наявність у позивача порушеного, невизнаного чи оспорюваного права, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Посилання позивача на відсутність у нього свідоцтва про смерть та інших документів щодо спадкового майна, не є поважними причинами, що унеможливили вчинення дій на прийняття спадщини у встановлений законом строк, подати відповідну заяву.

Відсутність такого свідоцтва не є поважною причиною пропуску строк на прийняття спадщини, оскільки не є перешкодою для звернення з відповідною заявою до нотаріуса, на якого покладено обов`язок з`ясування відомостей стосовно факту смерті спадкодавця.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 24 вересня 2020 року у справі № 310/2327/18.

Посилання апелянта щодо неповідомлення його нотаріусом про наявність заповіту, ураховуючи обізнаність позивача про наявність заповіту спадкодавця, вчиненого на його ім`я, не вплинуло на волевиявлення позивача на вчинення ним дій про прийняття спадщини, зокрема для звернення до нотаріуса з відповідною заявою, яку він направив нотаріусу через два роки з часу відкриття спадщини.

Суд першої інстанції вірно вважав, що належними відповідачами у цій справі є спадкоємці першої черги за законом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на майно померлого, які вчинили у встановленому законом порядку дії щодо прийняття спадщини, подали заяви про прийняття спадщини і не відмовились від спадщини у передбачений законом строк, а не Київська міська рада, до якої може переходити спадкове майно у тому разі, коли спадщина не прийнята та може бути визнана відумерлою.

Аналогічних висновків про те, що міська рада не є належним відповідачем у справі за позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, Верховним Судом викладено у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 759/3515/19. При цьому Верховний Суд відмовив у задоволенні позову до неналежного відповідача міської ради, визнавши належними відповідачами спадкоємців, які вчинили дії по прийняттю спадщини. При цьому Верховний Суд виходив із того, що територіальна громада в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, зокрема Київська міська рада не є належним відповідачем, яка могла бути відповідачем у разі відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення спадкоємців від права на спадкування, а також відмови від її прийняття.

Отже, колегія суддів дійшла висновку про те, що наведені позивачем причини не є об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути визнані поважними для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, відтак вірним є висновок суду про відмову у позові.

Положеннями ч. 1 ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування оскаржуваного рішення колегія суддів не вбачає.

Положеннями ч.1 ст.375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач

Судді