Справа № 297/2338/21
П О С Т А Н О В А

Іменем України

16 лютого 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача),

суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А.,

з участю секретаря Волощук В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Великобийганської сільської ради Берегівського району на рішення Берегівського районного суду від 02 листопада 2021 року (у складі судді Гал Л.Л.) за позовом ОСОБА_1 до Великобийганської сільської ради та Берегівської районної державної адміністрації про визнання права власності на земельну частку (пай), -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом у вересні 2021 р.

Просив визнати за ним право на земельну частку (пай) площею 2,0 умовних кадастрових гектари у землях колишнього КСГП «Колос» (с. Велика Бийгань Берегівського району Закарпатської області) в цілому.

Заявлена вимога обґрунтована таким.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , отримав сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0048216, площею 2,0000 умовних кадастрових гектари в межах земель КСГП «Колос». У подальшому вказаний сертифікат було загублено, про що зроблено відповідне оголошення у газету.

ОСОБА_2 має намір реалізувати своє право на земельну частку (пай), однак у силу того, що сертифікат утрачений, не може це зробити. Берегівська міська рада не має можливості видати дублікат сертифікату.

Листом ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області підтверджено факт видачі сертифікату на право на земельну частку ОСОБА_2 , а з іншого боку підтверджено факт невидачі державного акту на його ім`я.

Рішенням Берегівського районного суду від 02 листопада 2021 р. позов задоволено: визнано за ОСОБА_1 право на земельну частку (пай) площею 2,0 га у землях колишнього КСГП «Колос» (с. Велика Бийгань, Берегівського району, Закарпатської області) в цілому.

Указане судове рішення мотивоване наявністю у ОСОБА_1 законних підстав для визнання за ним права власності на земельну частку (пай).

У апеляційній скарзі Великобийганська сільська рада Берегівського району просить скасувати рішення суду першої інстанції із підстав порушення норм матеріального та процесуального права і прийняти нове про відмову в задоволенні позову.

Узагальнені та доречні доводи скарги зводяться до такого.

-позивачем не доведено факт порушення його прав, в т.ч. зі сторони відповідача;

-із відповіді ГУ Держгеокадастру в Закарпатській області вбачається, що сертифікат видавався на ім`я ОСОБА_2 , проте з матеріалів позовної заяви не вбачається, що ОСОБА_1 (позивач) і ОСОБА_2 є однією і тією ж особою. Також у цьому листі вказано, що у земельному кадастрі було завантажено обмінний файл на земельну ділянку, власником якої є ОСОБА_1 ;

-у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач був членом КСГП «Колос», яке дає йому право на земельну частку (пай).

Письмового відзиву на апеляційну скаргу не подано.

У судове засідання учасники справи вчетверте не з`явилися, хоча про дату, час і місце такого були належно повідомлені. Зокрема, позивач ОСОБА_1 був повідомлений судовою повісткою, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Яких-небудь заяв до апеляційного суду від учасників справи не надходило, через що колегія суддів вважає доцільним розглянути справ за їх відсутності.

Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції у цілому та ухвалення судового рішення про відмову в позові з таких мотивів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем втрачено оригінал правовстановлюючого документу - сертифікат на право на земельну частку (пай), його право підтверджується письмовими доказами, позивач не може реалізувати своє право на земельну ділянку, а тому посилання відповідачів на те, що право позивача не порушено, є помилковим, у зв`язку з чим і відповідно до ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право позивача шляхом винесення рішення про визнання за позивачем права на земельну частку (пай).

При цьому, судом установлено наступні факти й обставини.

05.02.1997 р. позивачу був виданий сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0048216 площею 2,0000 га КСГП «Колос».

Державні акти на право приватної власності на землю позивачу не видавались, що підтверджується повідомленням ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області від 10.09.2021 р. № 20/261-21 (а.с.8).

З листа в. о. заступника начальника відділу № 1 Управління у Берегівському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області підтверджується, що позивач ОСОБА_1 і вказаний у втраченому сертифікаті на право на земельну частку ОСОБА_2 є одною і тією ж особою.

Як зазначив позивач, оригінал сертифіката на право на земельну частку (пай) втрачено, про що останнім було опубліковане відповідне оголошення в газеті «Новини Закарпатття» від 07.08.2021 р. про те, що загублений сертифікат серії ЗК № 0048216 на земельну частку (пай) вважати недійсним (а.с.15-16).

Апеляційний суд не може погодитися із висновками суду першої інстанції по суті спірних правовідносин через їх невідповідність обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права.

