Провадження № 22-ц/801/123/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Іщук Т. П.
Доповідач:Береговий О. Ю.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 рокуСправа № 127/31539/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Берегового О.Ю. (судді доповідача),

суддів: Панасюка О.С., Шемети Т.М.,

за участю секретаря судового засідання: Куленко О.В.,

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: Акціонерне товариство «УкрСиббанк»,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 ,

розглянув цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про визнання припиненими зобов`язань та вчинення дій за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2022 року, ухваленого в залі судових засідань місцевого суду під головуванням судді Іщук Т.П., дата складення повного тексту рішення 24 жовтня 2022 року,

встановив:

В листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства «УкрСиббанк», за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_2 , про визнання припиненими зобов`язань та вчинення дій.

Позовні вимоги, з урахуванням заяви про зміну предмета позову мотивовані тим, що 21 листопада 2005 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений кредитний договір №111/49. На забезпечення виконання кредитних зобов`язань за цим кредитним договором укладалися договори поруки 21 листопада 2005 року: №111-2/104 з ОСОБА_2 , №111-2/105 з ОСОБА_3 , №111-2/106 з ОСОБА_4 , за якими поручителі зобов`язалися відповідати перед кредитором за виконання позичальником усіх його зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі. На забезпечення виконання кредитного договору 21 листопада 2005 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» укладений договір іпотеки. Предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 , належна позивачу.

Також 15 листопада 2005 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» був укладений договір №000174 про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки. До цього договору була укладена додаткова угода про встановлення ліміту овердрафту №1 від 21 листопада 2005 року. Даний договір разом із додатковою угодою ОСОБА_1 виконані у повному обсязі, тому вони є закритими (закінченими).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 травня 2014 року із ОСОБА_1 та поручителів на користь ПАТ «УкрСиббанк» була стягнута солідарно заборгованість за кредитним договором №111/49 від 21 листопада 2005 року в розмірі 8608,30 доларів США, що еквівалентно 83989,48 грн, а також 839,89 грн судового збору. На підставі цього рішення був виданий виконавчий лист, пред`явлений до примусового виконання. Надалі рішення суду про стягнення заборгованості було виконане у повному обсязі поручителем ОСОБА_2 у зв`язку із чим державним виконавцем Центрального ВДВС у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Королем В. В. винесена постанова від 05 квітня 2021 року про закінчення виконавчого провадження №50955170; даною постановою припинена чинність арешту майна боржника та скасовані інші заходи примусового виконання рішення.

28 травня 2021 року позивач звернувся із письмовою заявою до відповідача про скасування усіх обтяжень та повернення оригіналів документів на іпотечну квартиру у зв`язку із повним погашенням боргу, однак, АТ «УкрСиббанк» у своїй відповіді від 01 липня 2021 року №25-1-01/49009 повідомило, що позивачем сплачена сума боргу не в повному обсязі, питання зняття обтяжень може бути вирішене лише після повного погашення заборгованості, а також вказано на те, що договір свою дію не припинив, оскільки рішення суду є документом, який підтверджує лише стан зобов`язання на певну дату, виходячи із змісту заявлених вимог.

Відповідач відмовляється вчинити дії, спрямовані на виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження нерухомого майна іпотекою, а також з Єдиного реєстру запису про заборону відчуження нерухомого майна, обтяженого іпотекою, через що позивач позбавлений можливості розпоряджатися іпотечним майном чим порушується його право власності.

Вказані обставини, стали підставою для звернення ОСОБА_1 до суду із цим позовом, в якому, з урахуванням заяви про зміну предмета позову, просив визнати припиненими зобов`язання за кредитним договором від 21 листопада 2005 року №111-49 та додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту №1 від 21 листопада 2005 року до договору про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки №000174 від 15 листопада 2005 року, визнати припиненими зобов`язання за договором іпотеки віл 21 листопада 2005 року, виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис, внесений реєстратором: приватний нотаріус Стеблюк Н. В., 21 листопада 2005 року, за реєстраційним номером обтяження 2614253, яким зареєстровано тип обтяження заборона на нерухоме майно, на підставі іпотечного договору, 4153, 21 листопада 2005 року, об`єкт обтяження квартира, адреса: АДРЕСА_2 , власник ОСОБА_1 , виключити з Державного реєстру іпотек запис, внесений реєстратором: приватним нотаріусом Стеблюк Н. В., 21 листопада 2005 року, за реєстраційним номером обтяження № 2614309, яким зареєстровано тип обтяження іпотека, на підставі іпотечного договору, 4153, 21 листопада 2005 року, об`єкт обтяження квартира, адреса: АДРЕСА_2 , іпотекодавець ОСОБА_1 , іпотекодержатель АКІБ «УкрСиббанк».

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2022 року позов задоволено.

Визнано припиненими зобов`язання за кредитним договором №111/49 від 21 листопада 2005 року та додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту №1 від 21 листопада 2005 року до договору про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки №000174 від 15 листопада 2005 року, укладеними між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк».

Визнано припиненими зобов`язання за договором іпотеки від 21 листопада 2005 року, укладеним між ОСОБА_1 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Стеблюк Наталією Володимирівною та зареєстрованим в реєстрі за №4153.

Виключено з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис, внесений реєстратором: приватний нотаріус Стеблюк Н. В., 21 листопада 2005 року, за реєстраційним номером обтяження 2614253, яким зареєстровано тип обтяження заборона на нерухоме майно, на підставі іпотечного договору, 4153, 21 листопада 2005 року, об`єкт обтяження квартира, адреса: АДРЕСА_2 , власник ОСОБА_1 .

Виключено з Державного реєстру іпотек запис, внесений реєстратором: приватним нотаріусом Стеблюк Н.В., 21 листопада 2005 року, за реєстраційним номером обтяження № 2614309, яким зареєстровано тип обтяження іпотека, на підставі іпотечного договору, 4153, 21 листопада 2005 року, об`єкт обтяження квартира, адреса: АДРЕСА_2 , іпотекодавець ОСОБА_1 , іпотекодержатель АКІБ «УкрСиббанк», .

Стягнуто з Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 1816,00 грн судового збору та на користь держави 1816,00 грн недоплаченого судового збору за подання позовної заяви.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду Акціонерне товариство «УкрСиббанк» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду першої інстанції дійсним обставинам справи просило оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що виконання рішення суду не є підставою для припинення кредитного договору та договору іпотеки, а лише свідчить про погашення заборгованості на певну дату та не є фактичним виконанням у повному обсязі зобов`язань за кредитним договором. При цьому окремо зазначає, що іпотекою забезпечується відшкодування збитків та АТ «УкрСиббанк» має право на отримання процентів за прострочення виконання грошового зобов`язання на підставі ст. 625 ЦК України, а тому відсутні підстави припинення договору іпотеки, з огляду на наявність грошових зобов`язань позичальника за кредитним договором. Вважає, що місцевий суд прийшов до помилкового висновку щодо задоволення вимоги про зняття заборони та вилучення відомостей про іпотеку з відповідного реєстру, адже питання внесення записів державного реєстратора регулюється законодавством; оскільки відомості про іпотеку, а також про відповідне обтяження внесено до реєстру речових прав на нерухоме майно на підставі укладеного договору іпотеки, який не визнаний припиненим, кредитний договір як основне зобов`язання не виконаний в належний спосіб в повному обсязі, а тому внесення відомостей про припинення іпотеки та пов`язаного обтяження з огляду на положення чинного законодавства на підставі судового рішення не можливе. Поряд з цим покликаються на те, що в січні 2022 року була подана скарга на дії державного виконавця Центрального відділу ДВС у м. Вінниці ЦЗМУ Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Короля В.В., зокрема, у зв`язку із тим, що вважають незаконною постанову про закінчення виконавчого провадження № 50955170 від 05 квітня 2021 року на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».

23 грудня 2022 року від представника позивача ОСОБА_1 адвоката Мазура О.В. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він заперечив аргументи викладені в апеляційній скарзі вказавши, що суд попередньої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог.

Інші сторони не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, а також доводи відзиву на апеляційну скаргу, законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом встановлено, що 15 листопада 2005 року між ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» (тепер АТ «УкрСиббанк») укладений договір №000174 про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки, на підставі якого банк відкриває клієнту картрахунок та видає платіжну картку. 21 листопада 2005 року до вказаного договору між сторонами укладена додаткова угода про встановлення ліміту овердрафту №1.

21 листопада 2005 року між ОСОБА_1 та відповідачем був укладений кредитний договір №111/49, за яким позивач отримав кредит на суму 13000,00 доларів США та зобов`язався щомісячно його повертати в обсязі та терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але у будь-якому випадку повернути кредит та проценти не пізніше 19 листопада 2021 року, якщо тільки не застосовується інший термін погашення кредиту.

У забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника за кредитним договором були укладені договори поруки від 21 листопада 2005 року №111-2/104 з ОСОБА_2 , №111-2/105 з ОСОБА_3 , №111-2/106 з ОСОБА_4 . Згідно п.п.1.1.-1.5 договорів поруки поручителі зобов`язувалися відповідати перед кредитором за виконання позичальником всіх його зобов`язань за кредитним договором у повному обсязі, в тому числі за повернення суми боргу, процентів за використання кредитних коштів, штрафних санкцій.

З метою реструктуризації заборгованості надалі сторонами були укладені додаткові угоди №1 від 15 квітня 2009 року, №2 від 24 березня 2010 року, №3 від 10 березня 2011 року по кредитному договору №111/49 від 21 листопада 2005 року, згідно яких був змінений графік погашення кредиту.

21 листопада 2005 року між позивачем та відповідачем укладений договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Стеблюк Н. В., зареєстрований в реєстрі за №4153. Предметом іпотеки є нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 , що належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Стеблюк Н.В. 21 листопада 2005 року за реєстром №4150, зареєстрованого в Державному реєстрі правочинів 21 листопада 2005 року за №976787. Згідно п. 1.2 договору іпотекою забезпечується в повному обсязі виконання зобов`язань іпотекодавця за кредитним договором від 21 листопада 2005 року №111/49: додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту №1 до договору про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки №000174 від 15 листопада 2005 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 травня 2014 року стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором №111/49 від 21 листопада 2005 року станом на 18 березня 2014 року в розмірі 8608,30 доларів США, що еквівалентно 83989,48 грн, а також стягнуто 839,89 грн судового збору (т. 1, а.с. 21-22).

11 лютого 2014 року банк пред`явив вимогу про дострокове повернення кредиту та вказував, що в разі не усуненні порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги вимагає виконання зобов`язань за договором. Строк повернення кредиту та плати за нього у повному обсязі настали з 32 дня з дати отримання вимоги та банк, визначивши суму заборгованості станом на 18 березня 2014 року, яка є заборгованістю в повному обсязі, пред`явив позов, який і був задоволений судом та прийняте вказане вище рішення суду.

Державним виконавцем Центрального ВДВС м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Королем В. В. 05 квітня 2021 року винесена постанова про закінчення виконавчого провадження №50955170 з примусового виконання виконавчого листа №127/6664/14-ц, виданого 09 липня 2014 року Вінницьким міським судом Вінницької області на підставі вищезазначеного рішення суду, боржником за яким є ОСОБА_2 , на підставі п.9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку із повним виконанням вимог виконавчого документа (т. 1, а.с. 23).

Відповідно до довідки АТ «УкрСиббанк» від 29 червня 2022 року Вих. №21-1-05/б/н, яка надана на виконання вимог ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 21 лютого 2022 року АТ «УкрСиббанк» повідомлено, що заборгованість за додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту №1 від 21 листопада 2005 року до договору про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки №000174 від 15 листопада 2005 року відсутня. Також повідомлено про відсутність станом на 30 червня 2022 року договору про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки №000174 від 15 листопада 2005 року з додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту №1 від 21 листопада 2005 року (т. 1, а.с. 125).

Крім того АТ «УкрСиббанк» надало письмові пояснення, відповідно до яких повідомило про відсутність станом на 30 червня 2022 року договору про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки №000174 від 15 листопада 2005 року з додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту №1 від 21 листопада 2005 року у системі банку, що пов`язано із тим, що при закритті рахунків банк проводить взаєморозрахунки із клієнтом та закриває всі рахунки, що були відкриті клієнту в межах договору, а договір вважається розірваним за умови повного погашення заборгованості клієнта перед банком та відсутності залишку коштів на рахунках (т. 1, а.с. 124).

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договір.

За ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (ч. 1 ст. 527 ЦК України).

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1054 ЦК України).

Частинами 1, 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.

З матеріалів справи вбачається, що АТ «УкрСиббанк» у зв`язку із неналежним виконанням ОСОБА_1 взятих на себе кредитних зобов`язань скористався правом передбаченим ч. 2 ст. 1050 ЦК України на дострокове стягнення заборгованості, звернувшись до суду з позовом про її стягнення, змінивши таким чином строк виконання зобов`язань за кредитним договором. Так Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 травня 2014 року стягнуто солідарно з позичальника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь банку заборгованість за кредитним договором №111/49 від 21 листопада 2005 року станом на 18 березня 2014 року в розмірі 8608,30 доларів США, що еквівалентно 83989,48 грн.

При цьому, вказане рішення виконане у повному обсязі, що підтверджується постановою державного виконавця від 05 квітня 2021 року, ВП № 50955170.

Покликання в апеляційній скарзі на те, що позивачем оскаржено постанову про закриття виконавчого провадження № 50955170 за виконавчим листом від 09 липня 2014 року №127/6664/14-ц, не заслуговують на увагу, оскільки вказана скарга була подана ще 13 січня 2022 року на ім`я начальника Першого ВДВС у м. Вінниці ЦЗМУ Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шуляку В.О., однак на час розгляду вказаної цивільної справи апеляційним судом, постанова про закриття виконавчого провадження № 50955170 від 05 квітня 2021 року не скасована, а виконавче провадження значиться як завершене.

Доказів щодо наявності у позивача заборгованості за кредитним договором відповідачем не надано.

При цьому, місцевий суд вірно звернув увагу на те, що банк, звертаючись до суду з вимогами про стягнення суми заборгованості, визначив її повний розмір на момент дострокового повернення кредиту.

Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, а тому з часу зарахування на банківський рахунок сум, стягнутих за рішенням суду або добровільно сплачених позичальником на вимогу про дострокове повернення позики, ці зобов`язання вважаються припиненими.

Отже, за відсутності обґрунтованої заборгованості позичальника та вимог кредитора на момент виконання рішення суду про дострокове стягнення заборгованості зобов`язання за кредитним договором припиняється.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 06 липня 2016 року у справі № 6-118цс16, Верховний Суд у постанові від 17 жовтня

2018 року у справі № 308/10886/15-ц (провадження № 61-18734св18).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі №522/1528/15-ц зазначено, що наявність рішення суду про стягнення кредитної заборгованості свідчить, що суд дійшов висновку про те, що строк виконання зобов`язання настав, причому саме за тією вимогою, яку задоволено судом, та встановив наявність обов`язку відповідача (відповідачів) сплатити заборгованість. До моменту здійснення такого виконання або до припинення зобов`язання після ухвалення судового рішення з інших підстав відповідне зобов`язання продовжує існувати.

З огляду на викладене, враховуючи, що рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 травня 2014 року було фактично виконане, місцевий суд дійшов вірного висновку, що відповідно до положень ст. 598, 599 ЦК України зобов`язання за кредитним договором № 111/49 від 21 листопада 2005 року припинилось у зв`язку із його виконанням.

Водночас, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси банку забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року в справі № 444/9519/12, від 04 липня 2018 року в справі № 310/11534/13-ц.

Встановивши відсутність заборгованості за додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту №1 від 21 листопада 2005 року до договору про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки №000174 від 15 листопада 2005 року, а також відсутність такої угоди у системі банку, що вказує на її повне виконання, місцевий суд прийшов вірного висновку про визнання припиненими зобов`язання за цим договором.

Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч.1 ст. 546 ЦК України).

Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України).

У ст. 1 Закону України «Про іпотеку» зазначено, що іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно із ч. 1 ст. 4 цього ж Закону обтяження нерухомого майна підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що іпотека припиняється у разі припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.

За належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором припиняється як це зобов`язання, так і зобов`язання за договором іпотеки, які є похідним від основного зобов`язання.

Подібна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 910/16461/16, від 14 листопада 2018 року в справі № 500/4127/16-ц, від 06 серпня 2020 року в справі № 337/1000/19, від 28 квітня 2021 року в справі № 569/14282/19, від 07 липня 2021 року в справі № 756/13164/18.

Відповідно до ч. 5 ст. 43 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» відомості про припинення обтяження реєструються держателем або реєстратором Державного реєстру на підставі рішення суду або заяви обтяжувача, в якій зазначаються реєстраційний номер запису, найменування боржника, ідентифікаційний код боржника в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України чи індивідуальний ідентифікаційний номер боржника в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов`язкових платежів та інформація про припинення обтяження. Записи щодо обтяжень, які втратили свою чинність, підлягають вилученню з Державного реєстру через шість місяців після реєстрації відомостей про припинення обтяження.

У частині третій статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» передбачено, що після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Наявність заборони відчуження щодо майна є порушенням права особи на розпорядження належним йому відповідним майном, яке гарантоване статтею 319 ЦК України.

Як вбачається з матеріалів справи, іпотекою забезпечено виконання зобов`язання ОСОБА_1 одночасно за двома договорами: кредитним договором від 21 листопада 2005 року, а також додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту №1 від 21 листопада 2005 року до договору про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки №000174 від 15 листопада 2005 року. Відповідно до п. 6.1 договору іпотеки він діє до повного виконання зобов`язань за кредитним договором, яким в розумінні п.1.2 договору, є зазначені два договори.

Оскільки обидва основних зобов`язання є припиненими у зв`язку з його виконанням, тому місцевий суд дійшов прийшов до вірного висновку про наявність правових підстав для припинення іпотеки за договором іпотеки від 21 листопада 2005 року, як похідного зобов`язання від зазначених вище договорів, в силу припинення основного зобов`язання.

Щодо посилання заявника, зокрема, і в апеляційній скарзі на забезпечення іпотекою збитків, то апеляційний суд звертає увагу, що останнім не надано жодного доказу в обґрунтування свого твердження, а доказування в силу положень ст.82 ЦПК України не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги, щодо права на стягнення процентів, передбачених ст.625 ЦК України, оскільки вимоги за ст. 625 ЦК України є заходами цивільно-правової відповідальності за порушення грошового зобов`язання, а не вимогами про відшкодування збитків.

Вказане повністю узгоджується із висновками Верховного Суду викладеними в постанові суду від 04 серпня 2021 року в справі №727/7578/16-ц.

При цьому, варто зауважити, що іпотекою, укладеною між сторонами, не забезпечено виконання зобов`язання за вимогами, що ґрунтуються на положеннях статті 625 ЦК України.

Згідно з частиною другою статті 4 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц дійшов висновку, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Тому, виходячи із загальних засад цивільного законодавства, у разі невизнання кредитором права боржника на припинення зобов`язання повністю або частково таке право підлягає захисту судом за позовом боржника шляхом припинення правовідношення повністю або частково на підставі пункту 7 частини другої статті 16 ЦК України.

Так, зобов`язання за кредитним договором №111/49 від 21 листопада 2005 року та додатковою угодою про встановлення ліміту овердрафту №1 від 21 листопада 2005 року до договору про відкриття карткового рахунку та видачу платіжної картки №000174 від 15 листопада 2005 року виконані, а відповідач безпідставно не вчинив дій для припинення іпотеки.

Записи про державну реєстрацію обтяжень нерухомого майна, а також іпотеки за належного виконання у повному обсязі забезпеченого іпотекою основного зобов`язання за кредитним договором є перешкодами у реалізації власником права розпорядження відповідним майном.

Такого правовий висновок сформований Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 27 березня 2019 року у справі № 711/4556/16-ц та від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц.

Таким чином, місцевий суд прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання припиненими зобов`язань за договором іпотеки від 21 листопада 2005 року, укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , посвідченим приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Стеблюк Н.В. та зареєстрованим в реєстрі за №4153, та виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, а також з Державного реєстру іпотек записів щодо предмету іпотеки квартири АДРЕСА_1 .

При цьому, апеляційний суд звертає увагу на те, що визнання припиненою іпотеки за іпотечним договором не позбавляє кредитора права на отримання сум, визначених ст. 625 ЦК України, оскільки ці правовідносини та зобов`язання продовжують існувати в силу законодавства України, а не договору, тоді як договірні зобов`язання між сторонами припинені, що відповідає правовому висновку, викладеному у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц.

Інші доводи скарги, щодо необґрунтованого висновку суду першої інстанції про задоволення позову, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки такі доводи зводяться до викладення обставин справи із наданням особистих коментарів та тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у спосіб, що є зручним для апелянта, що має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що розглядаючи зазначений спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно із положеннями ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32).

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 жовтня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.

Головуючий О.Ю. Береговий

Судді: О.С. Панасюк

Т.М. Шемета