Номер провадження: 22-ц/813/2755/23
Справа № 497/232/2021
Головуючий у першій інстанції Кодінцева С. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Цюри Т.В.,

Суддів: Комлевої О.С., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Хухрова С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова, ННЦ «Інституту ВіВ ім. В.Є. Таїрова» на рішення Болградського районного суду Одеської області від 10 грудня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова, ННЦ «Інституту ВіВ ім. В.Є. Таїрова» про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час вимушеного прогулу

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Державного підприємства «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова, ННЦ «Інституту ВіВ ім. В.Є. Таїрова», у якому просив суд постановити рішення, яким:

- визнати незаконним і скасувати наказ директора ДП «ДГ ім. О.В.Суворова» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є.Таїрова» від 18 січня 2021 року №5- «Про припинення трудового договору (контракту)»;

- поновити його, ОСОБА_1 на посаді «Бригадир на дільницях основного виробництва»;

- стягнути з ДП «ДГ ім. О.В.Суворова» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є.Таїрова» нараховану але невиплачену заробітну плату та інші виплати у сумі 44 483.00 гривень (без урахування ПДФЛ та військового збору);

- стягнути з ДП «ДГ ім. О.В.Суворова» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є.Таїрова» середню заробітну плату за час вимушеного прогулу (з розрахунку середньомісячної заробітної плати 59.25 гривень на 1 робочу годину) з моменту незаконного звільнення до моменту фактичного поновлення на роботі;

- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середньомісячної заробітної плати за один місяць, у сумі 10 902.00 гривень.

Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 08 червня 2021 року закрито провадження по справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ДП «ДГ ім. О.В.Суворова» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є.Таїрова») про стягнення невиплаченої заробітної плати в розмірі 44 483.00 гривень, закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (т.1: а.с.211-212).

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 10 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне господарство імені О.В.Суворова» Національного наукового центру «Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є.Таїрова» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задоволено частково.

Визнано наказ директора Державного підприємства «Дослідне господарство імені О.В.Суворова» Національного наукового центру «Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є.Таїрова» від 18 січня 2021 року №5- «Про припинення трудового договору (контракту)» - незаконним та скасовано.

Поновлено ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Болградським РВ УМВС України в Одеській області 05.03.2002 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на посаді «Бригадир на дільницях основного виробництва» Державного підприємства «Дослідне господарство імені О.В.Суворова» Національного наукового центру «Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є.Таїрова» (код ЄДРПОУ - 00413208) з 18.01.2021 року.

Стягнуто з Державного підприємства «Дослідне господарство імені О.В.Суворова» Національного наукового центру «Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є.Таїрова»: вул.Суворова, №12, с. Оксамитне, Болградський район, Одеська область, 68740, код ЄДРПОУ - 00413208 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Болградським РВ УМВС України в Одеській області 05.03.2002 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 - середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 114 419.35 гривень (сто чотирнадцять тисяч чотириста дев`ятнадцять гривень тридцять п`ять копійок) без врахування податків і обов`язкових платежів, а тому виплату необхідно проводити з відрахуванням з цієї суми (за мінусом) сум податків і зборів в порядку і розмірах, визначених законодавством України.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з відповідача Державного підприємства «Дослідне господарство імені О.В.Суворова» Національного наукового центру «Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є.Таїрова»: вул. Суворова, №12, с. Оксамитне, Болградський район, Одеська область, 68740, на користь держави судові витрати в розмірі 1 144.19 гривень (одна тисяча сто сорок чотири гривень дев`ятнадцять копійок) судового збору.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 на посаді «Бригадир на дільницях основного виробництва» Державного підприємства «Дослідне господарство імені О.В.Суворова» Національного наукового центру «Інститут виноградарства і виноробства імені В.Є.Таїрова» відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду, Державне підприємство «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова, ННЦ «Інституту ВіВ ім. В.Є. Таїрова» подало до суду апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить суд скасувати рішення Болградського районного суду Одеської області від 10 грудня 2021 року та в задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

У відзиві на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 , посилаючсиь на її необгрунтованість, просить суд відмовити у задоволенні апеляційної скарги повністю.

Про судове засідання суду апеляційної інстанції, призначене на 16.02.2023 року, учасники справи були повідомлені належним чином.

Від ОСОБА_1 15.02.2023 року на електрону пошту апеляційного суду надійшло клопотання, у якому останній просить суд розглянути справу без його присутності у судових засіданнях, у звязку із складністю прибуття у судове засідання через суттєву віддаленість місця його проживання від м.Одеси.

Від Державного підприємства «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова, ННЦ «Інституту ВіВ ім. В.Є. Таїрова» 14.02.2023 року на електрону пошту апеляційного суду надійшла заява, у якій підприємство просить суд розгляд справи перенести на іншу дату, оскільки представник відповідача знаходиться у відрядженні з 14.02.2023 року по 20.02.2023 року.

