Справа №443/1250/22
Провадження №2/443/83/23
РІШЕННЯ

іменем України

18 січня 2023 рокуЖидачівський районний суд Львівської області у складі:

головуючого судді Сливки С.І.,

за участю секретаря судових засідань Шевчука І.З.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача адвоката Яременка І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Жидачеві за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади села Репехів в особі Бібрської міської ради Львівської області, про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Жидачівського районного суду Львівської області із позовом, в якому просить: встановити факт його постійного проживання разом із ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ним, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 0,7124 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №042774 від 26.03.2001 року.

Позовні вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Львові померла матір позивача ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина до складу якої входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Баковецької сільської ради, загальною площею 0,7124 га, що належали померлій, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №042774 від 26.03.2001 року. Згідно довідки виконавчого комітету Бібрської міської ради №434 від 05.10.2022 року, ОСОБА_2 була зареєстрована в АДРЕСА_2 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . За вказаною адресою з нею були зареєстровані (згідно даних з погосподарської книги на 2007 рік): ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 . Від імені ОСОБА_2 30.05.2007 року у виконкомі колишньої Баковецької сільської ради посвідчувався заповіт на користь сина ОСОБА_1 , який не було змінено та скасовано. ОСОБА_2 хворіла і потребувала постійного догляду, а тому позивач забрав її на постійне проживання до себе у м. Львів, де вона проживала без реєстрації аж до своєї смерті. Зазначає, що крім позивача, іншим спадкоємцем за законом був чоловік спадкодавиці ОСОБА_7 , однак останній спадщину не прийняв, оскільки не проживав із ОСОБА_2 на час відкриття спадщини та не звертався із заявою про прийняття спадщини, а ІНФОРМАЦІЯ_6 він помер у м. Львові. ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не були родичами ОСОБА_2 , а остання дала дозвіл на реєстрацію їх місця проживання у своєю будинку, оскільки мала намір їм продати це житло.

13.10.2022 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 , однак нотаріус відмовив у його видачі через відсутність оригіналу правовстановлюючого документу на земельні ділянки на території Баковецької сільської ради, а також через пропуск терміну для прийняття спадщини.

Ухвалою Жидачівського районного суду Львівської області від 25.10.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 02.12.2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її розгляд по суті.

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві, просили позов задоволити.

Представник відповідача Бібрської міської ради Львівської області в судове засідання не з`явився, згідно поданої заяви просить розглянути справу за наявними у ній матеріалами. Крім того, просить розглянути справу без участі їхнього представника.

Заслухавши вступне позивача та його представника, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини і вважає, що позов є підставним та підлягає до задоволення з огляду на наступне.

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , його батьками є ОСОБА_7 та ОСОБА_2 (а.с.8).

Як видно з копії паспорта громадянина України, виданого на ім`я ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , останній зареєстрований у АДРЕСА_1 , з 13.09.1983 року (а.с.6 на звороті).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Львові померла матір позивача ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 , виданим Баковецькою сільською радою Жидачівського району Львівської області від 04.06.2007 (а.с.9).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина до складу якої входили земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Баковецької сільської ради, загальною площею 0,7124 га, що належали померлій, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №042774 від 26.03.2001 року (а.с.15).

За життя ОСОБА_2 , 30.05.2007 року було складено заповіт, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Баковецької сільської ради та зареєстрований в реєстрі за № 59, згідно якого остання заповіла все своє майно сину ОСОБА_1 , який проживає у АДРЕСА_1 (а.с.11-12).

Згідно довідки виконавчого комітету Бібрської міської ради №434 від 05.10.2022 року, ОСОБА_2 була зареєстрована в АДРЕСА_2 до дня своєї смерті, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 . За вказаною адресою з нею були зареєстровані (згідно даних з погосподарської книги на 2007 рік): ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_5 . Від імені ОСОБА_2 30.05.2007 року у виконкомі колишньої Баковецької сільської ради посвідчувався заповіт на користь сина ОСОБА_1 , який не було змінено та скасовано (а.с.10).

Стаття 1216 ЦК України визначає, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Стаття 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст.1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Відповідно до ч.1 ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч.1 ст.1272 ЦК України).

Судом також встановлено, що спадкоємцем за законом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 був також її чоловік ОСОБА_7 , спадщину за законом у жодний спосіб передбачений законом не прийняв, що підтверджується Витягом зі спадкового реєстру №70293349 від 12.10.2022 року, де відсутня інформація про зареєстровані спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія НОМЕР_3 від 27.01.2021 року (а.с.14).

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу .

Судом також встановлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не були родичами ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а відтак не відносились до осіб, що мають право на спадкування за законом, які визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (1-5 черга спадкування за законом).

Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оскільки позивач постійно проживав із матір`ю - ОСОБА_2 на час відкриття спадщини, не заявляла про відмову від спадщини, то на підставі ч.3 ст.1268 ЦК України, вважається таким, що її прийняв, проте юридично не оформив.

З метою оформлення права власності на спадкове майно, позивач звернулася до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва.

Однак, листом-відповіддю приватного нотаріуса Стрийського районного нотаріального округу Посацькою А.О. №79/02-31 від 13.10.2022 року, ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з тим, що він пропустив строк для прийняття спадщини та у нього відсутні оригінали правовстановлюючих документів на майно, яке віна має намір успадкувати (а.с.17).

Допитана, як свідок ОСОБА_1 в судовому засіданні, дав покази про те, що його матір ОСОБА_2 хворіла, внаслідок чого він забрав свою матір до Львова, де вона і померла. Він доглядав свою матір та займався її похованням. Інших спадкоємців після смерті матері не було.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні дала покази про те, що позивач є її цивільним чоловіком. Чоловік забрав свою матір ОСОБА_2 до м.Львова, де вони разом проживали, здійснювали догляд за нею, займалися її похованням. Інші спадкоємців після смерті ОСОБА_2 не було..

Вирішуючи даний спір суд виходить з такого.

Відповідно до положень ст. ст.1216-1218ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У п.п. 2,23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах спадкування» №7 від 30.05.2008 року роз`яснено, що якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з вимогами ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 3ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Метою встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, отже такий факт породжує юридичні наслідки. Чинним законодавством не передбачено іншого порядку встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем.

Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що здобутими під час судового розгляду доказами та показами свідків, достатньо стверджується той факт, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , постійно проживав разом із ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому позов у цій частині є підставним та підлягає до задоволення.

Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з роз`ясненнями, що містяться в п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку, шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України). Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 1268 - 1270 ЦК України. За змістом ст. 392 ЦК України, належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно.

Статтею 1297 ЦК України, встановлено обов`язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов`язку у вигляді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296,1297 ЦК України) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК України).

Крім того, п.37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5 з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК України власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Наведене, з урахуванням зазначених вище норм ЦК України, а також позицій Пленуму Верховного Суду України та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дає обґрунтовані підстави вважати, що позивач має право на звернення до суду з позовом про визнання права власності у порядку спадкування за заповітом щодо спадкового майна.

Враховуючи зазначені норми ЦК України, роз`яснення постанови Пленуму ВСУ від 30 травня 2008 року № 7та листа ВССУ від 16.05.2013 р. № 24-753/0/4-13, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту порушеного права, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових справ в нотаріальному порядку, право власності спадкоємця на спадкове майно оспорюється або не визнається іншою особою.

Позивач стверджує, що Державний акт на право приватної власності на землю на ім`я ОСОБА_2 втрачено.

Доказом того, що покійна ОСОБА_2 володіла земельними ділянками, які розташовані на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, є довідка від 11.10.2022 року видана Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області, відповідно до якої, згідно книги записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, на підставі рішення ХІІІ сесії ІІІ-го демократичного скликання Жидачівської районної ради народних депутатів від 22.09.200 р.№226, на гр.. ОСОБА_2 зареєстрований Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЛВ №042774 від 26.03.2001 р. Реєстраційний номер 274. Загальна площа земельної ділянки 0,7124 га.

Інші правовстановлюючі документи, які б посвідчували право власності або право користування земельними ділянками для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Жидачівського району за гр. ОСОБА_2 у відділі не зареєстровано (а.с.15).

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За змістом положень ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку та в інший спосіб такі перешкоди не можуть бути усунуті.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вказано, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Пунктами 4.15, 4.18 глави 10 розділу 11 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ від 22.02.2012 року №296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві. За відсутності у спадкодавця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів, нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З урахуванням положень статей 1296-1299 ЦК України питання про право спадкоємця на спадкове майно вирішується судом у разі невизнання такого права чи відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Отже, відсутність факту офіційного визнання перешкоджає належному володінню користуванню та розпорядженню успадкованим майном, створює умови правової невизначеності речових прав позивача. При цьому, в даному випадку, нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, зокрема у зв`язку із тим, що у нього відсутні правовстановлюючі документи на земельні ділянки, які розташовані на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області..

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 315, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 разом із ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто на момент смерті останньої, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_7 , в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , право власності на земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Баковецької сільської ради Жидачівського району Львівської області, загальною площею 0,7124 га, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серія I-ЛВ №042774 від 26.03.2001 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 20 січня 2023 року.

Головуючий суддя С.І Сливка