Справа №705/1087/20
6/705/2/23
У Х В А Л А

16.01.2023 м. Умань

Суддя Уманського міськрайонного суду Черкаської області Піньковський Р.В., розглянувши заяву ОСОБА_1 про відмову від примусового виконання,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відмову від примусового виконання, заінтересованою особою вказавши ОСОБА_2 .

У своїй заяві просить суд спонукати ОСОБА_2 відмовитися від примусового виконання по виконавчому провадженню № 65480922 до закінчення перегляду касації і вирішення інших зобов`язань, що на розгляді у судах.

Зобов`язати ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 безпідставно стягнуті гроші по виконавчому документу № 705/1087/21 2/705/1194/21 від 18.05.2021 та стягнути з ОСОБА_2 судовий збір, незалежно від рішення суду.

Вивчивши вказану заяву та додані до неї документи, суддя приходить до наступного висновку.

Відповідно до положень ЦПК України до відкриття провадження у справі суддя з`ясовує, чи відповідає заява вимогам, встановленим ст. ст. 175 і 177 ЦПК України, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення позовної заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч.1 ст.19 ЦПК України загальні суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Крім цього нормами діючого ЦПК передбачений судовий контроль за виконанням судових рішень.

Так, відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про виконавче провадження» підлягають примусовому виконанню рішення на підставі таких виконавчих документів як, зокрема, як виконавчі листи що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень.

Із наданої заяви ОСОБА_1 зрозуміло, що за рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області останній є боржником і стягувач, звернувшись до виконавчої служби із виконавчим листом, має намір стягнути із боржника кошти за цим рішенням суду, у зв`язку з чим було відкрито виконавче провадження.

Згідно з вимогами статті 10 ЗУ «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.

Тобто, у вказаному випадку стягувач звернувся до державної виконавчої служби з метою стягнення присуджених судових рішенням коштів на його користь, у зв`язку з чим і було відкрито виконавче провадження, усі дії у межах якого мають виконуватися саме державним виконавцем до закриття виконавчого провадження.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом. Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання рішень інших органів (посадових осіб), у тому числі постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом.

У зв`язку із зазначеним, заявник, він же боржник у виконавчому провадженні, не погоджуючись із прийнятими державним виконавцем рішеннями щодо стягнення з нього коштів на користь стягувача, має звернутися саме з оскарженням таких рішень, а не із цією заявою, у якій фактично просить суд зобов`язати сторону виконавчого провадження, а саме стягувача ОСОБА_2 вчинити якісь дії.

За вказаних обставин подана заява не відповідає категорії справ, які можуть бути розглянуті судом відповідно до ст. 447 ЦПК України в межах судового контролю за виконанням судових рішень.

Цивільно-процесуальний кодекс України фактично не передбачає процесуальних норм, які регламентують порядок відкриття провадження з розгляду заяв, які стосуються процесуальних питань, пов`язаних з примусовим виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів.

Проте, якщо при вирішенні питання про призначення такої заяви до розгляду суддя встановить, що така заява непідвідомча суду, то дії суду у такому випадку процесуальним законом не врегульовані.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст.186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

За встановлених обставин суд вважає, що розгляд питання про зобов`язання сторони виконавчого провадження, а саме стягувача вчинити певні дії, має здійснюватися державним виконавцем у межах відкритого виконавчого провадження.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що скаржником заявлено вимоги, які не підлягають розгляду в порядку ЦПК України, тому необхідно відмовити у відкритті провадження у вказаній цивільній справі.

Керуючись ст. ст. 186, 258-261, 268, 353, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 про відмову від примусового виконання.

Роз`яснити ОСОБА_1 його право звернутися до суду зі скаргою на дії державного виконавця щодо стягнення з нього коштів або до державного виконавця щодо зобов`язання учасника виконавчого провадження здійснити певні дії.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Черкаського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Р.В. Піньковський