Проте вказана заява задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Так, статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Окрім того, посилання Державного підприємства «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова, ННЦ «Інституту ВіВ ім. В.Є. Таїрова» про неможливість явки в судове засідання через відрядження не підтверджено жодними доказами.

При цьому, суд наголошує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, ненадання жодних доказів щодо існування підстав для відкладення розгляду справи, апеляційний суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні заяви Державного підприємства «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова, ННЦ «Інституту ВіВ ім. В.Є. Таїрова» про відкладення розгляду справи та розглянути справу у відсутності сторін.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

За змістом ч.ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 25.05.2006 року позивача ОСОБА_1 прийнято в ДП «ДГ ім. О.В.Суворова» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є.Таїрова» на посаду помічника бригадира, 18.05.2020 року позивач переведений на посаду бригадира-виноградаря у бригаду №6.

В 2009 році позивач закінчив Одеський державний аграрний університет і отримав повну освіту за спеціальністю «плодоовочівство і виноградарство» та здобув кваліфікацію вченого агронома з плодоовочівства і виноградарства», про що15 грудня 2009 року на ім`я позивача ОСОБА_1 видано диплом НОМЕР_3 (т.1 а.с.9).

В 2013 році позивач ОСОБА_1 був нагороджений грамотою Голови Болградської районної державної адміністрації за сумлінну працю, вагомий внесок у становлення, розвиток сільського господарства району та з нагоди Дня працівників сільського господарства (т.1 а.с.8).

01 липня 2020 року змінено назву посади з метою приведення у відповідність до Національного класифікатора професій ДК 003/2010 на «Бригадир на дільницях основного виробництва».

В трудову книжку позивача НОМЕР_4 було внесено відповідні записи (т.1 а.с.7).

30 червня 2020 року на Державному підприємстві «Дослідне господарство ім.О.В.Суворова» ННЦ» ІВіВ ім.В.Є.Таїрова було видано наказ №57/1 «Про створення робочої групи», якій наказано надати висновки та аргументовані пропозиції в частині зменшення видатків та оптимізації організаційної структури підприємства в термін до 15.07.2020 року (т.1 а.с.47).

У подальшому робочою групою було підготовлено без дати і номера довідку, засідання якої відбулося 13.07.2020 року, згідно якої з метою оптимізації витрат є необхідним переглянути організаційну структуру підприємства з наступним вивільненням працівників підприємства. Для належної оптимізації роботи виноградних бригад, економії заробітної плати ефективності роботи працівників провести зміни в організації праці виноградних бригад шляхом приєднання одного структурного підрозділу до іншого. Тобто, така реорганізація дасть можливість скорочення чисельності працівників без погіршення виконання поставлених завдань (т.1 а.с.48).

29 липня 2020 року за підписом директора Державного підприємства «Дослідне господарство ім.О.В.Суворова» ННЦ» ІВіВ ім.В.Є.Таїрова ОСОБА_2 на ім`я Голови профспілкової організації ДП ДГ ім.О.В.Суворова ННЦ» ІВіВ ім.В.Є.Таїрова ОСОБА_3 було складено Повідомлення про скорочення чисельності та штату працівників (т.1 а.с.66).

При цьому судом встановлено, що допитаний у якості свідка ОСОБА_3 підтвердив, що повноваження голови профспілки були ним складені 16.06.2020 року, та зазначене повідомлення він не отримував і підпис на документі не його.

Наказом №78 від 04.09.2020 року «Про внесення змін до штатного розпису в зв`язку із скороченням посад (професій) скорочено 3 штатні одиниці із 6 «Бригадир на дільницях основного виробництва» та цього ж числа внесено зміни до штатного розпису (т.1 а.с.49, 53).

В штатному розписі Державного підприємства «Дослідне господарство ім.О.В.Суворова» ННЦ» ІВіВ ім. В.Є.Таїрова станом на 01.07.2020 року значиться 6 (шість) посад «Бригадир на дільницях основного виробництва, бригадир пітомніковод» (т.1 а.с.50-52).

Тоді як в штатному розписі Державного підприємства «Дослідне господарство ім.О.В.Суворова» ННЦ» ІВіВ ім.В.Є.Таїрова станом на 04.09.2020 року значиться 3 (три) посади «Бригадир на дільницях основного виробництва, бригадир пітомніковод» (т.1 а.с.53-55).

Наказом директора Державного підприємства «Дослідне господарство ім.О.В.Суворова» ННЦ» ІВіВ ім.В.Є.Таїрова №78/А від 04.09.2020 року створено комісію з визначення працівників, що мають переважне право залишитися на роботі (т.1 а.с.56).

04 вересня 2020 року було проведено засідання комісії з визначення осіб, які мають переважне право залишитися на роботі або щодо яких встановлено обмеження на звільнення за скороченням (протокол №1), згідно якого рекомендовано директору підприємства у зв`язку з тим, що при вивільненні працівників до уваги береться рівень кваліфікації, продуктивність праці, здобуті навички під час виконання робіт за певною спеціальністю, виробничими показниками, беручи до уваги зменшення об`єму виробництва, попередити наступних працівників про вивільнення, в тому числі ОСОБА_1 (т.1 а.с.57).

Судом встановлено, що таких протоколів у матеріалах справи є три з різним змістом (т.1, а.с.57, а.с.172-173, 238-242).

Наказом №79 від 04.09.2020 року «Про попередження працівників про заплановане звільнення у зв`язку із скороченням чисельності та штату» наказано підготувати та вручити ОСОБА_1 повідомлення про наступне вивільнення.

Суд встановлено також, що позивачу було надано наказ з одним змістом, а саме в даному витягу з наказу йде посилання на підставу: 1.заява ОСОБА_1 від 29.10.2020 року; 2.наказ від 04.09.2020 року №79 (т.1 а.с.19).

Таким чином не зрозуміло, на яку саме заяву ОСОБА_1 від 29.10.2020 року (дата ще не настала) і про що ця заява, йде посилання в наказі від 04.09.2020 року. При цьому, до суду відповідачем до відзиву надано наказ з іншим змістом (т.1 а.с.58).

Попередження про скорочення штату працівників за підписом директора ОСОБА_4 на ім`я позивача ОСОБА_1 складено 29.09.2020 року №5, в якому зазначено, що «Після закінчення двомісячного терміну та отримання згоди профспілки з моменту одержання цього персонального попередження, позивач підлягатиме звільненню з роботи відповідно до ч.1 ст.40 КЗпП України … Одночасно запропоновано переведення на посаду тракториста, яка є вакантною …» (т.1 а.с.39).

Вказане попередження позивачем не було отримано, про що складено відповідний Акт 01.10.2021 року (т.1 а.с.60).

Згідно довідки відповідача за №58 від 05.03.2021 року станом на 01.10.2020 року на підприємстві, згідно штатного розпису з 04.09.2020 року … наявні вакантні посади: - головного бухгалтера 1 одиниця, - начальника наукового відділу по виноградарству на громадських засадах 1 одиниця, юристконсульт 1 одиниця, тракториста-машиніста 1 одиниця (т.1 а.с.67).

18 листопада 2020 року вдруге було складено «Попередження про скорочення штату працівників» № 5А на ім`я ОСОБА_5 (без зазначення прізвища взагалі) за підписом директора ОСОБА_2 (т.1 а.с.61). У тексті цього попередження відсутнє посилання на отримання згоди профспілки.

Зазначене попередження було доведено до відома позивача, однак в зв`язку з відмовою від отримання складено Акт від 18.11.2020 року (т.1 а.с.62). У вказаному акті стверджується, що ОСОБА_1 попереджено, що він буде звільнений після закінчення двомісячного терміну з моменту одержання персонального попередження. У ОСОБА_1 немає переважного права для залишення на роботі на посаді бригадира на дільницях з основного виробництва. Але запропоновано переведення на посаду тракториста, яка є вакантною.

Згідно довідки відповідача за №55 від 05.03.2021 року станом на 18.01.2021 року на підприємстві, згідно діючого штатного розпису … наявні вакантні посади: - начальника наукового відділу по виноградарству на громадських засадах 1 одиниця, - тракториста-машиніста 1 одиниця, - водія автотранспортного засобу (автобус) 1 одиниця (т.1 а.с.68).

Наказом від 18 січня 2021 року № 5- «Про припинення трудового договору (контракту)» (т.1 а.с.20, 64) позивача звільнено з займаної посади на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України. Як підставу видачу цього наказу зазначені: наказ від 04.09.2020 року №79, попередження про скорочення штату працівників від 18.11.2020 року.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про часткове задоволення позову , районний суд виходив з того, що позивача ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади відповідно до наказу директора ДП «ДГ ім. О.В.Суворова» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є.Таїрова» від 18 січня 2021 року №5- «Про припинення трудового договору (контракту)» з порушенням статей 42, 43, 49-2 КЗпП України, що згідно зі статтею 235 КЗпП України є підставою для його поновлення на роботі та відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, підставою для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Апеляційний суд погоджується із таким висновком районного суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ч.6 ст. 43 Конституції України громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою, отже трудовий договір є основною, базовою формою виникнення трудових правовідносин.

Пунктом 1 частини першої статті 40 КЗпП України встановлено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ч.2 ст. 40 КЗпП України звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до статті 49-1 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно.

При вирішенні питання про те, чи мав змогу роботодавець виконати вимоги статті 49-2 КЗпП України про надання роботи працівникові, який вивільняється у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, суд має виходити з того, що за змістом цієї норми працівнику має бути запропонована наявна робота за відповідною професією чи спеціальністю і лише при відсутності такої роботи інша наявна робота.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 49-2 КЗпАП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Таким чином, однією з гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов`язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 вересня 2018 року у справі № 800/538/17, провадження N 11-431асі18, що у силу ст. 417 ЦПК України є обов`язковим для врахування для усіх судів України.

Судовим розглядом справи встновлено, що дані вимоги закону відповідачем виконані не були, виходячи з наступного.

Так, як вбачається з Наказу №5- «Про припинення трудового договору (контракту)» (т.1 а.с.20) ОСОБА_1 звільнено з займаної посади на підставі ч.1 ст.40 КЗпП України. Як підставу видачу цього наказу зазначені: наказ від 04.09.2020 року №79, попередження про скорочення штату працівників від 18.11.2020 року.

Зокрема з «Попередження про скорочення штату працівників від 18.11.2020 року №5А», підписане директором ДП «ДГ ім. О.В.Суворова» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є.Таїрова» ОСОБА_2 , вбачається, що ОСОБА_1 буде звільнено з займаної посади після закінчення двомісячного терміну з моменту одержання цього повідомлення, а також запропоновано переведення на посаду тракториста, яка є на той час вакантною. Підпис ОСОБА_1 про отримання повідомлення відсутній.

В зв`язку із відмовою ОСОБА_1 отримати повідомлення, 18.11.2020 року складено Акт (т.1 а.с.62) комісією в складі бухгалтера ОСОБА_6 , бухгалтера ОСОБА_7 , інспектора з кадрів ОСОБА_8 в тому, що «запропонувала ОСОБА_1 отримати лист-повідомлення про наступне звільнення …. від 04.09.2020р. №5А та засвідчити факт отримання особистим підписом. ОСОБА_1 відмовився….».

Апеляційний суд погоджується із виновком районного суду про те, що зазначений акт не є належним та допустимим доказом відмови ОСОБА_1 від отримання Попередження про скорочення штату працівників від 18.11.2020 року №5А, оскільки містить посилання на інший документ - лист-повідомлення про наступне звільнення від 04.09.2020р. №5А, який в матеріалах справи відсутній.

Крім того, як встановлено судом, директор ДП «ДГ ім. О.В.Суворова» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є.Таїрова» ОСОБА_2 в період з 09.11.2020р. по 20.11.2020р. не знаходився на робочому місці згідно листка непрацездатності АДН №176887, що підтверджується листом №198 від 13.04.2021р. КНП «Болградський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» листом №198 від 13.04.2021 року (т.1 а.с.117), що виключає можливість підписання останнім Попередження про скорочення штату працівників від 18.11.2020 року №5А саме 18.11.2020 року.

Як вбачається із довідки №55 від 05.03.2021 року (т.1 а.с.68) в ДП «ДГ ім. О.В.Суворова» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є.Таїрова» станом на 18.11.2020 року були вакантні посади:

- начальник наукового відділу по виноградарству,

- водій автотранспортного засобу,

- тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва,

- водій автотранспортного засобу.

З урахуванням наведенного, суд вірно дійшов висновку, що в порушення вимог статті 49-2 КЗпП України відповідачем видано наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади без його попередження не пізніше ніж за два місяці, а також не були йому запропоновані усі наявні на підприємстві вакансії.

Окрім того, відповідно до ст. 42 КЗпП України, при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації та інших.

Для такої перевірки повинні досліджуватись документи та інші відомості про освіту і присвоєння кваліфікаційних розрядів (класів, категорій, рангів), про підвищення кваліфікації, про навчання без відриву від виробництва, про винаходи і раціоналізаторські пропозиції, авторами яких є відповідні працівники, про тимчасове виконання обов`язків більш кваліфікованих працівників, про досвід трудової діяльності, про виконання норм виробітку (продуктивність праці), про розширення зони обслуговування, про збільшення обсягу виконуваної роботи, про суміщення професій тощо.

Продуктивність праці і кваліфікація працівника повинні оцінюватися окремо, але в кінцевому підсумку роботодавець повинен визначити працівників, які мають більш високу кваліфікацію і продуктивність праці за сукупністю цих двох показників. При відсутності різниці у кваліфікації і продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені в частині другій статті 42 КЗпП України.

Для виявлення працівників, які мають це право, роботодавець повинен зробити порівняльний аналіз продуктивності праці і кваліфікації тих працівників, які залишилися на роботі, і тих, які підлягають звільненню.

Саме такий правовий висновок Верховний Суд зробив у постанові від 19.08.2020 р. у справі № 334/4326/17 (провадження № 61-45687св18).

Наказом №78А від 04.09.2020 року «Про створення комісії з визначення працівників, які мають переважне право залишитись на роботі» створено комісію з визначення працівників, які мають переважне право залишитись на роботі та доручено визначити відповідних осіб та надати протокол керівнику на затвердження до 12-00 04.09.2020 року (т.1 а.с.56).

Матеріалами справи встановлено, що до Протоколу засідання комісії з визначення працівників, які мають переважне право залишитись на роботі від 04.09.2020 року (т.1, а.с.57, а.с.172-173, 238-242) рекомендовано скоротити 3 штатні одиниці посади «Бригадир на дільницях основного виробництва», які займають ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10

ОСОБА_1 працює на підприємстві з 25.05.2006 року (т.1 а.с.7), та стаж його роботи в ДП «ДГ ім. О.В.Суворова» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є.Таїрова» складає більше 14 років, має вищу освіту за спеціальністю «Плодоовочівництво і виноградарство» (диплом спеціаліста НОМЕР_3 від 15.12.2009 р.) (т.1 а.с.9), в 2003 році нагороджений грамотою голови Болградської РДА (т.1 а.с.8), є особою з інвалідністю 3 групи з 01.07.2020 року (т.1 а.с.76).

Як вбачається з протоколу засідання комісії з визначення працівників, які мають переважне право залишитись на роботі від 04.09.2020 року, зазначене засідання відбулось відразу ж в день видання наказу про створення такої комісії за відсутності об`єктивної необхідності проводити терміновий розгляд цього питання. Працівники, питання подальшої роботи яких на підприємстві вирішувалось на цьому засіданні, до участі в ньому не запрошувались, будь-які пояснення не відбирались. Також з протоколу не вбачається, що комісія заслухала та обговорила відгуки безпосередніх керівників всіх шести бригадирів, які працювали на підприємстві на той час, не вказано про врахування їх кваліфікації, стажу роботи на підприємстві. При цьому з Протоколу та порівняльної таблиці до нього вбачається, що на засіданні комісії обговорювали та вивчали лише тих працівників, яких вирішити рекомендувати для звільнення, щодо інших осіб, які займали посади «Бригадир на дільницях основного виробництва», не розглядалось.

А відтак, жодним чином не заперечуючи можливість створеної на підприємстві комісії та керівника визначати рівень кваліфікації та продуктивності праці кожного працівника та враховувати це при вирішення питання щодо залишення на роботі чи скороченні, суд прийшов до вірного висновку про те, що Відповідачем не дотримані вимоги ст. 42 КЗпП та належним чином не розглянуто та не вирішено питання щодо наявності/відсутності переваги у ОСОБА_1 в залишенні на роботі за умови скорочення його посади.

Розглядаючи питання звільнення ОСОБА_1 з займаної посади до уваги комісією було взято виключно його продуктивність за останній рік 2020, тобто те, що він перебував на лікарняному більше чотирьох місяців, але не взято до уваги взагалі його роботу протягом 14 років, його освіту, заохочення, тощо.

Також комісія послалася на рекомендації МСЕК, якими протипоказана важка фізична праця, тривале перебування на ногах, статичне перевантаження, та поряд з цим запропоновано посаду тракториста, робота на якій не є легшою ніж на посаді бригадира.

Разом з цим, судом було встановлено, що на аналогічні посади «Бригадир на дільницях основного виробництва» було переведено:

- 14.08.2020 року ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , без освіти, неповнолітні діти відсутні, працює на підприємстві з 14.05.2020 року (т.1 а.с.27-29).

- 01.09.2020 року ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка закінчила Білгород-Дністровське профтехучилище, кваліфікація продавець бакалійно-кондитерських та гастрономія, неповнолітні діти відсутні, на підприємстві працює з 14.05.2020 року (т.1 а.с.21-23).

31.08.2020 року ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без освіти, маючого трьох неповнолітніх дітей, на підприємстві працює з 10.09.2012 року (т.1 а.с.24-26) було переведено з посади «Бригадир-виноградар» на посаду « ОСОБА_14 із захисту рослин». До речі, вказана особа взагалі не має освіти, а тим паче спеціальної, яка необхідна для роботи на такій посаді.

Саме, ці особи: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 залишились працювати на підприємстві на посаді «Бригадир на дільницях основного виробництва», які вони зайняли перед безпосереднім оголошенням про скорочення штату працівників, і які не мають вищої освіти, та не мають такого стажу роботи як у позивача ОСОБА_1 .

У доводах апеляційної скарги, Державне підприємство «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова, ННЦ «Інституту ВіВ ім. В.Є. Таїрова» посилається на те, що висновки суду першої інстанції, в частині сумніву реальності проведених дій по скороченню чисельності працівників, є безпідставними, оскільки суд не вправі робити такі висновки в межах позовних вимог, в межах предмету спору, адже такі обставини впливають або можуть вплинути на права та обов`язки третіх сторін.

Проте апеляційний суд критично оцінює вказані доводи апелянта, з огляду на наступне.

Так, ч.1 ст. 264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Частиною 2 цієї статті встановлено, що при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

За таких умов апелянт заперечує право суду зясовувати обставини справи, досліджувати та брати до уваги докази. При цьому, апелянт стверджує, що суд дійшов неправильних висновків, посилаючись саме на ті документи, належність яких була спростована у судовому процесі.

Однак, слід зазначити, що суд зробив висновки на підставі і в межах з`ясованих обставин, окрім того усі обставини зясовані та докази досліджені судом під час розгляду справи і як наслідок висновки наведені у рішенні суду мають безпосереднє відношення до факту порушення трудових прав позивача ОСОБА_1 .

Так, як вбачається зі змісту оскаржуванного рішення, суд погодився із доводами Відповідача, що зміна штатного розпису, проведення змін в організації праці та виробництва, скорочення чисельності або штату працівників є виключною компетенцією власника підприємства відповідно до ч. 3 ст. 64 Господарського кодексу України.

Однак, суд зазначив, що Національна Академія наук України листом від 24.03.2021 року за №13-3/90 на ім`я ОСОБА_1 повідомила, що штатні розписи та зміни до штатних розписів подаються до Управління наукового забезпечення інноваційно-інвестиційного розвитку експериментальної бази у трьох примірниках разом з супровідним листом за наявності попереднього погодження з науковою установою, якій безпосередньо підпорядковане підприємство (т.1 а.с.100-103).

Оскільки новий штатний розпис у зв`язку зі скороченням штату було погоджено і затверджено 04.09.2021 року (т.1 а.с.53-55), а передано для узгодження Директору ННЦ «ІВіВ ім. В.Є.Таїрова ОСОБА_15 як мінімум за два тижня до цієї дати, то станом на час переведення вище зазначених працівників: ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , на посади «Бригадир на дільницях основного виробництва», ОСОБА_13 на посаду «Агроном із захисту рослин», керівником підприємства ОСОБА_2 було здійснено умисно, аби заповнити вільні посади, які підпадали під скорочення.

Звільнення ОСОБА_12 , яке мало місце 20.01.2021 року за згодою сторін відповідно її заяви від 20.01.2021 року (т.1 а.с.149-150), не зобов`язує Відповідача повідомляти Позивача про наявність вакансії, оскільки ст. 42-1 КЗпП України передбачено, що працівник, з яким розірвано трудовий договір з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 цього Кодексу (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), протягом одного року має право на укладення трудового договору у разі поворотного прийняття на роботу, якщо власник або уповноважений ним орган проводить прийняття на роботу працівників аналогічної кваліфікації.

Доказів прийняття Відповідачем на роботу працівників аналогічної кваліфікації суду надано не було.

Крім того, апеляційний суд також погоджується із висновком районного суду про те, що відповідачем не надано належних та допустимих доказів звернення до профспілкової організації з поданням щодо отримання згоди на звільнення ОСОБА_1 у зв`язку зі скороченням штату. Відсутні також належні та допустимі докази проведення консультації з профспілкою щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Так, згідно із ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, крім випадків, коли розірвання трудового договору із зазначених підстав здійснюється з прокурором, поліцейським і працівником Національної поліції, Служби безпеки України, Державного бюро розслідувань України, Національного антикорупційного бюро України чи органу, що здійснює контроль за додержанням податкового законодавства.

У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п`ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником.

Частиною третьою статті 22 «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» встановлено, що у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Як вбачається з письмових пояснень ОСОБА_3 на час передачі документів новому голові профспілкової організації ОСОБА_16 16.06.2020 року заява Позивача про вступ до профспілкової організації була в наявності в документах профспілки (т.1 а.с.104).

З наявних у справі розрахункових листків Позивача за період з січня 2020 року по січень 2021 року (т.1 а.с.30-34) вбачається, що відповідач утримував із заробітної плати профспілкові внески, що в сукупності надає підстави позивачу правомірно розраховувати на те, що він є дійсним членом профспілкової організації.

Як вбачається з копії наказу №79 від 04.09.2020 року за підписом директора ДП «ДГ ім. О.В.Суворова» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є.Таїрова» «Про попередження працівників про заплановане звільнення у зв`язку зі скороченням штату (т.1 а.с.181), в першочерговій редакції, в п.1.3 вказано: «Вручити повідомлення про наступне вивільнення до 10.09.2020 року працівникам, які підлягають звільненню, і які є членами профспілки ( ОСОБА_10 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_17 ). При цьму судом зауважено, що відповідачем суду надавався витяг з цього наказу що стосується виключно ОСОБА_1 (т.1 а.с.58), тобто в іншій редакції.

Крім цього, в попередженні про скорочення штату працівників від 29.09.2020 року №5 «Бригадира на дільницях основного виробництва (бригадир бригади №6) на ім`я ОСОБА_5 (тобто позивача) зазначено, що «Після закінчення двомісячного терміну та отримання згоди профспілки з моменту одержання цього персонального попередження підлягаєте звільненню з роботи відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України … (т.1 а.с.59).

Таким чином вказаними документами, відповідач підтвердив, що позивач ОСОБА_1 був членом профспілкової організації.

У доводах апеляційної скарги Державне підприємство «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова, ННЦ «Інституту ВіВ ім. В.Є. Таїрова» також посилається на те, що суд першої інстанції взяв до уваги обставини проведення відрахувань з заробітної плати позивача до профспілкового фонду та не взяв до уваги інші докази, які підтверджують реальну неправомірність таких дій бухгалтерією в період проведення процедури скорочення. На думку відповідача, відрахування, які здійснювалися з заробітної плати позивача перед самим початком процедури скорочення чисельності працівників підприємства були зумовлені саме необхідністю в створенні ситуації для ніби порушення процедури звільнення позивача.

Разом з тим, апеляційний суд погоджується із висновком суду в цій частині, оскільки посилання відповідача на те, що ним помилково утримувались профспілкові внески з заробітної плати позивача, їх повернення у січні 2021 року без будь-яких підстав (т.1 а.с.138), заяв як з боку позивача так і з боку профспілкової організації, пояснювальні записки ОСОБА_8 від 18.01.2021 року (т.1 а.с.69, 135, 137), ОСОБА_18 (а.с.136) є необгрунтованими, враховуючи те, що як встановлено судом, всі вказані дії відбувались в день звільнення позивача ОСОБА_1 , а ОСОБА_8 , ОСОБА_18 є зацікавленими працівниками ДП «ДГ ім. О.В.Суворова» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є.Таїрова».

При цьому, посилання апелянта на Довідку відповідача від 01.06.2021 року №114 також не може бути належним доказом щодо відсутності членства ОСОБА_1 в первинній профспілковій організації ДП «ДГ ім. О.В.Суворова», оскільки вона була видана роботодавцем директором ОСОБА_19 , а не головою профспілкової організації (т.1 а.с.188).

Безпідставними є і твердження апелянта стосовно того, що суд першої інстанції не взяв до уваги доводи відповідача та органів державної влади стосовно повноважного профспілкового органу державного підприємства. Як зазначає апелянт, до матеріалів справи були подані документи, які жодним чином не оцінені судом першої інсианції, які підтверджують реєстрацію первинної профспілкової організації, її чинність на момент виникнення спірних правовідносин та керівництво, повноважних осіб, які вправі представляти таку первинну профспілкову організацію.

На вказані доводи апелянта слід зазначити наступне.

Так, згідно протоколу зборів первинної профспілкової організації ДП «ДГ ім. О.В.Суворова» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є.Таїрова» №2 від 16.06.2020 року (т.1 а.с.192-198) слідує, що на обліку перебуває 41 член профспілкової організації, присутніми є 30 членів, присутнім був директор ДП «ДГ ім. О.В.Суворова» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є.Таїрова» - ОСОБА_2 , Оксамитненський сільський голова ОСОБА_20 , секретарем зборів обрано ОСОБА_8 .

В порядок денний були включені питання: - вибори голови профспілкової організації та його заступника; - обрання членів комітету профспілкової організації; - внесення змін до колективного договору відповідно до Галузевої угоди між Президією Національної академії наук аграрних наук України і Професійною спілковою працівників агропромислового комплексу України на 2020-2022 роки; - інше.

На вказаних зборах було переобрано голову профспілкової організації: ОСОБА_3 склав повноваження голови, обрано новим головою Качанова В.Х. Членами профспілкового комітету обрано: ОСОБА_21 , ОСОБА_22 , ОСОБА_8 , ОСОБА_23 , ОСОБА_24 (т.1 а.с.192-198).

17.06.2020 року за підписом голови структурного утворення ОСОБА_16 було подано заяву про реєстрацію структурного утворення первинної профспілкової організації ДП «ДГ ім. О.В.Суворова» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є.Таїрова», яка прийнята Головою Болградської районної профспілкової організації робітників агропромислового комплексу України ОСОБА_25 (т.1 а.с.99).

