КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження №22-ц/824/1181/2023
справа №367/9812/21
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Поліщук Н.В.

суддів Андрієнко А.М., Соколової В.В.

за участю секретаря судового засідання Чепур Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою адвоката Захарчука Івана Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 вересня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Карабаза Н.Ф.,

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ», третя особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Жданович Вікторія Михайлівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

встановив:

У грудні 2021 року адвокат Захарчук І.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду із позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Позовні вимоги мотивує тим, що 20 грудня 2021 року позивач виявив інформацію на сайті Автоматизованої системи виконавчих проваджень, що стосовно нього приватним виконавцем Жданович В.М., виконавчий округ місто Київ, номер посвідчення 0379, відкрито виконавче провадження за номером № 67834398 від 09 грудня 2021 року.

Виконавче провадження відкрите на підставі виконавчого напису за номером №18583 від 08 квітня 2021 року, вчиненого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М.

Цим виконавчим написом із позивача на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФІНПРОМ МАРКЕТ» стягнуто заборгованість у розмірі 3255 грн 44 коп.

Вказує, що 21 грудня 2021 року звернувся до приватного виконавця Жданович В.М. для ознайомлення з матеріалами справи.

Підстави набуття права вимоги у ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» заборгованості у розмірі 3255 грн 44 коп позивачу не відомі. Документи, що підтверджують право вимоги та розрахунок такої заборгованості йому не направлялися, телефонних дзвінків від представників ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» не отримував, номер телефону та електронну пошту не змінював, із заборгованістю не погоджується, а відтак така є спірною.

Зазначає, що ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» не зверталось до позивача з приводу існування заборгованості у розмірі 3255 грн 44 коп із наданням відповідного розрахунку, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та оспорити вимоги, що не може свідчити про безспірність суми, пред`явленої до стягнення.

Окрім цього вказує, що укладений між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та позивачем кредитний договір, який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, оскільки позивач його взагалі не підписував та такий договір не укладав, тим більше у нотаріуса, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, саме у зв`язку із недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Уважає, що у цьому випадку приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, також у безспірності відповідальності боржника перед стягувачем, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості здійснюється у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Вказує, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат складає 20908,00 грн, з яких сплачений судовий збір 908,00 грн, витрати на правову допомогу 20 000 грн.

Мотивуючи наведеним, просить суд виконавчий напис № 18583 від 08 квітня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» грошових коштів у розмірі 3255 грн 44 коп, визнати таким, що не підлягає виконанню.

Стягнути із ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті правової допомоги у розмірі 20 000,00 гривень.

Стягнути із ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмір 908,00 гривень та судового збору за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454,00 гривень.

Ірпінський районний суд Київської області рішенням від 09 вересня 2022 року позовні вимоги задовольнив частково.

Визнав таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №18583 від 08 квітня 2021 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенко Євгеном Михайловичем про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" грошових коштів у розмірі 3255,44 гривень.

Стягнув із ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" на користь ОСОБА_1 908,00 гривень судового збору сплаченого при подачі позову та 454,00 гривень сплаченого судового збору при подачі заяви про забезпечення позову.

В решті позовних вимог відмовив.

Не погодившись з ухваленим рішенням в частині відмови у стягненні судових витрат на правничу допомогу, адвокатом Захарчуком І.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу.

Вказує, що згідно частин 1,3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Вказує, що в межах здійснення правової допомоги по цій справі адвокатом (представником) Захарчуком Іваном Анатолійовичем надано позивачу юридичні послуги (правничу допомогу), вартість яких зазначено у документах, що містяться в матеріалах справи.

Вказує, що договір про правову допомогу (разом із всіма Додатками до нього, в тому числі й Актом наданих послуг) чітко визначає механізм розрахунку вартості витрат на правничу допомогу, які є обґрунтованими, пропорційними та співмірними до предмета спору, а також вплинули на результат судового розгляду та ухвалення судового рішення на користь позивача.

В обгрунтування апеляційної скарги посилається на правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду у справі №922/445/19 від 03 жовтня 2019 року, №640/18402/19 від 28 грудня 2020 року, №826/2689/15 від 09 квітня 2019 року.

Вказує, що попередній розрахунок суми судових витрат під час розгляду справи в апеляційній інстанції складає 21 362,00 грн, з яких сплачений судовий збір 1 362 грн, витрати на правову допомогу 20 000,00 грн.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 вересня 2022 року в частині відмови у стягненні витрат на правничу допомогу.

Стягнути з ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті правової допомоги у розмірі 20 000,00 гривень за розгляд справи в Ірпінському міському суді Київської області.

Стягнути з ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті правової допомоги у розмірі 20 000,00 гривень за розгляд справи в Київському апеляційному суді.

Стягнути з ТОВ «ФІНПРОМ МАРКЕТ» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмір 1 362,00 гривень.

04 січня 2023 року на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" на апеляційну скаргу.

Вказує, що витрати, які поніс/понесе позивач під час розгляду справи, не є співмірними із ціною позову та/або значенням справи для сторони, складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт.

Посилається на ряд судових рішень у аналогічних справах, у яких середня вартість адвокатських послуг в аналогічних справах складає 1 907,00 грн.

Вказує, що твердження представника позивача стосовно співмірності витрат на правничу допомогу до предмету позову є таким, які не заслуговують на увагу, оскільки предмет позову у даній справі - немайновий, а відтак вираховувати відсоткове співвідношення витрат на правничу допомогу до немайнового позову є недоречним.

Просить суд звернути увагу на поведінку відповідача у цій конкретній справі, яка направлена на врегулювання спору, зокрема надання позивачу можливості закрити заборгованість за кредитним договором частково та у визнанні позовних вимог позивача.

Мотивуючи наведеним, просить суд апеляційної інстанції зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами з 20 000 грн до 1 907,00 грн.

В судовому засіданні адвокат Захарчук І.А., який діє в інтересах ОСОБА_1 , доводи апеляційної скарги підтримав, просив суд її задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" у відзиві на апеляційну скаргу просить суд розглядати справу за його відсутності.

Відповідно до статті 372 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились в судове засідання, оскільки всі повідомлені належним чином про дату, час і місце розгляду справи, їхня неявка не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника скаржника, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого по справі судового рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовивши в стягненні компенсації витрат на правову допомогу, суд першої інстанції вказав, що жодного документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунку до суду не надано. Відтак, суд зробив висновок, що така вимога є необґрунтована та безпідставна.

Колегія суддів вказує, що рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови в стягненні компенсації про стягнення витрат на правову допомогу, відтак рішення суду в іншій частині не переглядається судом апеляційної інстанції.

Судом установлено такі обставини.

Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

З даних договору про надання правової правничої допомоги від 20 грудня 2021 року, укладеного між адвокатом Захарчуком І.А. та ОСОБА_1 установлено, що предметом договору є здійснення захисту, представництво та надання інших видів правової допомоги клієнту на умовах і в порядку, що визначені цим договором.

Пунктом 2.4. договору передбачено, що оплата послуг адвоката за цим договором та компенсація витрат адвоката, здійснених ним для надання правової допомоги за цим договором, проводиться у розмірах, в порядку та на умовах, визначених додатковою угодою до цього договору (а.с.21-22, 114-115).

20 грудня 2021 року між адвокатом Захарчуком І.А. та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 20 грудня 2021 року. Відповідно до умов додаткової угоди сторони домовились, що послуги по наданню правової допомоги адвокатом під час підготовки позовної заяви та розгляду справи в Ірпінському міському суді Київської області за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ", треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оцінюються в розмірі 20000,00 гривень, відповідно до пункту 2.4. договору про надання правової допомоги і є винагородою (гонораром) адвоката (а.с.23).

