Справа № 740/4452/22
Провадження № 2/740/195/23
21 березня 2023 року м.Ніжин
Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області в складі:
судді Олійника В.П., за участі секретаря судового засідання Носилевської О.В.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання припиненими трудових відносин,
У листопаді 2022 року, з урахування заяви про уточнення позовних вимог від 02 березня 2023 року, ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання припиненими трудових відносин на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України із фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 з 28 лютого 2022 року. Позов обгрунтовується тим, що 07 квітня 2020 року між позивачем та ФОП ОСОБА_2 укладено трудовий договір на посаду продавця продовольчих товарів, 24 лютого 2022 року розпочалася повномасштабна війна і 28 лютого 2022 року позивач написала заяву про розірвання трудового договору за власним бажанням, місцезнаходження оригіналу трудової книжки невідоме. В кінці травня 2022 року позивач звернулася до ГУПФУ із заявою про призначення пенсії за віком, однак їй відмовлено з підстав того, що вона обліковується як працююча особа і трудовий договір не припинено. Просить позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує, розгляд справи просить провести за відсутності, що також зазначено у заяві представника позивача ОСОБА_3 , який діє на підставі наказу Ніжинського МЦ з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 01 листопада 2022 року.
Ухвалою суду від 02 березня 2023 року за результатами підготовчого провадження справу призначено до судового розгляду по суті.
Відповідно до копії витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань станом на 22 листопада 2022 року наявні відомості про ФОП ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ), статус припинено.
Станом на час розгляду справи зареєстроване місце проживання відповідача ОСОБА_2 згідно повідомлення відділу з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації в АДРЕСА_2 , на вказану адресу судом надіслано рекомендоване повідомлення про судовий розгляд з матеріалами позову, відповідачем не подано відзиву, заперечення, повідомлення іншої адреси свого проживання.
Інформація про розгляд справи розміщена на офіційній сторінці суду веб-порталу судової влади України.
Також судом враховується правова позиція Верховного Суду, викладена у постанові Верховного Суду від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі №913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі №10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б).
Враховуючи викладене наявні підстави згідно ст.ст.280, 281 ЦПК України для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в порядку ч.2 ст.247 ЦПК України не здійснюється.
Фактичні обставини та мотиви, з яких виходить суд, із застосованими нормами права.
З 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан через агресію рф, який триває на час розгляду справи.
У заяві від 03 листопада 2022 року ОСОБА_1 на адресу ФОП ОСОБА_2 вказує про її заяву про звільнення з 28 лютого 2022 року за власним бажанням, відповідь на яку відсутня, просить звільнити за власним бажанням згідно ч.1 ст.38 КЗпП України.
Станом на час розгляду справи суду не подані відомості з відповідними доказами про припинення трудових відносин із ОСОБА_1 зі сторони ОСОБА_2 у встановленому порядку, тобто відповідачем не виконано вимог трудового законодавства, не здійснено будь-яких дій, спрямованих на вирішення питання про звільнення позивача за власним бажанням, що свідчить про порушення права позивача на припинення трудових відносин.
За змістом ст.22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
Згідно з ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
З урахуванням положень ч.1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та усталеної практики Європейського Суду з прав людини необхідно зробити висновок, що наявність у реєстрі інформації щодо позивача, як працівника та застрахованої особи у трудових відносинах із відповідачем, відноситься до професійної діяльності ОСОБА_1 та охоплюється поняттям приватне життя.
У п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Згідно з ч.1 ст.38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей.
За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний нею спосіб захисту направлений на відновлення її трудових прав, гарантованих Конституцією України.
Передбачений ч.1 ст.38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає попередження ним про це власника або уповноважений орган письмово за два тижні.
За встановлених у цій справі обставин положення закону щодо письмового попередження власника про бажання працівника звільнитись нівелюється, а іншого порядку звільнення з ініціативи працівника чинне законодавство не передбачає.
Недосконалість національного законодавства та прогалини у правовому регулюванні певних правовідносин не можуть бути підставою для позбавлення особи права на захист його порушених прав в обраний ним спосіб.
Встановлені у справі обставини, а саме написання позивачем заяви про звільнення за власним бажанням, направлення цієї заяви відповідачу неодноразово і під час дії воєнного стану, свідчать про те, що позивачем дотримана процедура звільнення із займаної посади продавця, що є підставою для задоволення позову повністю.
При розгляді справи суд виходить виключно із тих доказів, що надані сторонами під час судового розгляду із врахуванням змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Керуючись ст.ст.13, 247, 265, 280-283 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-
Позов задовольнити повністю.
Визнати припиненими трудові відносини між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , місце проживання в АДРЕСА_3 , та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) на підставі ч.1 ст.38 КЗпП України з 28 лютого 2022 року.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі до Чернігівського апеляційного суду апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.Олійник.