Таким чином, директору ДП «ДГ ім. О.В.Суворова» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є.Таїрова» ОСОБА_2 достовірно було відомо про переобрання голови профспілкової організації ДП ДГ імені Суворова О.В., втім з незрозумілих підстав Повідомлення про початок роботи щодо реорганізації структурних підрозділів та скорочення працівників було адресовано саме голові профспілкового організації ДП «ДГ ім. О.В.Суворова» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є.Таїрова» ОСОБА_3 (т.1 а.с.66)

Судом також встановлено, що 29.10.2020 року директор ДП «ДГ ім. О.В.Суворова» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є.Таїрова» Кастров С.С. звернувся з заявою до Центру надання адміністративних послуг Болградської РДА, згідно якої слідує, що на підприємстві створена та діє первинна профспілкова організація, та працівники які входили до керівних органів профспілки звільнені, а також на підприємстві за місцем розташування відсутні будь-які документи, у зв`язку із запланованим скороченням штату та вивільненням в подальшому працівників ДП ДГ імені Суворова, а також з метою недопущення порушення законних прав працівників виникла необхідність у з`ясуванні державної реєстрації вищевказаної профспілки та відновлення документації (т.1 а.с.139, 144-145).

На вказану заяву Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) 17.11.2020 року надало відповідь про необхідність надати документ, що підтверджує внесення плати за надання документа в паперовій формі, що міститься у реєстраційній справі (т.1 а.с.146).

08.12.2020 року Південне міжрегіональне управління Міністерства юстиції (м.Одеса) повідомила Первинну профспілкову організацію ДП «ДГ ім. О.В.Суворова» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є.Таїрова» про продовження строку розгляду документів, поданих 18.11.2020 року для державної реєстрації внесення змін до відомостей про юридичну особу - Первинну профспілкову організацію (т.1 а.с.143).

14.12.2020 року державним реєстратором Ульяницькою О.А. Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) складено Повідомлення про відмову у державній реєстрації в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань - по заяві «Державної реєстрації змін до відомостей про юридичну особу» щодо Первинної профспілкової організації Дослідного господарства ім. О.В.Суворова (т.1 а.с.141), та 14.12.2020 року складено рішення про відмову аналогічного змісту (т.1 а.с.142).

З вищенаведенного вбачається, що станом на час звільнення позивача з займаної посади, Первинна профспілкова організація ДП «ДГ ім. О.В.Суворова» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є.Таїрова» не функціонувала, оскільки попередні члени і керівник склали повноваження, а нові не приступили до виконання повноважень та навіть не було здійснено відповідні зміни в державній реєстрації.

Отже, судом встановлено, що не вирішивши питання щодо функціонування профспілкової організації, відповідач ДП «ДГ ім. О.В.Суворова» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є.Таїрова» розпочав і провів процедуру скорочення штату працівників підприємства та їх звільнення. Таким чином, питання звільнення позивача ОСОБА_1 . Первинною профспілковою організацією ДП «ДГ ім. О.В.Суворова» ННЦ «ІВіВ ім. В.Є.Таїрова» - не розглядалося, тобто позивач будучи членом первинної профспілкової організації ДП «ДГ ім. О.В.Суворова», до якої відповідач не звертався з письмовим поданням (повідомленням) про надання згоди на звільнення ОСОБА_1 відповідно до п. 1 ч.1 ст. 40 КЗпП України, був звільнений з порушеннями ч.1 ст.43 КЗпП України.

З урахуванням вищенаведених обставин справи, суд дійшов обгрунтованного висновку про те, що позивача ОСОБА_1 було звільнено з займаної посади з порушенням статей 42, 43, 49-2 КЗпП України, що відповіно до статті 235 КЗпП України є підставою для його поновлення на роботі.

Жодних інших доводів щодо спростування висновків суду, в тому числі щодо розрахунку та стягнення з відповідача середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу апеляційнпа скарга Державного підприємства «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова, ННЦ «Інституту ВіВ ім. В.Є. Таїрова» - не містить.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

Таким чином наведені в апеляційній скарзі доводи спростовуються матеріалами справи та встановленими судами обставинами, в цілому зводяться до переоцінки доказів та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції порушено норми матеріального та процесуального права.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Державного підприємства «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова, ННЦ «Інституту ВіВ ім. В.Є. Таїрова» - залишити без задоволення.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 10 грудня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне господарство ім. О.В. Суворова, ННЦ «Інституту ВіВ ім. В.Є. Таїрова» про поновлення на роботі, стягнення невиплаченої заробітної платні та середнього заробітку за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 27.02.2023 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

С.М. Сегеда