Факт видачі 05.02.1997 р. сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0048216 ОСОБА_2 , подальша втрата вказаного документу та публікація у пресі відповідного інформаційного повідомлення (щодо ОСОБА_1 ) не оспорюється.

Разом із тим, до суду за захистом своїх прав звернувся ОСОБА_1 . Даних про те, що власник сертифікату ( ОСОБА_2 ) і позивач ( ОСОБА_1 ) є однією і тією ж собою, а також про те, що сертифікат належить саме ОСОБА_1 , матеріали справи не містять.

Висновок суду першої інстанції про те, що листом в. о. заступника начальника відділу № 1 Управління у Берегівському районі ГУ Держгеокадастру у Закарпатській області підтверджується, що позивач ОСОБА_1 та вказаний у втраченому сертифікаті на право на земельну частку ОСОБА_2 є однією і тією ж особою, є безпідставним, оскільки вказаний лист такого твердження не містить.

Окрім того, колегія суддів зауважує наступне.

Відповідно до пункту 5 Указу Президента України від 08.08.1995 № 720 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» повноваження видачі громадянам сертифікатів на право на земельну частку (пай), покладені на відповідні районні державні адміністрації.

Відповідно до Методичних рекомендацій щодо паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям, затверджених наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 20.02.1996 р. № 11 сертифікати на право на земельну частку (пай) підписуються головою районної державної адміністрації та реєструються у Книзі реєстрації сертифікатів на земельну частку (пай), яка ведеться відповідним районним відділом земельних ресурсів. Відновлення втрачених сертифікатів на право на земельну частку (пай) провадиться тими районними державними адміністраціями (виконавчими комітетами міських Рад), які здійснювали їх видачу.

Однак, перш за все, в разі втрати оригіналу сертифікату необхідно опублікувати в пресі інформаційне повідомлення про його втрату.

Наявне в справі повідомлення (а.с.7, 16) стосується загубленого сертифікату, виданого на ім`я ОСОБА_1 , хоча вказаний документ виданий на ім`я ОСОБА_2 .

Додатково, в разі відсутності даних про сертифікат на право на відповідну земельну частку (пай) потрібно звернутися до відповідного управління Держгеокадастру своєї місцевості з письмовим запитом про надання вичерпної інформації по своєму сертифікату, який видавався громадянину.

Для отримання дубліката сертифіката на право на земельну частку (пай), необхідно звернутися письмово до районної державної адміністрації, яка його видала (або до центру надання адміністративних послуг, з необхідними документами).

У разі отримання письмової відповіді від районної державної адміністрації про неможливість видати відповідний дублікат сертифікату на право на відповідну земельну частку (пай), громадянин повинен звернутися за вирішенням зазначеного питання до суду першої інстанції - міського, районного суду за місцем знаходженням відповідача (РДА), з позовною заявою про визнання права на земельну частку (пай).

У матеріалах справи відсутні докази того, що позивач, який вважає себе власником сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЗК № 0048216 від 05.02.1997 р., звертався письмово до Берегівської районної державної адміністрації із заявою про видачу дубліката.

У справі міститься лише адресоване Головному управлінню Держгеокадастру у Закарпатській області клопотання-запит адвоката Мензака Ю.Ю. в інтересах ОСОБА_1 від 23.09.2021 р. про видачу останньому дубліката сертифіката (повторного сертифіката), результат розгляду якого невідомий.

Згідно з положеннями ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема визнання права.

При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права. При цьому необхідно встановити чи порушується (не визнається або оспорюється) суб?єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

За встановлених у справі обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову через його передчасність і відсутність судового спору.

За приписами ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Указаним вимогам закону оскаржене рішення суду першої інстанції не відповідає.

Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги та відповідно до ст. 376 ч.1, п.3, п.4 ЦПК України рішення суду першої інстанції належить скасувати, а в задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

З приводу розподілу судових витрат колегія суддів зазначає, що відповідно до вимог ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України витрати, понесені Великобийганською сільською радою за подачу апеляційної скарги в сумі 1362 грн. (а.с.43), належить покласти на ОСОБА_1 (позивача).

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1, п.3, п.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу Великобийганської сільської ради Берегівського району задовольнити.

2.Рішення Берегівського районного суду від 02 листопада 2021 року скасувати.

3.У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

4.Стягнути з ОСОБА_1 на користь Великобийганської сільської ради Берегівського району 1362 (одна тисяча триста шістдесят дві) гривні у відшкодування судового збору.

5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

6.Повне судове рішення складено 02.03.2023 р.

Судді: