Сквирський районний суд Київської області
Справа № 376/1496/22
Провадження № 2/376/931/2022
Сквирський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Віговського С.І.,
при секретарі Кропивлянській С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Сквира цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Сквирської міської ради Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на майно набуте у шлюбі та визнання права власності на майно в порядку спадкування, -
Ухвалою від 20 січня 2023 року Київський апеляційний суд, на підставі ст. 365 ЦПК України, ухвалив матеріали справи за апеляційною скаргою (адвоката) Рябчинського Олега Юрійовича в інтересах ОСОБА_5 на заочне рішення Сквирського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року направити до Сквирського районного суду Київської області для вирішення питання про усунення виявлених недоліків, встановивши строк на їх усунення протягом десяти днів з дня отримання справи.
Підставою для направлення до Сквирського районного суду Київської області матеріалів справи щодо усунення виявлених недоліків стало те, що при ухваленні заочного рішення Сквирського районного суду Київської області від 30.08.2022 року, суд першої інстанції в порушення вимог п. 6 ч. 1 ст. 264 ЦПК України не вирішив питання судових витрат, зокрема стягнення судового збору, що позбавляє суд апеляційної інстанції можливості вирішити питання про відкриття апеляційного провадження у справі.
Згідно частин 4, 5 та 7 ст. 265 ЦПК України у мотивувальній частині рішення зазначаються: 1) фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини; 2) докази, відхилені судом, та мотиви їх відхилення; 3) мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику; 4) чи були і ким порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких мало місце звернення до суду; 5) норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування; 6) норми права, на які посилалися сторони, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування. У резолютивній частині рішення зазначаються: 1) висновок суду про задоволення позову чи про відмову в позові повністю або частково щодо кожної з заявлених вимог; 2) розподіл судових витрат; 3) строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження; 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України. У разі необхідності в резолютивній частині також вказується про: 1) порядок і строк виконання рішення; 2)надання відстрочення або розстрочення виконання рішення; 3) забезпечення виконання рішення; 4) повернення судового збору; 5) призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення; строк для подання стороною, за клопотанням якої таке судове засідання проводиться, доказів щодо розміру понесених нею судових витрат; 6) дату складення повного судового рішення.
Виправлення описок чи арифметичних помилок, ухвалення додаткового рішення чи роз`яснення рішення при заочному розгляді справи здійснюються за загальними правилами, передбаченими ЦПК України. При цьому додаткове до заочного рішення не може бути оскаржене відповідачем до суду, що його ухвалив (п. 5 постанови Пленуму ВСУ від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі»).
У мотивувальній частині постанови суд першої інстанції зазначив, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (а.с. 6), однак у резолютивній частині рішення не зазначив про розподіл судових витрат, а також у резолютивній частині рішення суд не вказав про призначення судового засідання для вирішення питання про судові витрати, дату, час і місце його проведення.
Згідно абз. 2 ч. 3 ст. 259 ЦПК України суд може вирішити питання розподілу судових витрат у додатковому рішенні після ухвалення рішення за результатами розгляду справи по суті.
Для вирішення питання про судові витрати суд призначає судове засідання, яке проводиться не пізніше двадцяти днів з дня ухвалення рішення по суті позовних вимог. У випадку, визначеному частиною другою цієї статті, суд ухвалює додаткове рішення в порядку, передбаченому статтею 270 цього Кодексу (ч.ч. 2, 3 ст. 246 ЦПК України).
Суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати (п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України).
У тому разі коли питання про судові витрати не було вирішено при ухвалені рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до вимог ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення. У зв`язку з цим питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред`явлення позову в іншій справі (пункт 12 постанови пленуму ВСУ від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).
Суд, зважаючи на наявність вищевикладених обставин, вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення щодо вирішення питання про судові витрати у справі.
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 176 ЦПК України у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, ціна позову визначається дійсною вартістю нерухомого майна.
У пункті 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014р. № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз`яснено, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру. При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом ЦПК України такий обов`язок покладається на позивача. Проте, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред`явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд. Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (ч. 1 ст. 133 ЦПК України).
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч. 1 ст. 141 ЦПК України).
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).
Оскільки у матеріалах справи відсутні докази дійсної вартості спірного нерухомого майна, тому з урахуванням вимог ч.ч. 1, 2 ст. 133 ЦПК України, підпункту 1 пункту 1 ч. 2 ст.4 Закону України "Про судовий збір" гранична ставка суми судового збору ( 5 (п`ять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою) підлягає стягненню на користь осіб, які їх понесли.
Однак з урахуванням тих обставин, що позивачка, на користь якої ухвалене заочне рішення Сквирського районного суду Київської області від 30 серпня 2022 року у цій справі, згідно п. 9. ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" звільнена від сплати судового збору у зв`язку з наявністю ІІ групи інвалідності, що підтверджується копією посвідчення № НОМЕР_1 (а.с. 6), а доказів понесення судових витрат іншими особами матеріали справи не містять, то суд вважає, що на підставі вимог частин 1, 6 ст. 141 ЦПК України судові витрати у виді судового збору підлягають компенсації за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст. 55, 124Конституції України, ст.ст. 4, 10, 12, 13, 81, 89, 133, 141, 176, 246, 258, 259, 263-265, 270, 352 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 4, 5 ЗУ "Про судовий збір", суд, -
Ухвалити додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до Сквирської міської ради Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на майно набуте у шлюбі та визнання права власності на майно в порядку спадкування.
Звільнити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) від сплати судового збору на підставі п. 9. ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" у зв`язку з наявністю ІІ групи інвалідності.
Судові витрати у виді судового збору в сумі 5 (п`ять) розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою ОСОБА_1 до Сквирської міської ради Київської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про визнання права власності на майно набуте у шлюбі та визнання права власності на майно в порядку спадкування, компенсувати за рахунок держави.
На додаткове рішення протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду може бути подано апеляційну скаргу.
Додаткове рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не буде подано, а у разі її подання після розгляду справи апеляційним судом у разі, якщо рішення не буде скасовано.
Копію додаткового рішення направити сторонам у справі для відома.
Суддя С. І. Віговський