Справа №242/1726/22
Провадження №2/242/143/23
30 січня 2023 року Селидівський міський суд Донецької області у складі головуючого судді Владимирської І.М., при секретарі Гандзюк К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку заочного загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідач багато років мешкала в вищевказаній квартирі. Позивач з 2017 року виявив правомірну вимогу до відповідача звільнити квартиру, однак відповідач добровільно не виконала дану вимогу, а лише 2020 році після звернення позивача до суду звільнила вищевказану квартиру. Таким чином, позивач довів правопорушення відповідача та захистив власне відповідне порушене відповідачем чинне право. Позивач, три роки до звернення до суду для захисту зазначеного порушеного відповідачем права, наполегливо вимушено працював, намагаючись звільнити зазначену квартиру від відповідача, а саме: розумово, інтелектуально складаючи та здійснюючи звернення до різних інстанцій, проводячи оперативну роботу по збору доказів для суду, тощо. Позивач правомірно визначився та оцінив власну правозахисну працю у розмірі 20 000 євро (1000 євро * 20 шт.- звернень), які позивач вважає достойною оплатою (винагородою, компенсацією, тощо). У зв`язку з чим, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача за кожне з 20 звернень позивача по 1000 євро.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 17.11.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Селидівського міського суду Донецької області від 16.12.2022 року закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.
Позивач в судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, в позовній заяві просить суду слухати справу у його відсутність, позовні вимоги підтримав повністю.
Відповідач ОСОБА_2 судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про дату, час та місце слухання справи.Згідно ст. 280 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження у відсутність відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, за згодою позивача на розгляд справи в порядку заочного провадження.
Дослідивши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд встановив наступне.
Згідно договору купівлі-продажу від 15.08.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Селидівського міського нотаріального округу Леоновою В.П., ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 продали, ОСОБА_1 купив квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (загальна площа 43,2 кв.м., житлова площа 29,5 кв.м). Зареєстровано у реєстрі за № 1842.
Згідно листа № Ч-197-02-18 від 30.10.2017 року, виконавчий комітет Гірницької міської ради повідомив ОСОБА_1 , що спор стосовно його майнових прав може вирішуватись в судовому порядку.
Згідно листів від 13.09.2017 року, 14.03.2018 року, 10.04.2018 року, 25.05.2018 року, ОСОБА_1 звертався до виконавчого комітету Селидівської міської ради з приводу прописки в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно листа № 4-396/1101/01 від 11.10.2018 року, Головним управлінням національної поліції в Донецькій області повідомлено ОСОБА_1 , що його звернення щодо відомостей про посадовця, який здійснював реєстрацію місця проживання, відноситься до цивільно-правових відносин, в зверненні відсутні ознаки кримінального чи адміністративного правопорушення.
Відповідно до позовної заяви від 04.10.2019 року, ОСОБА_1 звертався до суду з позовною заявою до ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , Селидівського МВ ГУДМС України, Селидівського ВП Покровського ВП ГУНП в Донецькій області, Селидівської міської ради, Гірницької міської ради, Селидівського відділу Красноармійської місцевої прокуратури про зобов`язання видати ключі (дублікати ключів) від квартири, усунення перешкод в користуванні квартирою та іншим майном; визнання реєстрації осіб у квартирі недійсною та скасування її, звільнення відповідачів з квартири.
Згідно ухвали Селидівського міського суду Донецької області від 03.07.2020 року провадження у справі ОСОБА_1 до ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_8 , Селидівської міської ради, про зобов`язання видати ключі (дублікати ключів) від квартири, усунення перешкод в користуванні квартирою та іншим майном; визнання реєстрації осіб у квартирі недійсною та скасування її, звільнення відповідачів з квартири, закрито у зв`язку з відсутністю предмета спору.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до зі змісту ст.ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Стаття 59 Конституції гарантує кожному право на правову допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Частиною 2 ст. 15 ЦПК України встановлено, що представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Згідно зі статтями 12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватись на припущеннях.
Положеннями ЦПК України та ЗУ Про адвокатуру та адвокатську діяльність передбачено, що особа, яка бере участь у справі, має право на правову допомогу, яка надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку, встановленому законом. Відповідно до вимог ЦПК України, правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. Витрати, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно ЦПК (частина 4 статті 137) де передбачено принцип співмірності витрат на оплату послуг адвоката. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат і передбачає, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. У свою чергу, одним з видів витрат, пов`язаних з розглядом справи є витрати на професійну правничу допомогу, які несуть сторони судової справи (крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави).
Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено граничний розмір витрат на правову допомогу.
Відповідно до ст. 1 зазначеного вище Закону передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб`єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.
Крім того, слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 46, 56 ЦПК України).
Суд звертає увагу, що позивач в позовних вимогах посилається на те, що ним був здійснений захист порушеного права на його власність, а саме: ним була здійснена правозахисна діяльність у вигляді звернення до суду та інших органів, однак з викладеного вбачається, що позивач був стороною по справі та захищав особисті інтереси.
Виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, приймаючи до уваги наявні у матеріалах справи письмові докази та обґрунтування позовних вимог, суд приходить до висновку про те, що позивачем заявлені позовні вимоги є безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.
Згідно п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Від сплати судового збору позивач звільнений оскільки є інвалідом 2 групи, що підтверджено пенсійним посвідченням № НОМЕР_1 .
Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 15, 16, 19, 81, 259, 263, 264, 265, 280-283 ЦПК України, суд,-
В задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) про стягнення коштів відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя І.М. Владимирська