Провадження № 22-ц/811/3064/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2023 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді: Ванівського О.М.,

суддів - Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Цьони С.Ю.

з участю: представника позивача - ОСОБА_1 , представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з договором позики,-

в с т а н о в и в:

В листопаді 2021 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованість за договором позики в сумі 37 194,65 доларів США, процентів за користування коштами - 186 584,37 грн, трьох відсотків річних за період несвоєчасного виконання грошового зобов`язання - 12 340,08 грн та судові витрати.

Позов мотивувала тим, що відповідачка ОСОБА_3 отримала 6 січня 2019 року від позивачки грошові кошти в сумі 7 000 доларів США на підтвердження чого власноручно написала розписку, у якій зазначила, що зобов`язується повернути вказані кошти до 6 січня 2021 року. Крім того, 7 червня 2019 року відповідачка отримала від позивачки у позику 15 000 доларів США, на підтвердження чого власноручно написала розписку, у якій зазначила, що зобов`язується повернути вказані кошти до 7 січня 2021 року. Окрім цього, відповідачка отримала 27 серпня 2019 року у позику 16 000 доларів США, на підтвердження чого власноручно написала розписку від 27 серпня 2019 року, у якій зазначила, що зобов`язується повернути вказані кошти до 27 серпня 2021 року. За час, який минув від укладення договорів позики, позичальником було повернуто на картковий рахунок до 30 серпня 2021 року включно 22 000 грн. Незважаючи на неодноразові звернення про повернення решти суми боргу у розмірі 37 194, 65 доларів США відповідачка повідомила, що кошти не поверне. Враховуючи вище наведене позивачка змушена звертатися до суду за захистом свої прав та просить стягнути з відповідачки заборгованість за договорами позики в сумі 37 194,65 доларів США. Крім того, ставила вимогу про стягнення з відповідачки процентів за користування грошовими коштами у розмірі 186 584,37 грн., три проценти річних за період несвоєчасного виконання грошового зобов`язання у розмірі 12 340,08 грн.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 20 липня 2022 року позов - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики в сумі 37 194,65 доларів США (тридцять сім тисяч сто дев`яносто чотири долара шістдесят п`ять центів США), три відсотки річних в розмірі 12 340, 08 грн. (дванадцять тисяч триста сорок гривень вісім копійок).

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати, що становлять 11 350,00 грн. (одинадцять тисяч триста п`ятдесят гривень) судового збору.

В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3 .

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, та неповним з`ясуванням усіх обставин справи. Зокрема покликається на те, що вона не була належним чином повідомлена про час та місце слухання справи. Звертає увагу на те, що нею було проведено часткове повернення грошових коштів на суму 1100 доларів США.

Просить рішення суду змінити в частині визначення суми заборгованості.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника позивача - ОСОБА_1 на заперечення апеляційної скарги, представника відповідача - ОСОБА_2 на підтримання апеляційної скарги дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що таку слід задовольнити.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частково задовольняючи позовні вимоги про стягнення заборгованості з договором позики, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка доказів належного виконання умов договору не надала, а також не надала доказів того, що невиконання зобов`язань за договором сталося не з її вини, відтак заборгованість у розмірі 37 194,65 доларів США підлягає стягненню на користь позивачки з відповідачки, як позичальника.

Колегія суддів не в повній мірі погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.

Матеріалами справи та судом встановлено, що між сторонами укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала 6 січня 2019 року від ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 7 000 доларів США на підтвердження чого власноручно написала розписку, у якій зазначила, що зобов`язується повернути вказані кошти до 6 січня 2021 року, що підтверджується копією розписки (а.с.15).

7 червня 2019 року ОСОБА_3 отримала від позивачки у позику 15 000 доларів США, на підтвердження чого власноручно написала розписку від 7 червня 2019 року, у якій зазначила, що зобов`язується повернути вказані кошти до 7 червня 2021 року (а.с.16).

Окрім цього, відповідачка отримала 27 серпня 2019 року у позику 16 000 доларів США, на підтвердження чого власноручно написала розписку від 27 серпня 2019 року, у якій зазначила, що зобов`язується повернути вказані кошти до 27 серпня 2021 року (а.с.17).

Позивач зазначила, що позичальником ОСОБА_3 було повернуто на картковий рахунок до 30 серпня 2021 року включно 22 000 грн.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 ст. 1047ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно квитанції №000016 від 01.12.2021 року ОСОБА_3 внесла на депозит приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кулиняка І.Я. 13500 грн. на виконання зобов`язання за договором позики від 06.01.2019 року.

Згідно квитанції №000018 від 10.12.2021 року ОСОБА_3 внесла на депозит приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кулиняка І.Я. 8100 грн. на виконання зобов`язання за договором позики від 06.01.2019 року.

Згідно квитанції №000020 від 13.12.2021 року ОСОБА_3 внесла на депозит приватного нотаріуса Львівського міського нотаріального округу Кулиняка І.Я. 8100 грн. на виконання зобов`язання за договором позики від 06.01.2019 року.

Відповідно до ч. 1 ст.. 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов`язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори або цінних паперів у депозит нотаріуса в разі::

1) відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов`язання;

2) ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку;

3) відсутності представника недієздатного кредитора.

Отже, внесення належних із боржника кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса на підставі статті 537 ЦК України є правом, а не обов?язком боржника. Заява боржника реєструється нотаріусом у книзі вхідної кореспонденції і є підставою для вчинення нотаріальної дії. Для вчинення цієї нотаріальної дії нотаріусом відкривається окремий поточний рахунок у будь-якій банківській установі. Про надходження грошових сум і цінних паперів нотаріус повідомляє кредитора і на його вимогу, яка оформлюється у вигляді заяви, видає йому належні грошові суми або цінні папери.

Відтак, ОСОБА_3 вчинила дії щодо погашення заборгованості за договором позики від 06.01.2019 року в порядку ст.. 537 ЦК України та внесла кошти у депозит приватного нотаріуса в розмірі 29 700 грн., що по курсу НБУ станом на дату повернення становило 1100 доларів США.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 липня 2022 року слід змінити, зменшивши суму заборгованості за договором позики з 37 194,65 доларів США до 36094, 65 доларів США.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Згідно з п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374 ч. 1 п.2, 376, 381 - 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 20 липня 2022 року - змінити, зменшивши суму заборгованості за договором позики з 37 194,65 доларів США (тридцять сім тисяч сто дев`яносто чотири долара шістдесят п`ять центів США) до 36094, 65 доларів США (тридцять шість тисяч дев`яносто чотири долара шістдесят п`ять центів США.

В решті рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 22.02.2023 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді: Цяцяк Р.П.

Шеремета Н.О.