З даних акту приймання-передачі наданих послуг №1 від 23 грудня 2021 року до договору про надання правової допомоги від 20 грудня 2021 року встановлено, що адвокат Захарчук І.А. та ОСОБА_1 склали цей акт про те, що адвокат надав, а клієнт прийняв юридичні послуги (правову допомогу) в межах надання правової допомоги щодо підготовки позовної заяви та представництва інтересів та захисту прав клієнта під час розгляду справи в Ірпінському міському суді Київської області за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ", треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Пунктом 2 акту визначено, що загальна вартість послуг (гонорар) адвоката за цим актом складає 20000,00 гривень, відповідно до додаткової угоди №1 від 20 грудня 2021 року.

Пунктом 3 визначено, що клієнт не має жодних претензій до якості наданих адвокатом послуг, а сторони підтверджують, що здійснення розрахунків та сплата клієнтом на користь адвоката вартості послуг в повному обсязі повинна відбутися протягом 30 днів з моменту укладення даного акту у формі, що передбачена чинним законодавством України (а.с.24).

Відтак є помилковими висновки суду першої інстанції в частині ненадання документального підтвердження витрат про правову допомогу.

23 лютого 2022 року від ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" на адресу Ірпінського міського суду Київської області надійшла заява про зменшення розміру судових витрат на правничу допомогу.

Заява мотивована тим, що справа про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не є складною та відноситься до категорії малозначних і доводи наведені в позовній заяві ґрунтуються на загальновідомих висновках, які зазначені в постановах Великої Палати Верховного суду, і практику за категорією таких справ слід уважати усталеною. Саме такі висновки покладені в основу позовної заяви, а тому гонорар адвоката в розмірі 20000,00 гривень не відповідає критеріям співмірності.

Зазначає, що вартість адвокатських послуг є значно завищеною порівняно з іншими витратами на адвокатські послуги в аналогічних справах. Вказує, що відповідно до судових рішень в інших справах, середня вартість адвокатських послуг складає 1 907,00 гривень.

Мотивуючи наведеним, просив зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами з 20000,00 гривень до 1907,00 гривень. Просив справу слухати без представника відповідача (а.с.52-53).

23 лютого 2022 року на адресу Ірпінського міського суду Київської області надійшла заява ТОВ "Фінпром маркет" про визнання позовних вимог. У поданій заяві вказує, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та стягнення з ТОВ "Фінпром маркет" судового збору за подання позовної заяви у розмірі 454 грн визнає та у разі подання заяви про забезпечення позову у розмірі 227 гривень. Інші вимоги, зокрема вимогу про стягнення судових витрат у розмірі 20 000,00 грн, не визнає (а.с.54).

26 вересня 2022 року між адвокатом Захарчуком І.А. та ОСОБА_1 укладено додаткову угоду №1 до договору про надання правової допомоги від 20 грудня 2021 року. Відповідно до умов додаткової угоди сторони домовились, що послуги по наданню правової допомоги адвокатом під час підготовки апеляційної скарги та розгляду справи в Київському апеляційному суді за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ", треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, оцінюються в розмірі 20000,00 гривень, відповідно до пункту 2.4. договору про надання правової допомоги і є винагородою (гонораром) адвоката (а.с.116).

З даних акту приймання-передачі наданих послуг №2 від 06 жовтня 2022 року до договору про надання правової допомоги від 20 грудня 2021 року встановлено, що адвокат Захарчук І.А. та ОСОБА_1 склали цей акт про те, що адвокат надав, а клієнт прийняв юридичні послуги (правову допомогу) в межах надання правової допомоги щодо підготовки апеляційної скарги та розгляду справи в Київському апеляційному суді за позовом ОСОБА_1 до ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ", треті особи: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є.М., Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Жданович В.М. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Пунктом 2 акту визначено, що загальна вартість послуг (гонорар) адвоката за цим актом складає 20000,00 гривень, відповідно до додаткової угоди №2 від 26 вересня 2021 року.

