ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 644/5549/20 Номер провадження 22-ц/814/1108/23Головуючий у 1-й інстанції Попова В.О. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І. В.

розглянувши в судовому засіданні м. Полтава за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року, ухвалене суддею Поповою В.О., повний текст рішення складено 26 квітня 2021 року

у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В:

28 липня 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.02.2018 у розмірі 14 166, 28 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 2 102 грн.

Позовна заява мотивована тим, що з метою отримання банківських послуг ОСОБА_1 06.02.2018 року підписав заяву б/н. Відповідач ознайомлений із Умовами та правилами надання банківських послуг, що діяли станом на момент підписання Анкети-заяви, що підтверджується підписом відповідача, де є відповідні запевнення останнім щодо ознайомлення та надання документів у письмовому виді, а також наказом банка про їх затвердження. На підставі договору надання банківських послуг банком відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом у розмірі, що зазначений у довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, а відповідачу надано у користування кредитну картку. У подальшому розмір кредитного ліміту збільшився до 6 000 грн. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку» складає між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ним договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. Позивач свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі, надавши відповідачу кредитні кошти у розмірі, встановленому договором. Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов договору не надає. У зв`язку з чим, у нього перед банком виникла сума заборгованості, яка станом на 31.05.2020 року становить 14 166,28 грн., яка складається з: 9 509,44 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 678,28 грн. - заборгованість за відсотками, 3 978, 56 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України. У добровільному порядку відповідач не погашає наявну заборгованість.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено у повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 06.02.2018 року у розмірі 14 166,28 грн., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 509,44 грн., заборгованості за простроченими відсотками у розмірі 678,28 грн. та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 3 978,56 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 102 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та наявність заборгованості за кредитним договором №б/н від 06.02.2018 року підтверджується наданим позивачем розрахунком, з якого вбачається, що за період з лютого 2018 року по 31 травня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 становить у загальному розмірі 14 166,28 грн. У добровільному порядку відповідач не погашає наявну заборгованість. Згідно підписаного договору ОСОБА_1 був повідомлений про сайт Банку, що підтвердив своїм підписом, що він повною мірою розуміє та зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також підтвердив, що він ознайомлений з обов`язком самостійно знайомитись з внесеними змінами на сайті Банку. Визначаючи заборгованість за тілом кредиту та вказаних процентів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, судом враховано те, що згідно наявної в матеріалах виписки за картковим рахунком відповідач активно користувався кредитною картою, отримуючи кредитні кошти від банку та здійснюючи погашення отриманих коштів, виявив бажання змінити отриману карту «Універсальна» на «Універсальна Gold». Відтак, суд дійшов висновку, що встановлені обставини справи свідчать про порушення ОСОБА_1 прав позивача на належне виконання ним як боржником своїх зобов`язань. Неповернення позичальником отриманих кредитних коштів за вимогою банку свідчить про порушення прав позивача, тому суд визнав обґрунтованими позовні вимоги в повному обсязі. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними та достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості. Позивачем надано належним чином завірені копії відповідних документів. Проте, стороною відповідача не надано будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув увагу на протиправне нарахування відсотків та штрафних санкцій, а також не була застосована відповідна позовна давність. Звертає увагу, що відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюється договором. Отже, припис абз.2 ч.1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Крім того, посилаючись на постанову Верховного суду від 12 березня 2020 року зазначав, що Анкета-заява позивальника не була посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 02 червня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для сплати судового збору та подання оригіналу платіжного доручення протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали (а.с. 168).

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 19 листопада 2021 року та від 10 грудня 2021 року апеляційну скаргу залишено без руху, надано строк для сплати судового збору та подання оригіналу платіжного доручення протягом десяти днів з дня отримання копії даної ухвали (а.с. 180, 190).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року (а.с. 197).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 05 серпня 2022 року справа перебуває в провадженні Полтавського апеляційного суду.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 22 серпня 2022 року справу призначено до розгляду на 20 березня 2023 року ,без повідомлення (виклику) учасників справи (а.с. 212).

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 06.02.2018 року ОСОБА_1 підписав заяву, згідно якої отримав кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3,6 % на місяць або 43,2% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним Заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає договір про надання банківських послуг. Таким чином відповідач уклав договір про надання банківських послуг, а саме, отримання кредитних коштів у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 19).

У подальшому 10.08.2018 у зв`язку з перевипуском карти з «Універсальна» на «Універсальна Gold», відповідно до тарифів, процента ставка була знижена та складала 3,5 % на місяць або 42 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Проте, отримавши у користування доступ до кредитних коштів, ОСОБА_1 свої зобов`язання з погашення кредиту та відсотків за його використання належним чином не виконав.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

При цьому, судом першої інстанції встановлено, що отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та наявність заборгованості за кредитним договором № б/н від 06.02.2018 року підтверджується наданим позивачем розрахунком, з якого вбачається, що за період з лютого 2018 року по 31 травня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 становить у загальному розмірі 14 166,28 грн., яка складається з наступного: 9 509,44 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 678,28 грн. - заборгованість за відсотками, 3 978,56 грн. - заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України (а.с. 7-9). У добровільному порядку відповідач не погашає наявну заборгованість.

Доводи позивача, викладені на обґрунтування наявності підстав для задоволення позову, підтверджуються наданим суду копією заяви, підписаної ОСОБА_1 , що свідчить про волевиявлення відповідача на отримання кредитного ліміту, та розрахунком заборгованості, який підтверджує, як отримання і використання відповідачем кредитних коштів, так і наявність заборгованості з погашення кредиту та відсотків за його використання.

Право позивача на встановлення і зміну розміру кредитного ліміту визначено п.2.1.1.2.3 та п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг, на що ОСОБА_1 надав свою згоду при укладенні договору, зокрема, на прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.

Згідно п.2.1.1.5.7 Умов та правил надання банківських послуг, власник карткового рахунку зобов`язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення Овердрафту.

Так, пунктами 2.1.1.5.5, 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором, а у разі невиконання зобов`язань за договором, на вимогу банку виконати зобов`язання з повернення кредиту (у тому числі, простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку.

У разі незгоди зі змінами «Умов та правил надання банківських послуг» або «Тарифів Банку» клієнт має право надати банку заяву про розірвання договору, виконавши умови п.2.1.1.5.4.

Пунктом 2.1.1.12.4 Умов та правил надання банківських послуг передбачені строки та порядок погашення кредиту.

Крім того, судом першої інстанції встановлено, що згідно підписаного договору відповідач був повідомлений про сайт Банку, що підтвердив своїм підписом, що повною мірою він розуміє та зобов`язується виконувати вимоги Умов та правил надання банківських послуг, а також підтвердив, що він ознайомлений з обов`язком самостійно знайомитись з внесеними змінами на сайті Банку.

Визначаючи заборгованість за тілом кредиту та зазначених процентів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, судом першої інстанції враховано те, що згідно наявної в матеріалах виписки за картковим рахунком відповідач активно користувався кредитною картою, отримуючи кредитні кошти від банку та здійснюючи погашення отриманих коштів, виявив бажання змінити отриману карту «Універсальна» на «Універсальна Gold» (а.с. 11-17,18).

Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що встановлені вище обставини свідчать про порушення ОСОБА_1 прав позивача на належне виконання боржником своїх зобов`язань.

Неповернення позичальником отриманих кредитних коштів за вимогою банку свідчить про порушення прав позивача, тому суд першої інстанції визнав обґрунтованими позовні вимоги в повному обсязі.

Проте, стороною відповідача не надано будь-яких доказів, які б спростовували доводи позивача.

Апеляційний суд у складі колегії суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно матеріалів справи та правильно встановлено судом першої інстанції, що 06 лютого 2018 року ОСОБА_1 підписано Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «Приват Банк».

З розрахунку позивача вбачається, що борг ОСОБА_1 перед банком станом на 31.05.2020 року становить у загальному розмірі 14 166,28 грн., яка складається з: 9 509,44 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 678,28 грн. - заборгованість за відсотками, 3 978, 56 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими, відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «Приват Банк»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В якості доказу по справі позивач надав виписку за договором №б/н станом на 02.06.2020 р. на ім`я ОСОБА_1 (а.с. 11-16).

Колегія суддів, враховуючи зміст ч.1 ст. 76 ЦПК України, приходить до висновку про те, що вказаний доказ достовірно підтверджує факт укладення відповідачем кредитного договору 06.02.2018 року, а сторона відповідача не спростувала цей доказ.

Так, із виписки по договору вбачається, що на картку відповідача 06.02.2018 року був встановлений кредитний ліміту розмірі 500 грн., 10.08.2018 року 6 000 грн. Позичальником регулярно проводилися з картки платежі за придбані продукти харчування, здійснювалися поповнення картки в терміналах самообслуговування, знімалася готівка в банкоматах тощо.

З врахуванням викладеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що матеріалами справи підтверджується, що відповідач ОСОБА_1 дійсно підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку (а.с. 19). У вказаній заяві, підписаній ОСОБА_1 , зазначено його персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для отримання картки. На підставі вказаної заяви позичальнику ОСОБА_1 відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку (а.с. 17). Активація ним картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору.

Таким чином, встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги про стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 509,44 грн. підлягають задоволенню.

Проте, колегія суддів зазначає, що з наявної у матеріалах справи Анкети-заяви від 06.02.2018 року, яка містить підпис позичальника, вбачається, що процентна ставка не зазначена, а також не зазначені пеня та штрафи. Матеріали справи не містять доказів, що саме з наданими суду Витягом з Тарифів та Витягом з Умов та правил надання банківських послуг в Приватбанку відповідач був ознайомлений та погодився з ними, підписуючи Анкету-заяву.

При цьому, колегія суддів вважає, що позивачем не надані докази, які підтверджують, що між позивачем та відповідачем було досягнуто згоди щодо розміру відсотків, пені та штрафів за користування коштами та порядку їх нарахування.

Відповідно до ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому.

Особливістю договору приєднання є те, що позичальник приймає і погоджується із запропонованими кредитором умовами без права вносити свої пропозиції щодо цих умов. Виходячи з позовних вимог, саме про такий договір зазначає банк.

Підписом у Анкеті-заяві про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, що є договором приєднання, відповідач погодився з Умовами та правилами. Однак, з цієї Анкети-заяви не вбачається суми наданого кредитного ліміту, а, отже, застосування Умов та правил надання банківських послуг в будь-якій редакції не є можливим.

Саме таку правову позицію висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року (справа №342/180/17, провадження №14-131цс19), яка згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України має враховуватися нижчестоящими судами при застосуванні норм права.

На час розгляду апеляційним судом даної справи не існує інших судових рішень Великої Палати Верховного Суду, в яких було б відступлено від зазначеної правової позиції.

Отже, апеляційний суд у складі колегії суддів приходить висновку, що позивачем не доведено той факт, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність в Анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, неустойки наданий банком витяг з Умов та правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому, згідно з шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останньою і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Колегія суддів вважає, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які містяться в матеріалах даної справи, не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 06 лютого 2018 року шляхом підписання Заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Враховуючи вищевказані обставини, відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з ОСОБА_1 АТ КБ «ПриватБанк» дотримався вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, щодо повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, які вважав узгодженими банк.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача заборгованості за процентами у розмірі 678,28 грн. є необґрунтованим та таким, що суперечить вимогами чинного законодавства.

Такі висновки відповідають також й правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).

Крім того, колегія суддів вважає безпідставними вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками, нарахованими згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 3 978,56 грн., виходячи з наступного.

Стаття 625 ЦК України входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у Постанові від 16 травня 2018 року у справі №686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

Відповідно до правового висновку, викладеного у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, провадження № 14-10цс18, право кредитора нараховувати передбачені договором відсотки за кредитним договором припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Згідно довідки АТ КБ «ПриватБанк», на підставі кредитного договору №б/н від 06.02.2018 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , останньому були видані наступні кредитні картки: НОМЕР_1 строком дії до 10/21, НОМЕР_2 , строком дій 05/22 (а.с. 18). Користування ОСОБА_1 вказаними банківськими картками підтверджується випискою по картковому рахунку ( а.с. 11- 16).

Отже, АТ КБ «ПриватБанк» по травень 2022 року включно, тобто до закінчення строку дії кредитної картки, має право, в разі погодження умовами договору, на нарахування відсотків за користування кредитом, а з 01 червня 2022 року таке право у нього припиняється, натомість, виникає право нараховувати відсотки на підставі статті 625 ЦК України, яка застосовується як наслідок прострочення виконання грошового зобов`язання.

Нарахування ж відсотків на підставі статті 625 ЦК України до 01 червня 2022 року можливе виключно у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України, чого у даному випадку встановлено не було.

Отже, у даному випадку позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 3 978,56 грн. є безпідставними, оскільки позивач станом на момент звернення до суду з даним позовом (28.07.2020 року) не набув права нараховувати відсотки на підставі статті 625 ЦК України.

Щодо доводів апеляційної скарги про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.

За змістом статей 256 - 258 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

Згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно матеріалів справи, відповідачем ОСОБА_1 та його представниками в суді першої інстанції не було заявлено про застосування строків позовної давності у даній справі, тому доводи апеляційної скарги в цій частині є безпідставними.

З врахуванням викладеного вище, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року в частині позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми нарахованих відсотків за порушення умов кредитного договору та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 2,3,4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч. 1, п.3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

По справі вбачається, що позивачем АТ КБ «ПриватБанк» при зверненні до суду першої інстанції сплачено судовий збір у розмірі 2 102 грн. (а. с. 1). При ухваленні нового рішення про часткове задоволення позову з відповідача ОСОБА_1 підлягав би стягненню на користь позивача АТ КБ «ПриватБанк» сплачений судовий збір пропорційно задоволених позовних вимог 1411,1 грн. (2102 грн.*67,13%).

Відповідачем ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 3 153 грн. (а.с. 189,194). При ухваленні нового рішення про часткове задоволення апеляційної скарги з позивача АТ КБ «ПриватБанк» підлягали б стягненню на користь відповідача ОСОБА_1 понесені судові витрати пропорційно задоволених вимог 1036,4 грн. (3 153 грн. *32,87%).

Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Шляхом проведення взаємозаліку в частині понесених сторонами спору судових витрат у справі, підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 374,70 грн.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч. 1, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п. 2,3,4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року в частині позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми нарахованих відсотків за порушення умов кредитного договору та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України - скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

У задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення суми нарахованих відсотків за порушення умов кредитного договору у розмірі 678,28 грн. та заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 ЦК України у розмірі 3 978,56 грн. відмовити.

В іншій частині рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 26 квітня 2021 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 374,70 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 20 березня 2023 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов