П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2023 року м. Київ

Справа № 369/3384/22

Провадження: № 22-ц/824/5458/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача) Невідомої Т. О.,

суддів Нежури В. А., Соколової В. В.,

секретар Івасенко І. А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Пінкевич Н. С.

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,

у с т а н о в и в:

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів. За даним договором боржник отримав грошові кошти в розмірі 1000 доларів США для закупівлі товарів на строк до 09 квітня 2021 року. Також між ним та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 укладено договір поруки у якості забезпечення виконання договору позики ОСОБА_5 . Вважав, що оскільки боржник кошти у строк не повернув, поручителі несуть солідарну відповідальність за невиконання ОСОБА_2 своїх зобов`язань за договором позики. Вказав, що умовами договору позики та поруки було погоджено розмір пені за порушення строків повернення грошових коштів, а саме 25% від суми боргу щоденно (250 доларів США щоденно). Зазначив, що на підставі ст. ст. 546, 549 ЦК України відповідачі зобов`язані сплатити йому неустойку за невиконання умов договору за весь період прострочення грошового зобов`язання. За період з 12 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року (73 доби) розмір пені складає 18 250 доларів США.Вказав, що заявлений ним у позові розмір пені значно нижчий від суми неустойки, яку він вимушений сплатити своїм позикодавцям через несплату коштів відповідачами. За викладених обставин, просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 пеню за період з 12 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 18 250 доларів США.

Заочним рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за договором позики від 09 лютого 2021 року за період з 12 грудня 2021 року по 23 лютого 2022 року в розмірі 10 доларів США.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погодившись із заочним рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що згідно ст. 546 ЦК України та умов договору пеня не підлягала зменшенню. Сторони з заявою про зменшення пені до суду не звертались, у зв`язку з чим у суду першої інстанції не було законних підстав для зменшення її розміру.

Ухвалами Київського апеляційного суду від 20 січня 2023 року відкрито апеляційне провадження у справі, справу призначено до розгляду у відкритому судовому засіданні.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, а тому колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як убачається із матеріалів справи та встановлено судом, 09 лютого 2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір позики. За умовами договору боржник отримав грошові кошти в розмірі 1000 доларів США строком на два місяці строком до 09 квітня 2021 року.

На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_1 надав договір позики (розписку) наступного змісту: «Я, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ,… взяв у борг у ОСОБА_1 гроші в сумі (одну тисячу США) які зобов`язуюсь повернути 09.04.2021 року. Строком на 2 місяці. Взяв одну тисячу $ доларів США….».

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення основного боргу, винагороди та неустойки.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 14 червня 2021 року у справі № 369/6222/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 основну суму заборгованості за договором позики від 09.02.2021 року у розмірі 1 000 доларів США, винагороду позикодавця у розмірі 200 доларів США, неустойку за період з 10.04.2021 року по 10.06.2021 року у розмірі 2 000 доларів США.

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 грудня 2021 року у справі № 369/18221/21 позов ОСОБА_1 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 неустойку за договором позики від 09.02.2021 року за період з 11.06.2021 року по 11.12.2021 року у розмірі 100 доларів США.

В решті позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції ураховував положення ст. 551 ЦК України, за якою розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають значення для справи. Зменшуючи розмір пені, суд першої інстанції вважав, що позивачем не доведено що він поніс значні витрати перед своїми позикодавцями та зазнав збитків за порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення грошових коштів. Також вказав, що ОСОБА_1 неодноразово звертався до суду з позовами про стягнення заборгованості за договорами позики, в тому числі, пені. На користь позивача рішенням суду вже стягнено неустойку в розмірі 2000 доларів США. Ураховуючи значне зростання курсу, введення воєнного стану, суд першої інстанції дійшов висновку про зменшення заявленої позивачем пені до 10 доларів США, що буде достатнім для покриття всіх збитків позивача і відповідатиме меті забезпечення виконання умов договору, не буде непомірним та не поставить відповідача у вкрай невигідне становище.

Відмовляючи у солідарному стягненні пені, суд першої інстанції виходив, що позивачем не доведено факту поручительства ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за зобов`язаннями ОСОБА_2 .

Перевіряючи вказані висновки суду першої інстанції в межах доводів т вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити грошові кошти тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

За змістом статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення (частина друга статті 551 ЦК України).

Тлумачення частини третьої статті 551 ЦК України свідчить, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду за наявності однієї з умов: (а) якщо він значно перевищує розмір збитків; (б) за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Одними із основоположних засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору, санкції за порушення порядку виконання мають бути пропорційними.

Відповідно до вимог частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Суд визнає у межах, встановлених ЦПК України, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, ураховуючи, зокрема, завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між інтересами сторін у справі, особливості предмета спору, ціни позову (стаття 11 ЦПК України).

Ухвалюючи рішення, суд повинен керуватися положеннями частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням засад розумності і справедливості.

При цьому, суд зобов`язаний встановити баланс між застосованим до порушника заходом відповідальності у вигляді неустойки й оцінкою дійсного розміру збитків, заподіяних у результаті конкретного правопорушення. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Аналогічні висновки висловлені у постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 рокуу справі № 363/940/16-ц.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 зазначено, що загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою. Цій меті, насамперед, слугує стягнення збитків.

При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені.

Такий підхід є усталеним в судовій практиці, про що свідчать постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19.

Встановлено, що розмір неустойки, заявлений позивачем до стягнення, перевищує розмір основного боргу за договором позики.

Керуючись положеннями частини третьої статті 551 ЦК України з урахуванням засад розумності і справедливості, встановивши обставини, що мають істотне значення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про зменшення неустойки, що підлягає стягненню з відповідача.

Ураховуючи той факт, що позивач неодноразово звертався до суду із аналогічними позовними вимогами, і на його користь судовими рішеннями вже було стягнуто неустойку у загальному розмірі 2 100 доларів США, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що стягнення заявленої позивачем суми неустойки спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Більш того, стягнення такої суми неустойки не відповідатиме завданню цивільного судочинства - справедливому розгляду і вирішенню справи та засадам розумності і справедливості.

Також відхиляються колегією суддів й доводи скаржника про неможливість вирішення судом питання щодо зменшення пені з власної ініціативи, оскільки стаття 551 ЦК України такої заборони не містить.

Більш того, про можливість вирішення такого питання судом з власної ініціативи свідчать відповідні висновки Верховного Суду, висловлені у постановах Верховного Суду від 30.03.2021 року у справі № 902/538/18, 17.11.2021 року у справі № 757/19/19, 22 лютого 2022 року у cправі № 924/441/20.

Апеляційна скарга за своїм змістом є повторенням правової позиції, викладеної в позовній заяві, аргументи якої знайшли належну оцінку в рішенні суду першої інстанції. Доводів на спростування висновків суду апеляційна скарга не містить.

Також апеляційна скарга не містить жодних доводів на спростування висновків суду першої інстанції щодо вирішення позовних до поручителів, а тому колегія суддів, зважаючи на положення ст. 367 ЦПК України, не вбачає правових підстав входити в обговорення вказаного питання.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції повно і всебічно досліджено наявні у справі докази та дана їм належна правова оцінка, правильно встановлено обставини справи, в результаті чого ухвалено законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини третьої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції з підстав, визначених ч. 2 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове складено 03 березня 2022 року.

Головуючий Т. О. Невідома

Судді В. В. Соколова

В. А. Нежура