КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2022 року місто Київ

Справа № 361/10345/21

Апеляційне провадження № 22-ц/824/1523/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Судді-доповідача: Желепи О. В.,

суддів: Кравець В. А., Мазурик О. Ф.

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2022 року (ухвалене у складі судді Петришин Н.М., інформація щодо дати складання повного судового рішення відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Головний державний виконавець Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Попик Ольга Василівна, про стягнення заборгованості зі сплати аліментів та неустойки

ВСТАНОВИВ

У листопаді 2021 року позивач звернулась до Броварського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3 , в якому просила стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 неустойку (пеню) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення по сплаті аліментів на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за період з 01 березня 2020 року по 31 жовтня 2021 року по день ухвалення судового рішення, яка на дату пред`явлення позову становить 151 008 грн 92 к. Також просила всі судові витрати за цим позовом покласти на відповідача, в тому числі витрати на правову допомогу адвоката Гарницького П. П., попередня вартість яких складає 50 000 грн

В обґрунтування заявлених позовних вимог вказувала, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2019 року із ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки, ОСОБА_4 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму, щомісячно, починаючи з 20 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, крім того стягнуто на утримання ОСОБА_2 аліменти на її утримання у розмірі 2 102 грн 00 к. щомісячно до досягнення дитиною трирічного віку.

Зазначала, що відповідач є фізичною особою-підприємцем, однак державним виконавцем не враховано даний факт. Після здійснення 19 листопада 2021 року державним виконавцем перерахунку заборгованості по сплаті аліментів у ОСОБА_3 за період з 20 лютого 2019 року по 31 жовтня 2021 року виявлена заборгованість у розмірі 64 833 грн 72 к.

Вказувала, що відповідно до норм чинного законодавства України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.

Враховуючи, що відповідачем з березня 2020 року частково сплачувались аліменти на утримання доньки, просила стягнути із відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 151 008 грн 92 к.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2022 року в задоволені позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 17 жовтня 2022 року направив на електронну адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2022 року як помилково ухвалене та винести нове, яким задовольнити позовні вимоги позивача ОСОБА_2 в повному обсязі, та стягнути з відповідача на користь позивача всі судові витрати за розгляд справи як у суді першої так і в апеляційній інстанції, серед яких судовий збір та витрати на правову допомогу адвоката.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_3 згідно рішення суду зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання доньки, однак відповідач самоусунувся від їх сплати.

Зазначає, що аліменти мали розраховуватись виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості згідно ч. 2 ст. 195 СК України, а не із доходу відповідача згідно поданої ним податкової декларації, оскільки ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем.

Відповідно до розрахунку заборгованості по сплаті аліментів від 19 листопада 2021 року у відповідача наявна заборгованість, а тому до нього має застосовуватись передбачена законом відповідальність у вигляді неустойки (пені).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 18 листопада 2022 року відкрито провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

02 грудня 2022 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу від представника ОСОБА_3 адвоката Ліщук О. В.

Відзив на апеляційну скаргу обґрунтований тим, що ОСОБА_3 постійно сплачує аліменти, ніякої заборгованості по сплаті аліментів не має. Після здійснення перерахунку заборгованості по сплаті аліментів, відповідач у той же день коли отримав перерахунок від державного виконавця доплатив донараховану різницю. Зазначає, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин. Відповідач виконував усі розпорядження державного виконавця щодо сплати аліментів ,та навпаки мав переплату. Вина відповідача спростовується матеріалами судового та виконавчого проваджень, а ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2022 року у справі №754/12317/21 за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Попик О. В., заінтересована особа ОСОБА_3 доведена вина державного виконавця щодо неналежного розрахунку аліментних платежів. Тому просить у задоволені апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Матеріалами справи підтверджено та судом встановлено, що рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 29 жовтня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 16 березня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3 аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його доходів (заробітку), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, на утримання дитини ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , починаючи з дня пред`явлення позову, тобто з 20 лютого 2019 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь матері ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на її утримання в сумі 2102 гривень щомісячно, починаючи з 20 лютого 2020 року до досягнення дитиною ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років.

01 червня 2021 року Головним державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Попик О.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №65204455 про стягнення із ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини.