Пунктом 3 визначено, що клієнт не має жодних претензій до якості наданих адвокатом послуг, а сторони підтверджують, що здійснення розрахунків та сплата клієнтом на користь адвоката вартості послуг в повному обсязі повинна відбутися протягом 30 днів з моменту укладення даного акту у формі, що передбачена чинним законодавством України (а.с.117).

Згідно із статтею 134 ЦПК України:

1. Разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

2. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

3. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

4. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно із статтею 137 ЦПК України:

1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Положення статті 137 ЦПК України вказують на те, що питання співмірності залежить від конкретних характеристик справи, затраченого часу на участь в ній, обсягом виконаною роботи правового напряму.

У розумінні положень частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.

Окрім цього, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20)

Такі самі критерії, як зазначено вище, застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Зокрема, згідно практики Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).

Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Визначивши розмір судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами, суд здійснює розподіл таких витрат.

За загальним правилом судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини 3 статті 141 ЦПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку /дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною другою статті 141 ЦПК України, також визначені положеннями частин 4, 5, 8, 9 статті 141 цього Кодексу.

Таким чином, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини 4 статті 137 ЦПК України, суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.

При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

За змістом частини третьої статті 237 Цивільного кодексу України однією з підстав виникнення представництва є договір.

Частиною першою статті 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Так, договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Законом визначено, що формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту визначає гонорар.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися в ці правовідносини (пункт 28 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц; пункт 19 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19).

Колегія суддів звертає увагу, що неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у статті 627 ЦК України.

Частинами першою та другою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" встановлено, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі:

- фіксованого розміру,

- погодинної оплати.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Оскільки до договору про надання правової допомоги застосовують загальні вимоги договірного права, то гонорар адвоката, хоч і визначається частиною першою статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" як "форма винагороди адвоката", але в розумінні ЦК України становить ціну такого договору.

Фіксований розмір гонорару у цьому контексті означає, що у разі настання визначених таким договором умов платежу - конкретний склад дій адвоката, що були вчинені на виконання цього договору й призвели до настання цих умов, не має жодного значення для визначення розміру адвокатського гонорару в конкретному випадку.

Таким чином, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу.

Апеляційний суд зауважує, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат.

Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність. Подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18.

Як вже зазначалось, частиною 3 статті 137 ЦПК України визначено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Оцінюючи зміст зазначених приписів, колегія суддів робить висновок, що подання детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, не є самоціллю, а є необхідним для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат.

Саме лише незазначення учасником справи в детальному описі робіт (наданих послуг) витрат часу на надання правничої допомоги не може перешкодити суду встановити розмір витрат на професійну правничу допомогу (у випадку домовленості між сторонами договору про встановлений фіксований розмір обчислення гонорару).

Слід звернути увагу, що частина 3 статті 137 ЦПК України конкретного складу відомостей, що мають бути зазначені в детальному описі робіт (наданих послуг), не визначає, обмежуючись лише посиланням на те, що відповідний опис має бути детальним.

Тому, враховуючи принципи рівності і справедливості, правової визначеності, ясності і недвозначності правової норми як складові принципу верховенства права, визначення необхідного і достатнього ступеня деталізації опису робіт у цьому випадку є виключною прерогативою учасника справи, що подає такий опис.

Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що учасник справи повинен деталізувати відповідний опис лише тією мірою, якою досягається його функціональне призначення - визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. Надмірний формалізм при оцінці такого опису на предмет його деталізації, за відсутності визначених процесуальним законом чітких критеріїв оцінки, може призвести до порушення принципу верховенства права.

Статтею 137 ЦПК України також не передбачено, що відповідна сторона зобов`язана доводити неспівмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката одразу за всіма пунктами з переліку, визначеного частиною четвертою вказаної статті.

Отже, у випадку встановленого договором фіксованого розміру гонорару сторона може доводити неспівмірність витрат у тому числі, але не виключно, без зазначення в детальному описі робіт (наданих послуг) відомостей про витрати часу на надання правничої допомоги. Зокрема, посилаючись на неспівмірність суми фіксованого гонорару зі складністю справи, ціною позову, обсягом матеріалів у справі, кількістю підготовлених процесуальних документів, кількістю засідань, тривалістю розгляду справи судом тощо.

Установлено, що адвокатом підготовлено та підписано позовну заяву (а.с.1-7), заяву про забезпечення позову (а.с.10-13), подано заяву про розгляд справи без участі позивача (а.с.42, 88), апеляційну скаргу (107-112).

Колегія суддів уважає підставними доводи відзиву відповідача про зменшення суми судових витрат з огляду на складність справи, ціни позову, обсяг матеріалів у справі, кількість підготовлених процесуальних документів, кількість засідань, тривалістю розгляду справи, а тому враховуючи наведені вище мотиви робить висновок, що заява про стягнення понесених судових витрат за розгляд справи у суді першої інстанції підлягає частковому задоволенню у розмірі 2000,00 гривень.

Таку суму апеляційний суд уважає обґрунтованою та співмірною конкретно із справою, яка розглядається.

Витрати, пов`язані із наданням правової допомоги в суді апеляційної інстанції , виходячи із наведених вище мотивів, а також меж апеляційного перегляду, підлягають до відшкодування в розмірі 1000 гривень.

Щодо вимог апеляційної скарги про компенсації з відповідача сплаченого судового збору за звернення до суду апеляційної інстанції, колегія суддів зазначає про таке.

Проаналізувавши норми Закону України «Про судовий збір» та Цивільного процесуального кодексу України у їх системному зв`язку колегія суддів зазначає, що розподіл судових витрат здійснюється судом або в рішенні по суті спору (якщо сторони надали всі докази на підтвердження судових витрат до виходу суду до нарадчої кімнати), або в додатковому судовому рішенні (якщо сторони скористалися своїм правом подати докази на підтвердження понесення судових витрат). Таким чином, оскарження судового рішення щодо розподілу судових витрат може відбуватися або шляхом оскарження рішення по суті спору в частині розподілу судових витрат, або шляхом оскарження додаткового судового рішення.

Розподіл судових витрат не є самостійними позовними вимогами в розумінні ЦПК України та не входять до ціни позову, тому не підлягають оплаті окремо при зверненні до суду із позовом або відповідною заявою, передбаченою процесуальним законодавством, тобто не є об`єктом справляння судового збору.

Згідно статті 133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу віднесено до судових витрат.

Установлено, що скаржником оскаржується рішення лише в частині розподілу судових витрат. Вказана обставина свідчить про те, що межі оскарження судового рішення у цій справі не підлягають оплаті судового збору, з огляду на те, що скаржником оскаржується розподіл судових витрат, а не вирішення позовних вимог по суті позову.

Наведене дозволяє зробити висновок, що оскільки не передбачено підстав для оплати судового збору за подачу апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в оскарженій частині, відтак відсутні підстави для їх стягнення з відповідача.

Керуючись ст.ст. 259, 268, 367, 376, 381-384, 390 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Захарчука Івана Анатолійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 09 вересня 2022 року в оскарженій частині щодо відмови у відшкодуванні витрат на правову допомогу - скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким стягнути з ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті правової допомоги у розмірі 2000,00 гривень за розгляд справи в Ірпінському міському суді Київської області.

Стягнути з ТОВ "ФІНПРОМ МАРКЕТ" на користь ОСОБА_1 судові витрати за розгляд справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 1000,00 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на постанову може бути подана протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до Верховного Суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 13 лютого 2023 року.

Суддя-доповідач Н.В. Поліщук

Судді А.М. Андрієнко

В.В. Соколова