ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/4929/21 Номер провадження 22-ц/814/81/23Головуючий у 1-й інстанції Грінчук О.П. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Акцент-Банк»

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2022 року у складі судді Грінчук О. П.

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року представник АТ «Акцент-Банк» звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області із вказаним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що АТ «Акцент-Банк» є правонаступником прав та обов`язків ПАТ «Акцент-Банк».

17.03.2019 ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку з метою укладення кредитного договору № б/н та отримання кредитної картки. На підставі підписаної Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг йому надано кредит у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 46,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним Анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг разом з Умовами та правилами і Тарифами, які викладені на банківському сайті https://a-bank.com.ua/terms, складає між ним та Банком кредитний договір, що підтверджується підписом у заяві.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі та надав відповідачу кредит у розмірі відповідно до умов договору.

Проте, відповідач свої зобов`язання за договором належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 30.08.2021 утворилася заборгованість у розмірі 14 564,26 грн, яка складається з наступного: 12 376,11 грн заборгованості за кредитом, 2 188,15 грн заборгованості по відсотках.

Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» вказану заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.03.2019 у розмірі 14 564,26 грн, а також 2 270 грн судових витрат.

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 23 листопада 2021 року справу передано на розгляд до Ленінського районного суду м. Харкова.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2022 року позов АТ «Акцент-Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 17.03.2019 станом на 30.08.2021 у розмірі 12 376,11 грн.

Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Акцент-Банк» 1 929,05 грн витрат по оплаті судового збору.

В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що фактично отримані позичальником кошти підлягають поверненню банку, в іншій частині матеріали справи не містять підтверджень, що саме додані до позовної заяви Тарифи обслуговування кредитних карт «Універсальна», а також Умови та правила надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк» розумів відповідач, ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву.

Не погодившись з вказаним рішенням в частині відмовлених позовних вимог, представник АТ «Акцент-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що посилання суду, як на підставу для відмови в позові, на відсутність підпису позичальника на Умовах та правилах надання банківських послуг та Тарифах є безпідставним, оскільки укладений між сторонами договір є офертою, повно та безумовно прийнятою відповідачем.

В Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання послуг в А-Банку відповідач підтвердив своїм підписом факт ознайомлення з даними Умовами та зобов`язався у подальшому регулярно знайомитись зі змінами до них, викладеними на сайті банку. Відповідач користувався кредитом, а отже ознайомився з Умовами та правилами надання послуг в А-Банку і погодився з ними.

Крім того, до матеріалів справи приєднано на тільки Тарифи із сайту банку, а й паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», в якому чітко зазначені всі оговорені умови кредитування, строки, процентна ставка. Паспорт споживчого кредиту підписано відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Номер телефону, на який направлявся одноразовий ідентифікатор, між сторонами погоджено, а саме його зазначено особисто відповідачем в Анкеті-заяві про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг в А-Банку, яку він підписав власноручно. Таким чином сторонами при укладенні кредитного договору були досягнуті усі істотні умови договору.

Вважає, що суд безпідставно послався на правову позицію Верховного Суду, яка викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, оскільки в цій справі не розглядався випадок підписання боржником Паспорту споживчого кредиту, тому підлягає застосуванню судова практика, викладена у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року по справі № 284/157/20.

Щодо сумнівів суду відносно розрахунку заборгованості, то вони є необґрунтованими, однак на підтвердження вірності розрахунку Банк надає банківську виписку.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та у відповідності до вимог частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

На підставі розпорядження голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)» справу було передано за підсудністю до Полтавського апеляційного суду.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, а оскаржуваного рішення без змін, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що 17 березня 2019 року ОСОБА_1 шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в А-Банку уклав з АТ «Акцент-Банк» кредитний договір, на підставі якого відповідачу було видано кредитну картку № НОМЕР_1 із встановленим кредитним лімітом в 500 грн.

Підписуючи власноручним підписом анкету-заяву відповідач підтвердив свою згоду на те, що анкета-заява разом з Умовами та правилами і Тарифами складає між ним та банком договір.

До анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг позивач надав суду паспорт споживчого кредиту за програмою «Кредитна картка», витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщений на сайті https://a-bank.com.ua/terms у розділі «Умови та правила», витяг з Тарифів користування кредитною карткою «Універсальна».

Відповідно до розрахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 17.03.2019 внаслідок неналежного виконання відповідачем кредитних зобов`язань станом на 30.08.2021 утворилася заборгованість у розмірі 14 456,26 грн, яка складається з 12 376,11 грн заборгованості за кредитом та 2 188,15 грн заборгованості по відсотках.

Відмовляючи у задоволенні позову А-Банку в частині стягнення процентів за кредитом, суд першої інстанції встановив недоведеним факт, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів, тип процентної ставки та порядок їх сплати, з чим погоджується і судова колегія апеляційного суду.

У статті 526 ЦК України зазначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до статті 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Частиною першою статті 1056-1 ЦК України встановлено, що розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договору приєднання розроблені Банком, вони повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші, тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

В анкеті-заяві позичальника від 17.03.2019 процентна ставка та конкретні Умови та Правила надання банківських послуг в А-Банку, до яких приєднався відповідач, не зазначені.

Обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів за кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, апелянт посилається на витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», як невід`ємної частини спірного договору.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, саме у зазначеному позивачем розмірі і порядку їх нарахування.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Отже, колегія суддів приходить до висновку, що в даному випадку неможливо застосувати до спірних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України щодо приєднання відповідача до запропонованого договору в цілому. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та Правила банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату процентів за користування кредитними коштами, надані позивачем витяг з Тарифів та витяг з Умов та Правил банківських послуг в АТ «Акцент-Банк», не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Відповідно до частини першої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Оскільки позивачем по справі не надано належних та допустимих доказів, які підтверджують погодження сторонами з дотриманням обов`язкової письмової форми (статті 207, 1055, 1056-1 ЦК України) процентів за кредитним договором, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позову АТ «Акцент-Банк» в цій частині.

Враховуючи висновки, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах надання банківських послуг не дає можливості їх застосувати навіть при наявності підпису позичальника на анкеті-заяві.

Посилання в апеляційній скарзі на підписаний відповідачем паспорт споживчого кредиту, як невід`ємну складову частину спірного кредитного договору, є безпідставними та відхиляються апеляційним судом.

Відповідно до частини третьої статті 1054 ЦК України особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом

Частиною першою статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» встановлено, що кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення.

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19).

Тому посилання в апеляційній скарзі на неврахування судом першої інстанції висновків, викладених у постанові Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), є безпідставним, оскільки така судова практика не є актуальною.

Таким чином, встановивши, що підписана відповідачем анкета-заява про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг не містить даних про погоджений сторонами розмір процентів за користування кредитом, а позивачем не доведено, що відповідач підписуючи анкету-заяву, погодився на приєднання до доданих до позовної заяви Умов та правил надання банківських послуг у АТ «Акцент-Банк», розміщених на сайті https://a-bank.com.ua/terms у розділі «Умови та правила», ознайомившись з ними; також позивачем не доведено, що відповідач розумів саме ці умови та погодився з ними, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати процентів саме у зазначених у цих документах розмірах і порядку їх нарахування, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав задоволення позовних вимог АТ «Акцент-Банк» щодо стягнення з відповідача процентів за кредитним договором в сумі 2 188,15 грн.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо неправильного застосування судом правових висновків Верховного Суду відхиляються апеляційним судом, оскільки паспорт споживчого кредиту, як форма переддоговірних правовідносин сторін, не свідчить про досягнення між сторонами згоди щодо усіх істотних умов кредитного договору та не доводить дотримання його форми.

Виходячи з наведених обставин колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про відсутність підстав для скасування оскаржуваного судового рішення, оскільки суд першої інстанцій, встановивши з достатньою повнотою фактичні обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає нормам матеріального та процесуального права й доводами, викладеними в апеляційній скарзі позивача, не спростовується.

За результатами апеляційного перегляду апеляційний суд залишає апеляційну скаргу позивача без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Акцент-Банк» - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 14 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна