Постанова

Іменем України

08 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 168/349/20

провадження № 61-2223св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А. (суддя-доповідач),

учасники справи:

позивач- ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Альфа-Банк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 23 жовтня 2020 року у складі судді Назарука О. В. та постанову Волинського апеляційного суду від 26 січня 2021 року у складі колегії суддів: Шевчук Л. Я., Киці С. І., Матвійчук Л. В.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (далі - АТ «Альфа-Банк») про визнання кредитного договору частково недійсним.

Позовна заява мотивована тим, що 16 травня 2018 року між нею та ПАТ «Альфа-Банк» був укладений договір про надання кредиту № 501026655, відповідно до умов якого ПАТ «Альфа-Банк» надав їй як позичальнику споживчий кредит у розмірі 300 000 грн з процентною ставкою 13,99 відсотків річних строком на 48 місяців.

Зазначала, що в період з 16 травня 2018 року до 14 травня 2020 року нею були сплачені кошти в рахунок погашення заборгованості за кредитом у розмірі 217 021,60 грн, з яких 67 500,00 грн - це платежі по комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту.

Вважала, що умови кредитного договору щодо сплати комісії за обслуговування кредиту порушують вимоги чинного законодавства та її права.

Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсними умови кредитного договору щодо сплати комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту та зобов`язати відповідача провести перерахунок здійснених нею з часу укладення кредитного договору платежів по комісії, зарахувавши сплачену суму цих платежів у рахунок інших обов`язкових платежів, що передбачені умовами укладеного кредитного договору.

Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції

Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 23 жовтня 2020 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано недійсною з моменту укладення договору умову кредитного договору від 16 травня 2018 року № 501026655, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Альфа-Банк», якою передбачено, що позичальник сплачує банку плату за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості щомісячно у терміни та у розмірах, визначених відповідно до графіку щомісячних платежів за кредитним договором, а саме у розмірі 3 750 грн, щомісячно, а всього- 180 000 грн.

Зобов`язано АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок здійснених ОСОБА_1 платежів з часу укладення кредитного договору від 16 травня 2018 року № 501026655, зарахувавши сплачену позивачем комісію за розрахунково-касове обслуговування кредиту у розмірі 180 000 грн у рахунок інших обов`язкових платежів (зі сплати заборгованості за тілом кредиту та процентами), які передбачені умовами кредитного договору № 501026655.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення районного суду мотивовано тим, що умови договору про споживчий кредит щодо внесення плати за послуги з розрахунково-касового обслуговування кредиту є несправедливими, що відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання їх недійсними.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Волинського апеляційного суду від 26 січня 2021 року апеляційну скаргу АТ «Альфа-Банк» задоволено частково.

Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 23 жовтня 2020 року змінено.

Зобов`язано АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок здійснених ОСОБА_1 платежів з часу укладення кредитного договору від 16 травня 2018 року № 501026655, зарахувавши сплачену нею комісію у розмірі 67 500 грн у рахунок інших обов`язкових платежів за вказаним кредитним договором.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

Апеляційний суд зазначив, встановивши, що банк у кредитному договорі визначив сплату позичальником комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту, що не відповідає вимогам справедливості та суперечить положенням частини першої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсними з моменту укладення договору умови кредитного договору від 16 травня 2018 року, укладеного між АТ «Альфа-Банк» і ОСОБА_1 , якими передбачено здійснення позичальником плати за розрахунково-касове обслуговування кредиту щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з графіком щомісячних платежів за кредитним договором, а також в частині визначення графіку щомісячних платежів за кредитним договором комісії, що підлягає сплаті за період з 16 травня 2018 року до 16 травня 2022 року в розмірі 180 000 грн.

Апеляційний суд відхилив доводи АТ «Альфа-Банк» про те, що умови кредитного договору, які передбачають сплату позичальником в користь банку комісії за розрахунково-касове обслуговування кредиту, не можуть бути визнані судом несправедливими.

Суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції помилково зобов`язав відповідача провести перерахунок здійснених позичальником платежів за обслуговування кредиту, зарахувавши у рахунок інших обов`язкових платежів по кредиту комісію у розмірі 180 000 грн, оскільки позичальник ОСОБА_1 в користь банку фактично сплатила комісію за обслуговування кредиту в розмірі 67 500 грн.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі АТ «Альфа-Банк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

У лютому 2021 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У березні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 травня 2021 року справу призначено до розгляду.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 червня 2021 року касаційне провадження у справі зупинено до закінчення перегляду в касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 496/3134/19 за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Ідея Банк» про визнання недійсним кредитного договору.

Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2022 року касаційне провадження у справі поновлено.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга АТ «Альфа-Банк» мотивована тим, що висновки судів попередніх інстанцій є неправильними, оскільки позивач була ознайомлена з усіма умовами кредитування, у тому числі щодо оплати обов`язкових щомісячних платежів. При цьому всі платежі за кредитним договором були відображені у графіку платежів, що є невід`ємною частиною договору.

Вважає, що Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише у тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування апеляційним судом норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19, що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Відзив на касаційну скаргу учасник справи не подав.

Фактичні обставини, встановлені судами

16 травня 2018 року між ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 501026655, за умовами якого банк надав позичальнику споживчий кредит для власних потреб в розмірі 300 000 грн зі сплатою 13,99 відсотків річних від залишкової суми кредиту терміном на 48 місяців.

Згідно з акцептом пропозиції на укладання угоди про надання кредиту № 501026655 від 16 травня 2018 року банк приймає пропозицію ОСОБА_1 на укладення угоди про надання кредиту в розмірі 300 000 грн та на час користування кредитом банк надає позичальнику послуги з розрахунково-касового обслуговування у порядку та на умовах, визначених договором. За ці послуги встановлюється комісійна винагорода для банку: за надання кредиту 0,00 відсотків від суми кредиту; за обслуговування кредиту - 1,25 відсотків від суми кредиту. Комісійна винагорода сплачується згідно з діючими тарифами банку, які є невід`ємною частиною договору (а. с.10).

Відповідно до графіку платежів та розрахунку сукупної вартості споживчого кредиту та реальної процентної ставки ОСОБА_1 за період з 16 травня 2018 року до 16 травня 2022 року необхідно сплатити банку комісійну винагороду в розмірі 180 000,00 грн (а. с. 11).

У період з 16 травня 2018 року до 14 травня 2020 року ОСОБА_1 сплатила коштів на погашення кредитної заборгованості в сумі 217 021,60 грн, з яких 94 670,58 грн - погашення суми кредиту; 54 451,02 грн - відсотки; 67 500 грн - комісії; 400,00 грн - штрафні санкції, що стверджується повідомленням АТ «Альфа-Банк» від 14 травня 2020 року № 41579-23.1-б/б.

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Касаційна скарга Акціонерного товариства «Альфа-Банк» підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення відповідають не повністю.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно зі статями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Щодо позовних вимог про визнання недійсним кредитного договору в частині, що стосується сплати щомісячної комісії за обслуговування кредиту

За загальним правилом, передбаченим статтею 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами другою, третьою статті 215 ЦК України визначено, що недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Згідно із частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Отже, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі - Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Згідно із частиною п`ятою статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21).

В Акцепті пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501026655 від 16 травня 2018 року передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 1,25 % від суми кредиту, зазначеної в акцепті на укладення угоди.

У пункті 5 Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501026655 від 16 травня 2018 року зазначено: «всі відносини між Позичальником та Банком, що не врегульовані цією Угодою, регулюються Договором. Договір визначає всі умови надання та користування Кредитом, додатково до тих, що вказані в Угоді. Його діюча редакція розміщена: www.alfabank.com.ua. Угода є невід`ємною частиною Договору».

Відповідно до пункту 2.7.1. Договору, якщо умовами Угоди передбачена сплата комісії за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, Банк з метою сприяння Позичальнику у виконанні ним своїх зобов`язань за Угодою, вчиняє дії на користь Позичальника по розрахунково-касовому обслуговуванню кредитної заборгованості, які полягають в наданні Позичальнику комплексу послуг по розрахунково-касовому обслуговуванню кредитної заборгованості, що направлені на запобігання виникнення випадків прострочення виконання зобов`язань Позичальника за Угодою.

У випадку укладення Угоди Банк надає Позичальнику наступні послуги з розрахунково-касового обслуговування кредитної заборгованості, а саме:

- Надання послуг з розрахунку суми чергового платежу за Угодою та/або суми повного дострокового повернення заборгованості за Угодою про надання споживчого кредиту, що надаються:

а) з використанням телефонного зв`язку, в Контакт-центрі, через IVR-menu,

б) шляхом оброблення запитів, що направлені Банку Позичальником із використанням Системи Інтернет сервісу «My Alfa-Bank» та надання відповідей на відповідні запити Позичальника, тощо.

- Надання інформації (виписок) по рахунках з використанням SMS повідомлень щодо суми платежу за Угодою про надання споживчого кредиту, щодо зарахування платежу на Рахунок (погашення заборгованості) тощо.

- Надання довідок щодо розрахунково-касового обслуговування по телефонних каналах зв`язку через Контакт-центр чи в електронному вигляді, шляхом направлення відповідних повідомлень на адресу електронної пошти Позичальника, що вказана останнім в Анкеті-заяві про акцепт (у випадку наявності) щодо:

а) надходження та зарахування коштів на рахунок для повернення заборгованості,

б) зарахування коштів платежу на рахунки погашення кредитної заборгованості,

в) про стан кредитної заборгованості.

- Надання виписок по рахункам та/або довідок щодо розрахунково-касового обслуговування по електронній пошті за електронною адресою, що вказана Позичальником в Анкеті-заяві про акцепт:

а) E-mail довідка про стан кредитної заборгованості.

- Розшук (запит), уточнення, повернення, анулювання, зміна умов переказів згідно до запитів Позичальника.

- Надання довідок щодо розрахунково-касового обслуговування Позичальника та виписок по рахунку для погашення заборгованості за письмовим зверненням Позичальника.

За надання вищевказаних послуг Позичальник сплачуватиме Банку Комісію за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості, розмір та порядок оплати якої визначається умовами Угоди.

У пункті 2.7.2. Договору визначено, що у випадку, якщо умовами Угоди передбачена сплата комісії за розрахунково-касове обслуговування, зокрема, комісії за обслуговування кредиту, в цьому разі комісійна винагорода, що вказана в цьому підпункті, сплачується Позичальником щомісячно за кожний місяць користування Кредитом відповідно до Графіку платежів, який є Додатком до Угоди. Зазначена в цьому підпункті комісійна винагорода нараховується, починаючи з дня надання Кредиту по дату остаточного повернення Кредиту, що вказана в Угоді. Також Позичальник зобов`язується сплатити комісійну винагороду, що вказана в цьому підпункті, за останній місяць користування Кредитом не пізніше дати остаточного повернення Кредиту за Угодою.

Оцінюючи зміст оспорюваної умови Акцепту пропозиції на укладення угоди про надання кредиту № 501026655 від 16 травня 2018 року, якою передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 1,25 % від суми кредиту, та зміст наведених положень Договору, якими визначено, у чому полягає послуга банку по обслуговуванню кредиту, Верховний Суд дійшов висновку, що дії банку, які складають обслуговування кредиту, відповідають зобов`язанням банку, визначеним пунктом 2.21 Договору про надання позичальнику не частіше одного разу на місяць безоплатно інформації про поточний розмір заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої банку, надання виписок по рахунку, щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за договором, які сплачені та які належить сплатити і дати сплати, та зобов`язанням кредитодавця про надання інформації споживачу, визначених статтею 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому такі послуги не можуть бути оплатними.

Наведене дає підстави для висновку, що оспорювані ОСОБА_1 положення кредитного договору, яким передбачено сплату щомісячної комісії за обслуговування кредиту - 1,25 % від суми кредиту суперечать положенням частини першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», а тому таке положення є нікчемним.

Щодо ефективного способу захисту

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так i від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15 (провадження № 14-338цс18), від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18 (провадження № 12-46гс19). Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду (пункт 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18 (провадження № 12-140гс19)).

Визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним у силу закону з моменту його укладення.

Щодо застосування наслідків недійсності правочину

Відповідно до частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

За правилами вказаної статті реституція як спосіб захисту цивільного права застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним.

Відповідно до частини п`ятої статті 216 ЦК України суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суди першої та апеляційної інстанцій, визнаючи недійсною з моменту укладення договору умову Кредитного договору № 501026655 від 16 травня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк», за якою передбачено, що позичальник сплачує банку плату за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно з графіком щомісячних платежів за кредитним договором, а саме: в розмірі 3 750,00 грн щомісячно, а всього 180 000 грн, виходили з того, що зазначеними умовами позичальниці встановлено щомісячну комісію за обслуговування кредиту у вигляді плати за надання інформації щодо кредиту, безоплатність надання такої послуги прямо встановлена законом, є несправедливими.

Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14-44цс21) зазначила, що умови договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Верховний Суд неодноразово викладав висновки про те, що визнання судом нікчемного правочину недійсним за вимогою сторони не є належним способом захисту прав, оскільки не призведе до реального відновлення порушених прав позивача, оскільки нікчемний правочин є недійсним у силу закону з моменту його укладення.

Враховуючи викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, тому оспорювані умови Кредитного договору № 501026655 від 16 травня 2018 року в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 1,25 % від суми кредиту щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором є нікчемними в силу закону, а отже, не підлягають визнанню недійсними судом.

Оскільки вирішуючи спір про визнання правочину недійсним встановлено наявність підстав, передбачених законодавством, щодо нікчемності правочину, тому вказуючи про нікчемність правочину, одночасно підлягають застосуванню наслідки недійсності нікчемного правочину, визначені у статті 216 ЦК України.

З огляду на встановлені у справі обставини щодо нікчемності умов договору в частині встановлення щомісячної комісії за обслуговування кредиту у розмірі 1,25 % від суми кредиту та враховуючи вимоги позивачки щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок заборгованості за кредитним договором, у цій справі підлягають застосуванню правові наслідки виконання нікчемного правочину шляхом зобов`язання АТ «Альфа-Банк» здійснити перерахунок заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 501026655 від 16 травня 2018 року, що забезпечить захист інтересів позивачки у правовій визначеності.

Крім того, відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 (провадження № 14-53цс21), зобов`язання перерахувати заборгованість за кредитним договором є належним способом судового захисту.

Згідно із частинами першою, четвертою статті 412 ЦПК України суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.

Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.

Розподіл судових витрат

Відповідно до статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно із частиною шостою статті 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, пов`язаними з порушенням їх прав.

Позивачкою заявлені 2 вимоги (1 вимога немайнового характеру та 1 вимога майнового характеру):

- визнання недійсним з моменту укладення договору умову Кредитного договору № 501026655 від 16 травня 2018 року, укладеного між ОСОБА_1 та ПАТ «Альфа-Банк», за якою передбачено, що позичальник сплачує банку плату за розрахунково-касове обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та в розмірах, визначених згідно графіку щомісячних платежів за кредитним договором, а саме: в розмірі 3 750,00 грн щомісячно, а всього 180 000 грн;

- зобов`язання відповідача здійснити перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору № 501026655 від 16 травня 2018 року позивачем ОСОБА_1 платежів, зарахувавши сплачену позивачем комісію за розрахунково-касове обслуговування кредиту в сумі 180 000 грн в рахунок інших обов`язкових платежів (зі сплати заборгованості по тілу кредиту та процентах), що передбачені умовами кредитного договору № 501026655.

За подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру судовий збір становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (підпункт 2 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір»).

Статтею 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що за подання апеляційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини другої цієї статті становить 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

Згідно зі статтею 4 Закону України «Про судовий збір» за подання касаційної скарги справляється судовий збір, який відповідно до підпункту 7 пункту 1 частини другої цієї статті становить 200 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви в розмірі оспорюваної суми.

У статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» встановлено у 2020 році прожитковий мінімум для працездатних осіб із 01 січня 2020 року у розмірі 2 102,00 грн.

Отже, розмір судового збору за звернення до суду із цим позовом складає 2 640,80 грн (840,80 грн (вимога немайнового характеру) + 1 800,00 грн (вимога майнового характеру)), за подання апеляційної скарги - 3 961,20 грн (840,80*150 % + 1 800,00*150 %), за перегляд справи у суді касаційної інстанції - 5 281,6 грн (840,80*200% + 1 800*200%).

За подання апеляційної скарги АТ «Альфа-Банк» сплачено 3 153,00 грн, за подання касаційної скарги - 4 204,00 грн, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями, які містяться в матеріалах справи.

Колегія суддів враховує, що АТ «Альфа-Банк» частково недоплачено судовий збір, а позовні вимоги майнового характеру задоволені на 37,5%.

З огляду на зазначене, судовий збір за подання позову з розрахунку задоволеної на 37,5% позовної вимоги майнового характеру становить 675,00 грн, за подання апеляційної скарги - 1 012,50 грн, за подання касаційної скарги - 1 350,00 грн.

Отже, судовий збір за позовну вимогу майнового характеру, яка задоволена судом, та повинна була бути сплачена за подання апеляційної та касаційної скарг, становить 2 362,50 грн.

АТ «Альфа-Банк» за подання апеляційної та касаційної скарг за позовну вимогу немайнового характеру сплатило 1 261,20 грн + 1 681,60 грн, що разом становить 2 942,80 грн.

Всього АТ «Альфа-Банк» сплачено судового збору на суму 7 357,00 грн (3 153,00 грн + 4 204,00 грн).

Отже, за вимогу майнового характеру АТ «Альфа-Банк» сплачено 4 414,20 грн (7 357,00 грн - 2 942,80 грн).

Оскільки вимоги немайнового характеру не підлягають задоволенню, а позивачка звільнена від сплати судового збору за позовом, пов`язаним з порушенням її прав на підставі частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів», тому АТ «Альфа-Банк» підлягає компенсації за рахунок держави сплачений до суду апеляційної та касаційної інстанції - судовий збір у розмірі 1 471,40 грн (4 414,20 грн - 2 942,80 грн) у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Керуючись статтями 400, 402, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Альфа-Банк» задовольнити частково.

Рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 23 жовтня 2020 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 про визнання недійсною з моменту укладення договору умови кредитного договору та постанову Волинського апеляційного суду від 26 січня 2021 року у цій частині скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову ОСОБА_1 у задоволенні позову.

Постанову Волинського апеляційного суду від 26 січня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про зобов`язання Акціонерного товариства «Альфа-Банк» здійснити перерахунок здійснених з часу укладення кредитного договору від 16 травня 2018 року № 501026655 ОСОБА_1 платежів, зарахувавши сплачену нею комісію в розмірі 67 500,00 грн у рахунок інших обов`язкових платежів за вказаним кредитним договором, змінити, викласти мотиви в редакції цієї постанови, а у решті в цій частині залишити без змін.

Компенсувати Акціонерному товариству «Альфа-Банк» (місцезнаходження: вул. Велика Васильківська, 100, м. Київ, 03150, ) за рахунок держави судовий збір у розмірі 1 471,40 (однієї тисячі чотириста сімдесяти однієї) гривні 40 копійок у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Д. Д. Луспеник І. А. Воробйова Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Р. А. Лідовець