Справа № 527/110/23
провадження № 2-з/527/2/23
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2023 року м. Глобине

Суддя Глобинського районного суду Полтавської області Свістєльнік Ю.М., розглянувши заяву приватного виконавця В.Л.Скрипника про забезпечення позову по цивільній справі за позовом Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника Володимира Леонідовича до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про визнання недійсним правочинів щодо майна боржника,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач приватний виконавець В.Л.Скрипник звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, в якій прохав суд накласти арешт на майно, а саме - будівлі виробничої бази: цех по виготовленню облицювальної плитки літ.А, будівля деревообробного цеху літ.Б, загальною площею 306,8 кв.м, розташованих за адресом: АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 206), що належить на праві приватної власності ОСОБА_2 (номер запису про право власності 40082373).

Вивчивши заяву про забезпечення позову, суд встановив наступне.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу, заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

За змістом вимог цивільного процесуального закону, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має пересвідчитися, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Відповідно до роз`яснень, викладених у Постанові Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді справ про забезпечення позову» № 9 від 22 лютого 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно частини 3 ст. 150 ЦПК України,заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

З поданої заяви про забезпечення позову вбачається, що в ній відсутнє обґрунтування необхідності забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та вчинення будь яких дій щодо спірного майна, в тому числі підтвердження тих фактів, що відповідачі мають намір чи здійснюють дії по відчуженню майна чи іншим чином можуть утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Припущення заявника про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення є необґрунтованим.

За викладених обставин суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову до задоволення не підлягає.

Керуючись ст.ст. 149 - 151 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви приватного виконавця В.Л.Скрипника про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Ю. М. Свістєльнік