У матеріалах справи знаходяться копії квитанцій: по сплаті ОСОБА_3 аліментів ОСОБА_2 за 2018 - 2022 роки: № від 23 грудня 2018 р. на суму 8000,00 грн, № від 26 лютого 2019 р. на суму 4000,00 грн, № від 06 березня 2019 року на суму 5000,00 грн, № від 15 квітня 2019 року на суму 5000,00 грн, № від 14 травня 2019 року на суму 5000,00 грн, № від 27 серпня 2019 р оку на суму 4200,00 грн, № від 27 вересня 2019 року на суму 4200,00 грн, № від 18 жовтня 2019 року на суму 700,00 грн, № від 24 жовтня 2019 року на суму 2800,00 грн, № P24A173011874C33603 від 27 січня 2020 року на суму 3500,00 грн, № P24A202223279C62496 від 17 лютого 2020 року на суму 3500,00 грн (725 грн на користь матері, на дитину 2775 грн). На суму 3500,00 грн (2102 грн на користь матері, на дитину 1398 грн), № P24A308291281C95144 від 21 квітня 2020 року на суму 1435,00 грн, № P24A770384462A68569 від 25 травня 2020 року на суму 1435,00 грн, № P24A782549162A31537 від 29 червня 2020 року на суму 1435,00 грн, № P24A793684120A95978 від 30 липня 2020 року на суму 1435,00 грн, № P24A803884431A39737 від 31 серпня 2020 року на суму 1435,00 грн, № P24A814562425A70952 від 30 вересня 2020 року на суму 1435,00 грн, № P24A824462744A07061 від 30 жовтня 2020 року на суму 1900,00 грн, № P24A833425797A47327 від 30 листопада 2020 року на суму 1900,00 грн, № P24A842952562A06496 від 30 грудня 2020 року на суму 1900,00 грн, № P24A842961593A72171 від 30 грудня 2020 року на суму 2000,00 грн, № P24AP24A851087138A від 29 січня 2021 року на суму 1950,00 грн, № P24A859605505A18250 від 26 лютого 2021 року на суму 1950,00 грн, № P24A868819698A19287 від 31 березня 2021 року на суму 1950,00 грн, № P24A877154629A21768 від 30 квітня 2021 року на суму 2300,00 грн, № P24A885233303A32752 від 31 травня 2021 року на суму 2400,00 грн, № P24A892366821A92356 від 30 червня 2021 року на суму 2400,00грн, № ФН від 30 липня 2021 року на суму 2300,00 грн, № ФН від 27 серпня 2021 року на суму 2500,00 грн, № H68E-MXP3-8MT5-XP33 від 29 вересня 2021 року на суму 2500,00 грн, № 7K36-65P7-H905-T2B1 від 28 жовтня 2021 року на суму 2500,00 грн, № 9251-4563-4742-7968 від 19 листопада 2021 року на суму 70000,00 грн, № 5460-APXH-PC31-0A18 від 10 грудня 2021 року на суму 6300,00 грн, №98КА-Е929-34ЕХ-5371 від 24.01.2022 на суму 6500,00 грн, №43МК-475А-6340-3545 від 08.02.2022 на суму 6500,00 грн.

Відповідно до розрахунку заборгованості ДВС по ВП 65204455 від 09.06.2021 аліменти на утримання дитини, заборгованість по аліментам на утримання дитини відсутня, станом на 31.05.2021 року наявна переплата у розмірі 25 159, 34 грн, що також підтверджується відповіддю начальника відділу Деснянського ВДВС у м. Києві Дубас А.М. від 02.08.2021, що заборгованість по ВП №65204455 відсутня. (а.с. 112,113 том 1)

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів здійсненого 05.07.2021 державним виконавцем Попик О.В. у ВП №65204455 за період з 20.02.2019 по червень 2021 року, встановлено, що станом на 30.06.2021 відсутня заборгованість та є переплата в розмірі 23 865, 50 гривень. (а.с. 19)

Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів здійсненого 19.11.2021 державним виконавцем Попик О.В. за період з 20.02.2019 по жовтень 2021 року, встановлено, що станом на 31.10.2021 розмір заборгованості за аліментами становить 64 833, 72 гривні. (а.с. 19 - зворот)

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів здійсненого 12.08.2022 державним виконавцем Попик О.В. за період з 20.02.2019 по серпень 2022 року, встановлено, що станом на 31.08.2022 відсутня заборгованість та є переплата в розмірі 9 596, 53 гривні. З цього ж розрахунку встановлено, що у листопаді 2021 року боржником сплачено 70 000 гривень, з яких 64 714 гривень зараховано на погашення заборгованості за попередні періоди.

Позивач пред`являє вимоги про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2020 по 31.10.2021.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2022 року скаргу ОСОБА_2 на неправомірні дії головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Попик Ольги Василівни, заінтересована особа: ОСОБА_3 , - задоволено частково. Визнано дії головного державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Попик Ольги Василівни щодо здійснення 02 серпня 2021 року розрахунку заборгованості з аліментів за період з 01.02.2019 по 31.06.2021 у межах виконавчого провадження ВП №65204455 - неправомірними.

З вищевказаної ухвали встановлено, що при здійсненні розрахунку заборгованості з аліментів 05.07.2021 року та 02.08.2021 року, державний виконавець не врахував вимоги частини 2 статті 195 СК України, оскільки боржник ОСОБА_3 є фізичною особою-підприємцем, який перебуває на спрощеній системі оподаткування, тому має сплачувати аліменти саме виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості згідно ч. 2 ст. 195 СК України, а не із його доходу згідно поданої податкової декларації.

З огляду на викладене вбачається, що заборгованість зі сплати аліментів за період з 01.03.2020 по 31.10.2021 виникла у зв`язку із неправильними розрахунками державного виконавця, й відразу після здійснення правильного розрахунку 19.11.2021 року - відповідач погасив нараховану заборгованість.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що вина відповідача у простроченні сплати аліментів за період з 01.03.2020 по 31.10.2021 відсутня, оскільки така заборгованість виникла у зв`язку із неправомірними діями державного виконавця щодо визначення розміру аліментів, які необхідно сплачувати боржнику щомісячно.

Відтак, позовні вимоги про стягнення із відповідача пені нарахованої за прострочення сплати ним аліментів є безпідставними та недоведеними, тому задоволенню не підлягають.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, приватним виконавцем, а в разі виникнення спору - судом (частина третя статті 195 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.

Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.

Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.

Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).

Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Якщо платник аліментів доведе, що вжив всіх залежних від нього заходів щодо належного виконання зобов`язання, то платник аліментів є невинуватим у виникненні заборгованості, і підстави стягувати неустойку (пеню) відсутні.

Особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання (частини перша та друга статті 614 ЦК України).

Саме на платника аліментів покладено тягар доказування, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.

Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

Отже, для застосування зазначеної вище санкції до платника аліментів необхідні такі умови: існування заборгованості зі сплати аліментів, встановлених рішенням суду або за домовленістю між батьками згідно з частиною першою статті 189 СК України; наявність винних дій особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти, що призвели до виникнення заборгованості.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 грудня 2020 року у справі № 661/905/19, провадження № 61-16670св19.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

У частині другій статті 78 ЦПК України зазначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно частини першої статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно наданого суду розрахунку заборгованості від 05.07.2021 р. за період від 20.02.2019 по 06.2021 вбачається, що у ОСОБА_3 наявна переплата по аліментах у розмірі 23 865 грн 50 к., однак розрахунок щомісячних платежів, який йому необхідно було сплачувати, вираховувався не із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, а відповідно до доходу боржника (а.с. 19 том 1).

Згідно розрахунку від 19 листопада 2021 р. за період від 20.02.2019 по 10.2021 (а.с. 19 зворот том 1), щомісячний платіж вже розраховано із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, внаслідок чого у ОСОБА_3 виникла заборгованість у розмірі 64 833 грн 72 к.

У зв`язку з чим ОСОБА_3 19 листопада 2021 року вніс в рахунок погашення заборгованості 70 000 грн 00 к., що підтверджується квитанцією про оплату № 9251-4563-4742-7968 від 19 листопада 2021 року (а.с. 98 том 1).

Згідно частин 1 та 3 статті 71 Закону України «Про виконавче провадження» порядок стягнення аліментів визначається законом.

Виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України.

Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України.

Отже, порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду визначений статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження».

Саме на виконавця покладено обов`язок щомісячно обчислювати як розмір аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), так і заборгованість зі сплати аліментів і повідомляти про її існування та розмір сторонам виконавчого провадження, зокрема боржнику.

Таким чином, платник аліментів самостійно не визначає розмір аліментів, який йому необхідно сплачувати.

У даному випадку у ОСОБА_3 заборгованість виникла не з його вини, а першо-чергово з вини державного виконавця, яка неправильно визначиларозмір аліментів та базу їх стягнення.

Суду не надано доказів того, що ОСОБА_3 до 19 листопада 2021 року, тобто до здійснення перерахунку державним виконавцем, знав про наявність у нього заборгованості та уникав обов`язку сплачувати аліменти та погашати наявну заборгованість.

Навпаки, після здійсненого перерахунку у той же день погасив заборгованість, що виникла у зв`язку неправильним розрахунком державним виконавцем, що свідчить про добросовісне виконання покладених на нього обов`язків щодо сплати аліментів.

Таким чином, позивачем не доведено належними та допустимими доказами обставин, на які вона посилається, як на підставу для задоволення позовних вимог про стягнення пені по сплаті аліментів, що є її процесуальним обов`язком.

Доводи апеляційної скарги висновку суду першої інстанції не спростовують та фактично зводяться до незгоди з діями та бездіяльністю державного виконавця щодо невірно обрахованого розміру заборгованості.

Однак, дії чи бездіяльність державного виконавця не є предметом розгляду у даній справі, а правомірність чи неправомірність дій державного виконавця з приводу виконання рішення суду здійснюється судом за скаргою сторони виконавчого провадження за правилами, встановленими Розділом VII ЦПК України "Судовий контроль за виконанням судових рішень". Тому доводи апеляційної скарги щодо дій державного виконавця під час виконання судового рішення про стягнення аліментів не заслуговують на увагу судової колегії.

Колегія суддів апеляційного суду вважає, що висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів, в повній мірі відповідають вимогам матеріального та процесуального права, апеляційна скарга є необґрунтованою, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 28 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду виключно у випадках, передбачених у частині другій статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 18 січня 2023 року.

Суддя-доповідач О.В. Желепа

Судді В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик