Провадження № 2/742/19/23
Єдиний унікальний № 742/2254/21
РІШЕННЯ
09 січня 2023 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючого судді Бездідька В.М., за участю секретаря судового засідання Голушко А.С., позивача ОСОБА_1 , її представника ОСОБА_2 , відповідачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , представника відповідача ОСОБА_5 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Денисенко С.В., до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі продажу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна,
І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.
У червні 2021 року позивач звернулася до суду з позовом, у якому просить визнати укладений договір купівлі-продажу автомобіля недійсним, визнати два автомобіля спільним майном подружжя, здійснити їх поділ між позивачем та відповідачем.
Свої вимоги мотивує тим, що транспортні засоби придбані під час шлюбу з відповідачем та зареєстровані на останнього. Відповідач здійснив продаж одного з автомобілів без згоди позивача. Враховуючи що майно набуте під час шлюбу, а позивач таким майном не володіє та не користується, компенсації не отримала, тому звернулася до суду з відповідним позовом.
30.07.2021 представником відповідача подано відзив на позовну заяву, згідно якого заявлені позовні вимоги не визнає, оскільки такі є необґрунтованими, в їх задоволенні просить відмовити.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Суд своєю ухвалою від 24.06.2021 відкрив провадження у справі та призначив підготовче засідання по справі.
Суд своєю ухвалою від 24.06.2021 відмовив у задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову.
Суд своєю ухвалою від 06.12.2021 задовольнив клопотання позивача про призначення автотоварознавчої експертизи, ухвалив призначити по справі судову автотоварознавчу експертизу.
Суд своєю ухвалою від 28.09.2022 закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті.
ІІІ. Позиції сторін.
В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені позовні вимоги та просили задовольнити.
Відповідачі та їх представник в судовому засіданні заперечили проти задоволення позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю.
Третя особа до судового засідання не з`явилася, про дату, час та місце судового засідання повідомлена.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
24.07.2019 автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, бежевого кольору, номер шасі НОМЕР_1 , зареєстрований на ОСОБА_3 (а.с.5).
10.06.2020 автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, бежевого кольору, номер шасі НОМЕР_1 , зареєстрований на ОСОБА_4 (а.с. зворот 5).
12.12.2014 автомобіль марки КІА Soul, 2011 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_4 , зареєстрований на ОСОБА_6 (а.с.6-7).
27.01.2006 ОСОБА_3 та ОСОБА_1 зареєстрували шлюб (а.с.8).
20.06.2019 ОСОБА_3 уклав договір купівлі-продажу транспортного засобу марки КІА Soul, 2011 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_4 (а.с.9-10).
Середня ринкова вартість автомобіля марки Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, бежевого кольору, номер шасі НОМЕР_1 , станом на 30.12.2020 становить 160320,00 грн (а.с.11-14).
23.11.2020 позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, призначено судове засідання (а.с.20-21).
10.06.2020 ОСОБА_3 відповідно до укладеного договору купівлі-продажу транспортного засобу передав у власність ОСОБА_4 автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, бежевого кольору, номер шасі НОМЕР_1 (а.с.59-60).
Середня ринкова вартість автомобіля марки КІА Soul, 2011 року випуску, станом на 04.07.2022 становить 216450,00 грн (а.с.84-86).
V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.
Згідно з нормою статті 319 цього Кодексу власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном, керуючись виключно власними інтересами, здійснюючи щодо цього майна будь-які дії, які не повинні суперечити закону і не порушують прав інших осіб та інтересів суспільства. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Рівність прав і обов`язків у шлюбі та сім`ї включає в себе також їх рівність у майнових відносинах, які регулюються положеннями СК України та ЦК України.
Згідно з ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до ч.ч.1-3 ст.65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державних реєстрації, має бути нотаріально посвідчена.
Згідно з ч.ч.1-5 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до вимог ч.1 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Окрім того, як видно з положень ч.ч.2, 3 ст.369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника уразі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень.
Отже, на відчуження цінного спільного сумісного майна подружжя обов`язково має бути надана згода іншого члена подружжя.
Зазначене узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 23.12.2020 року по справі №726/1606/17.
Також відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № І4- 325цс18), відсутність згоди іншого зі співвласників (другого з подружжя) на укладення правочину позбавляє співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень на укладення договору про розпорядження спільним майном.
Укладення такого договору свідчить про порушення його форми і відповідно до частини четвертої статті 369 ЦК України та статті 215 ЦК України надає іншому зі співвласників (другому з подружжя) право оскаржити договір з підстав його недійсності. При цьому закон не пов`язує наявність чи відсутність згоди усіх співвласників на укладення договору ні з добросовісністю того з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, ні третьої особи - контрагента за таким договором і не ставить питання оскарження договору в залежність від добросовісності сторін договору.
З аналізу зазначених вище норм закону у їх взаємозв`язку можна дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, хто укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у справі від 22.02.2017 №6-17цс17.
Зі змісту нормативних положень глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном.
Згідно з ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.
При цьому, порядок розпоряджання спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки, що є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя, а в разі неподільності - присудження одному з подружжя, якщо інше не визначене домовленістю між ними, або реалізації через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки, що регламентовано ст.71 СК України.
Відповідно до ч.ч.2, 3 ст.372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Як встановлено у судовому засіданні під час шлюбу ОСОБА_3 набув у власність автомобілі марки КІА Soul та марки Mitsubishi Lancer, автомобіль Mitsubishi Lancer відчужив згідно договору купівлі-продажу без згоди дружини. За таких обставин договір купівлі-продажу автомобіля є недійсним, а спірне майно спільним майном подружжя та належить їм у рівних частках. Визначений у позовній заяві порядок поділу майна суд знаходить обґрунтованим, оскільки вартість автомобілів не рівнозначна, з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню різниця у вартості часток виділеного майна.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду, у зв`язку з чим підлягають задоволенню.
VІ. Розподіл судових витрат.
У відповідності зі ст.133 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.
Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст.137 ЦПК України.
Відповідно до ч.3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Позивач при зверненні до суду у своїй позовній заяві вказав попередній розмір витрат на правничу допомогу адвоката 5000 грн, проте такі витрати жодними доказами не підтверджені. За таких обставин у їх відшкодуванні необхідно відмовити.
Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви 1816,00 грн (908 грн+908 грн), за проведення експертного товарознавчого дослідження 1200 грн, за проведення експертизи 4118,60 грн.
Разом судові витрати складають 7134,60 грн та підлягають стягненню з відповідачів на користь позивача по 3567,30 грн з кожного.
Керуючись вищевикладеним, на підставі ст. ст.12, 13, 81, 141, 258-259, 263, 264, 265, 352, 354, 355, п.п.15.5 п.15 розділу ХІІІ «Перехідні положення» ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 , представник позивача адвокат Денисенко С.В., до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , третя особа ОСОБА_6 про визнання недійсним договору купівлі продажу, визнання майна спільною сумісною власністю, поділ майна задовольнити частково.
Визнати недійсним з моменту укладення договір купівлі-продажу автомобіля марки Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, бежевого кольору, номер шасі НОМЕР_1 , від 10 червня 2020 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
Визнати автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, бежевого кольору, номер шасі НОМЕР_1 , та автомобіль марки КІА Soul, 2011 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_4 , спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 із визначенням за нами
рівних часток в цих автомобілях, тобто по 1/2 за кожним.
У порядку поділу спільного майна:
- виділити ОСОБА_1 у власність автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, бежевого кольору, номер шасі НОМЕР_1 , припинивши право власності ОСОБА_3 на 1/2 частину вказаного автомобіля;
- автомобіль марки КІА Soul, 2011 року випуску, сірого кольору, номер шасі НОМЕР_4 залишити у приватній власності ОСОБА_3 , припинивши право власності ОСОБА_1 на 1/2 його частину;
Зобов`язати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 передати ОСОБА_1 автомобіль марки Mitsubishi Lancer, 2007 року випуску, бежевого кольору, номер шасі НОМЕР_1 , реєстраційні документи на нього та два комплекти ключів запалювання до нього.
Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 по 3567,30 грн понесених судових витрат по справі.
Рішення суду може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Позивач: ОСОБА_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Відповідач: ОСОБА_4 , місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Третя особа: ОСОБА_6 , проживає за адресою: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Повний текст виготовлено 20.01.2023.

Суддя Володимир БЕЗДІДЬКО