Справа № 289/2585/21
Номер провадження 2/289/24/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.01.2023 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі: під головуванням судді Мельника О.В., з секретарем судових засідань Галькевич Ю.В., за участі представників позивача ОСОБА_1 , адвоката Шклярук Ю.Л., відповідача ОСОБА_2 , представника відповідача адвоката Очеретюк О.О., представника третьої особи Калініченко Л.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце знаходження / місце проживання: АДРЕСА_2 ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача Макарівська квартирно-експлуатаційна частина (району) (місце знаходження / місце проживання: смт.Городок, вул. Поштова, 23, Житомирського району Житомирської області, 12265, ) про позбавлення права користування житловим приміщенням,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до Радомишльського районного суду Житомирської області із позовною заявою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи вимоги тим, що він є квартиронаймачем квартири АДРЕСА_3 з грудня 1999 року. Згідно ордеру № 14/8 від 30.12.1999 року право на зайняття житлової площі також мають дочка позивача ОСОБА_1 та онука ОСОБА_4 .

З дозволу позивача, з січня 2003 року за вказаною адресою зареєстровано місце проживання колишнього зятя відповідача по справі ОСОБА_2 .

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано ще в травні 2010 року і відповідач не є членом сім`ї позивача. Фактично з середини 2018 року у даній квартирі відповідач не проживає, особисті речі у домоволодінні відсутні.

Відтак позивач вважає, що ОСОБА_2 втратив право користування даним житлом.

Позивач є пенсіонером, ветераном війни учасником бойових дій і крім пенсії інших доходів не має. Реєстрація місця проживання відповідача за даною адресою перешкоджає оформити позивачу субсидію на комунальні послуги, що призвело до виникнення заборгованості в розмірі 6907,05 грн.

Отже, ОСОБА_3 просить захистити його права та усунути перешкоди у користуванні житлом шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Позивач в судове засідання не з`явився, свою участь забезпечив через представників, які в судовому засіданні заявлений позов підтримали та додатково пояснили, що відповідач разом із новою дружиною та дитиною вже більше 3 років проживають в житловому будинку, який належить відповідачу на праві власності, в АДРЕСА_2 . В квартирі АДРЕСА_3 періодично проживали та постійно використовували позивач та його дочка ОСОБА_1 . Відповідач, не проживає в даній квартирі з 2018 року, а після того, як ввів в експлуатацію в 2020 році власний житловий будинок, втратив будь-який інтерес до спірної квартири та перестав допомагати сплачувати комунальні послуги.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Очеретюк О.О. проти задоволення позову заперечили. Зазначили, що ОСОБА_2 і досі користується даною квартиро. Проживав там з цивільною дружиною, а з початку війни, тобто з лютого 2022 року переїхав жити в с.Біла Криниця в належний йому будинок, оскільки там безпечніше. Так як він є власником магазина поруч то і досі часто заходить та використовує дану квартиру для відпочинку. Сплачує за неї комунальні послуги та мав намір робити ремонт.

Представник Третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Макарівська квартирно-експлуатаційна частина району в судове засідання з`явився. Зазначила, що дана квартира перебуває на балансі Макарівської квартирно-експлуатаційної частини району. Позовні вимоги підтримує та вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки під час неодноразового обстеження даної квартири, відповідача ОСОБА_2 там виявлено не було, жодних речей які б вказували на те, що відповідач там проживає (ліжко, засоби гігієни, особисті речі), або користується даною квартирою також виявлено не було. Під час останнього обстеження виявлено, що там проживає лише позивач ОСОБА_3 .

Заслухавши пояснення сторін та покази свідків, дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстава.

Відповідно до змісту ст.16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право.

Правовідносини, що склалися між сторонами є житловими і згідно заявлених позовних вимог врегульовані ст.ст. 71, 72 ЖК України.

Статтею 47 Конституції України встановлено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно частини четвертої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до положень ч. ч.1, 2 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або члена його сім`ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців.

Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору судом.

Пунктом 2 частини 3 даної норми також передбачено, що жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців у випадку тимчасового виїзду з постійного місця проживання за умовами і характером роботи або у зв`язку з навчанням (учні, студенти, стажисти, аспіранти тощо), у тому числі за кордоном,- протягом усього часу виконання цієї роботи або навчання.

Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності особи понад встановлених строків, здійснюється в судовому порядку (ст. 72 ЖК України).

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування житловим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, в зв`язку з чим указане питання вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин справи.

Якщо така особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутній понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо).

Таким чином, під час вирішення питання про втрату членом сім`ї наймача права на користування жилим приміщенням з`ясуванню підлягають питання щодо терміну його відсутності та поважність причин такої відсутності.

Відповідно до ст. 107 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї в будь-який час розірвати договір найму.

У разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» відповідно до ст. 107 Житлового кодексу України наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це.

На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 Житлового кодексу України. Змінити підставу позову суд вправі тільки за згодою позивача.

Також, ЄСПЛ у рішенні від 02 грудня 2010 року у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» (заява № 30856/03) зазначив, що втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право особи на повагу до житла.

Виселення особи з житла без надання іншого житлового приміщення можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним у демократичному суспільстві. Відповідність останньому критерію визначається з урахуванням того, чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті.

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Неврахування національними судами принципу пропорційності у справах про виселення особи з житла є підставою для висновку про порушення стосовно такої особи статті 8 Конвенції.

Отже, врахування пропорційності, яке є принципом цивільного судочинства (пункт 6 частини третьої статті2, стаття 11 ЦПК України) забезпечує розумний баланс між інтересами позивача і відповідача.

Судом встановлено, що відповідно до ордеру № 14/8 від 30.12.1999 року ОСОБА_3 вселився до квартири АДРЕСА_4 ). До складу сім`ї наймача також входить дочка ОСОБА_1 , 1980 року народження та онука ОСОБА_4 , 1999 року народження.

Згідно довідки Макарівської КЕЧ № 128 від 18.10.2021 року в квартирі АДРЕСА_3 з 24.01.2000 року зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 з 10.01.2003 року у даній квартирі також зареєстроване місце проживання ОСОБА_2 .

Як вбачається із копії Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 , шлюб між відповідачем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано 12.05.2010 року про що зроблено актовий запис № 211.

Станом на 01.11.2021 року заборгованість по квартплаті та комунальним послуга за квартиру АДРЕСА_3 становить 6907,05 грн., що підтверджується довідкою будинкоуправління № 9 Макарівської КЕЧ № 425 від 29.11.2021 року.

Згідно довідки Макарівської КЕЧ № 564/815 від 19.09.2022 року заборгованість по квартирі АДРЕСА_3 становить 12800 грн. і утворилась з 01.09.2021 року.

З довідки № 87 від 18.08.2022 року наданої Будинкоуправлінням № 9 Макарівської КЕЧ вбачається, що ОСОБА_2 частково сплачував за комунальні послуги за квартиру АДРЕСА_3 до 2020 року. Згідно квитанцій наданих відповідачем, останній платіж був здійснений 28 серпня 2020 року на суму 3000 грн.

Згідно Акту обстеження по факту проживання (не проживання) особи на території населеного пункту Городок за адресою АДРЕСА_5 без номеру від 25.11.2022 року складеного депутатом селищної ради М.М.Іванчик на підставі пояснень сусідів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_2 не проживає у даній квартирі з 2021 року.

Обставини зазначені в акті, підтвердила будучі допитана в судовому засіданні ОСОБА_5 .

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 239159439 від 29.12.2020 року за ОСОБА_2 24.12.2020 року зареєстровано право власності на земельну ділянку площею 0,15 га з кадастровим номером 182505530:02:003:0193.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 253277907 від 19.04.2021 року за ОСОБА_2 15.04.2021 року зареєстровано право власності на житловий будинок загальною площею 87,9, житловою площею 39,7 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_6 . Підстава реєстрації - декларація про готовність об`єкта до експлуатації серії ЖТ 04 видана Управлінням Державної архітектурно-будівельної інспекції у Житомирській області та технічний паспорт № 774 виданий 29.10.2020 року.

Зі спільної заяви підписаної п`ятьма мешканцями по АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 постійно проживає в будинку АДРЕСА_6 разом із родиною на протязі декількох років.

Згідно спільної заяви підписаної ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 відповідач ОСОБА_2 постійно проживав та проживає на даний час за адресою АДРЕСА_5 .

Однак будучи допитаними в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_7 , ОСОБА_8 повідомили, що часто бачать відповідача біля будинку та спірної квартири, як він заходив у дану квартиру, однак підтвердити факт саме постійного проживання в спірній квартирі не можуть, так як не знають, що саме робив ОСОБА_2 в даній квартирі.

Згідно заяви ОСОБА_4 проживання відповідача ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_5 з 2016 року не підтверджено.

З Актів обстеження житла складених комісією в складі працівників Макарівської КЕЧ від 29.08.2022 о 14.00 год., 31.08.2022 о 11.00 год., 19.09.2022 о 20.00 год., 18.10.2022 о 18.00 год., 10.10.2022 без зазначення часу, вбачається, що на час обстеження у спірній квартирі ніхто із мешканців не перебував.

Згідно Акту обстеження житла від 02.12.2022 року у складі комісії Макарівської КЕЧ із долученням до нього фото таблиці, встановлено, що станом на 02.12.2022 року в квартирі АДРЕСА_3 ОСОБА_2 не проживає. Під час огляду його особисті речі відсутні, квартира не придатна для відпочинку (відсутнє ліжко, кухонна плита, речі для приготування їжі, відсутні засоби особистої гігієни). Двері для обстеження відчинив квартиронаймач ОСОБА_3 .

Згідно Акту обстеження житла від 15.12.2022 року у складі комісії Макарівської КЕЧ із долученням до нього фото таблиці, встановлено, що станом на 15.12.2022 року в квартирі АДРЕСА_3 ОСОБА_2 не проживає, особисті речі відсутні. В даній квартирі на час обстеження проживає квартиронаймач ОСОБА_3 , наявне одне ліжко та його особисті речі.

Суд не приймає як належний доказ Акт обстеження № 1800 від 30.09.2021 року і Акт обстеження без номеру від 07.06.2022 року складені депутатом селищної ради М.М.Іванчик та видані на їх підставі Довідки Городоцької селищної ради № 1801 від 30.09.2021 року та № 521 від 07.06.2022 року, оскільки Акти складені без дотримання вимог визначених діючим на час їх складення Наказу Міністерства праці та соціальної політики України № 95 від 28.04.2004 року «Про затвердження форми Акта обстеження матеріально-побутових умов сім`ї».

Таким чином наявні у справі докази в їх сукупності свідчать про те, що відповідач протягом тривалого часу, більше 6 місяців, в спірному житлі не проживає, його особистих речей в ньому немає, будь-яких витрат з утримання квартири, сплати комунальних послуг відповідач не несе з серпня 2020 року. Відповідач має в особистій власності житловий будинок площею 87,9 кв.м., який введений в експлуатацію та на цей будинок 15.04.2021 року за відповідачем зареєстровано право власності, у зв`язку із чим відповідач втратив необхідність та інтерес щодо проживання у спірній квартирі.

Твердження відповідача про те, що згідно ч. 3 ст. 64 ЖК України, він як колишній член сім`ї наймача, має такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї не заслуговують на увагу, оскільки належних доказів продовження постійного проживання у спірній квартирі ОСОБА_2 суду не надано. Згідно Акту обстеження житла від 02.12.2022 складеного працівниками балансоутримувача Макарівської КЕЧ спірна квартира на час обстеження не має взагалі ознак проживання наймачів та не придатна для відпочинку. В той же час, згідно ст.. 71 ЖК України лише при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, тоді як, відповідач не являється членом сім`ї наймача з 2010 року.

Реєстрація місця проживання відповідача у спірній квартирі створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження квартирою АДРЕСА_3 .

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

З`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на житло підлягають задоволенню.

Суд, відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягує з відповідача судові витрати.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 263-265,268,280-284 Цивільно-процесуального Кодексу України, ст.ст. 71-72,163 ЖК України,-

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_5 .

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 на користь держави судовий збір у сумі 1073,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо її не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 01 лютого 2023 року.

Суддя О. В. Мельник