Провадження № 22-ц/824/1441/2023 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

02 березня 2023 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 29 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», третя особа приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округутЛичук Тарас Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в:

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 01 червня 2022 року задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал», треті особи: приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 2983, вчинений 09 березня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 0 від 02 жовтня 2008 року, а також стягнуто на користь ОСОБА_1 з ТОВ «Вердикт Капітал» судовий збір у розмірі 908 грн.

06 червня 2022 до суду надійшла заява представника позивачки адвоката Даниленка П.О. про ухвалення додаткового рішення щодо компенсації судових витрат у даній цивільній справі, а саме: витрат на правничу допомогу у розмірі 35000 грн. та гонорару успіху - 10 % від суми стягнення, яка зазначена у виконавчому написі нотаріуса, а саме від 1131448,50 грн.

Додатковим рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 29 червня 2022 року заяву представника позивачкизадоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Не погоджуючись із додатковим рішенням, відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу, посилаючись на його незаконність та необгрунтованість, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильну оцінку доказів.

Скарга мотивована тим, що згідно ст.270 ЦПК України додаткове рішення щодо

- 2 -

судових витрат ухвалюється, якщо такі витрати були заявлені, а суд не вирішив їх, чого в даній справі не встановлено. Окрім того, справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і дебати у справі були відсутні, що виключає можливість заявлення до закінчення дебатів про відшкодування витрат на правничу допомогу. Копія заяви про ухвалення додаткового рішення не надсилалася відповідачу, а тому згідно ч.9 ст.83 ЦПК України суд не повинен був приймати до уваги дані докази, а прийнявши їх фактично обмежив право відповідача у доведенні позиції стосовно судових витрат. Оскільки до позову не було додано відповідних доказів про витрати, а саме: договір про надання правової допомоги, документи на підтвердження оплати, детальний опис вчинених дій, то підстави для їх стягнення відсутні, що стверджується судовою практикою (постанови Верховного Суду від 03 травня 2018 року у справі № 372/1010/16-ц, від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 та інших). Вважає, що справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не є складною, відноситься до категорії малозначних, а доводи позову грунтуються на усталених висновках Верховного Суду, що на думку відповідача свідчить про неспівмірність судових витрат.

Позивачка ОСОБА_1 в особі представника адвоката Даниленка П.О. подала відзив на апеляційну скаргу, де вказала, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване додаткове рішення і правомірно стягнув витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн., а доводи апеляційної скарги ТОВ «Вердикт Капітал» є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Відповідач ТОВ «Вердикт Капітал»належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується направленою згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на вказану ним у апеляційній скарзі електронну адресусудовою повісткою і повідомленням про її доставлення, до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Даниленко П.О. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність і обгрунтованість додаткового рішення та відсутність підстав для його скасування.

Третя особа належно повідомлена про розгляд справи, не з`явилася, причин неявки не повідомила.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість додаткового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд виходив із наявності передбачених ст.270 ЦПК України підстав щодо часткового відшкодування понесених позивачкою судових витрат на правничу допомогу.

При цьому суд виходив із доведеності факту понесення таких витрат позивачкою, якіпідтверджені належними та допустимими доказами, та необхідністю їх відшкодування з урахуванням складності справи та обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), а також з урахуванням заявленого стороною відповідача клопотання про зменшення розміру витрат у зв`язку з їх неспівмірністю та визначив розмір витрат у сумі 10000 грн.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких в тому числі належать витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані із проведенням експертизи (ч.ч.1 та 2 ст.133 ЦПК України).

Згідно ч.4 ст.139 ЦПК України суми, що підлягають виплаті залученому судом

- 3 -

експерту, спеціалісту, перекладачу або особі, яка надала доказ на вимогу суду, сплачуються особою, на яку суд поклав такий обов`язок, або судом за рахунок суми коштів, внесених для забезпечення судових витрат. Розмір витрат на проведення експертизи, залучення встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів, та має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт (ч.ч.6,7 ст.139 ЦПК України).

Згідно приписів частин 1 - 6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч.4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно положень ст.141 ЦПК України у разі відмови у позові судові витрати покладдаються на позивача.

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім

- 4 -

випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Отже, за змістом даної норми підставою для ухвалення додаткового рішення щодо судових витрат на професійну правничу допомогу є сукупність певних обставин: по-перше, подання заінтересованою стороною доказів (договорів, рахунків тощо) до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, по-друге, наявність заяви сторони про відшкодування судових витрат, зробленої нею до закінчення судових дебатів.

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 01 червня 2022 року, яке набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_1 до ТОВ «Вердикт Капітал» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 2983, вчинений 09 березня 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт-Капітал» заборгованості за кредитним договором № 0 від 02 жовтня 2008 року, а також стягнуто на користь ОСОБА_1 з ТОВ «Вердикт Капітал» судовий збір у розмірі 908 грн.

Інтереси позивачки ОСОБА_1 в ході розгляду справи на підставі відповідного договору про надання правничої допомоги від 06 вересня 2021 року представляло Адвокатське об`єднання «Експатпро» в особі адвоката Даниленка П.О.

Судом встановлено, що на підтвердження витрат на правничу допомогу позивачкою надано договір про надання правової допомоги від 06 вересня 2021 року, додаток № 1 до договору від 06 вересня 2021 року, за яким розмір гонорару складає 35000 грн, які можуть бути сплачені як повністю, так і частково за домовленістю, на підставі виставленого рахунку протягом 5 банківських днів з моменту виставлення рахунку (п.1.2), додатково сплачується гонорар успіху, який складає 10 % від суми стягнення, яка зазначена у виконавчому написі, тобто від 1131448,50 грн, який має бути сплачений протягом 45 днів з моменту набрання законної сили рішенням про визнання виконавчого напису № 2983 від 09 березня 2021 року таким, що не підлягає виконанню; акт від 06 вересня 2022 року приймання-передачі наданих послуг з переліком наданих та отриманих послуг.

За таких обставин з урахуванням доведеності понесених позивачкою витрат на правничу допомогу, а також враховуючи складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), в тому числі з урахуванням заявленого відповідачем клопотання про зменшення розміру витрат у зв`язку з їх неспівмірністю, суд першої інстанції обгрунтовано задоволив заяву частково, визначивши розмір витрат у сумі 10000 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що згідно ст.270 ЦПК України додаткове рішення щодо судових витрат ухвалюється, якщо такі витрати були заявлені, а суд не вирішив їх, чого в даній справі не встановлено необгрунтовані.

По-перше, клопотання про відшкодування витрат на правничу допомогу та його обгрунтування із зазнченням розміру витрат - 35000 грн. та гонорару успіху - 10 % від суми стягнення, зазначенепозивачкою у позовній заяві.

По-друге, подаючи відзив на позов, відповідач ТОВ «Вердикт Капітал» в тому числі послався на відсутність детального опису робіт (наданих послуг), як на підставу відмови у стягненні витрат на правничу допомогу, а також зазначив, що розмір витрат на правничу допомогу не відповідає критеріям розумності та реальності наданих адвокатських послуг та є

- 5 -

неспівмірним із виконаним адвокатами роботами, що спростовує доводи відповідача щодо незаявлення відшкодування витрат та їх розміру з боку позивачки.

Доводи апеляційної скарги про те, що копія заяви про ухвалення додаткового рішення не надсилалася відповідачу, а тому згідно ч.9 ст.83 ЦПК України суд не повинен був приймати до уваги дані докази, а прийнявши їх фактично обмежив право відповідача у доведенні позиції стосовно судових витрат, необгрунтовані.

По-перше, до заяви представника позивачки адвоката Даниленка П.О. про відшкодування витрат на правничу допомогу додано докази її надсилання на адресу відповідача, а саме поштова квитанція та чек від 06 червня 2022 року, що повністю відповідає приисам ст.183 ЦПК України (а.с.151).

По-друге, апеляційний суд звертає увагу скаржника на те, що ч.9 ст.83 ЦПК України, на яку відповідач посилається у скарзі, є загальною нормою щодо строку подання доказів. Водночас ч.8 ст.141 ЦПК, яка встановлює строк подання доказів судових витрат протягом 5 днів після ухвалення рішення, є спеціальною нормою у відношенні доказів по судових витратах і підлягає застосуванню саме вона, а не ч.9 ст.83 ЦПК України, як помилково вважає скаржник.

По-третє, апеляційний суд звертає увагу, що питання про ухвалення додаткового рішення розглядалося у відкритому судовому засіданні і відповідач був належним чином повідомлений про розгляд цього питання (а.с.155), а відтак мав можливість з`явитися і довести перед судом свої заперечення, проте не зробив цього.

Згідно ч.4 ст.12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Доводи апеляційної скарги про те, що справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін і дебати у справі були відсутні, що виключає можливість заявлення до закінчення дебатів про відшкодування витрат на правничу допомогу необгрунтовані, оскільки вимога ч.8 ст.141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, має застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні (правові висновки Великої Палати Верховного Суду у справах № 755/9215/15-ц, № 904/4507/18 та постанова Об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду у справі № 922/445/19).

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги відсутність доказів оплати послуг необгрунтовані з огляду на наступне.

Відповідно до положень п.1 ч.2 ст.137 ЦПК України витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.

Дана норма кореспондується із приписами ч.8 ст.141 ЦПК України, якавизначає, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Така правова позиція є усталеною і підтверджується численними постановами Верховного Суду, наприклад у справах №922/445/19; № 923/560/17; № 329/766/18; № 178/1522/18.

Аналогічну правову позицію викладено Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постановах від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, а також Верховним Судом у

- 6 -

складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19, від 12 лютого 2020 року в справі № 648/1102/19, від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18, від 01 вересня 2021 року у справі № 178/1522/18. Тобто вказана судова практика є незмінною.

Доводи апеляційної скарги про те, що справа про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню не є складною, відноситься до категорії малозначних, а доводи позову грунтуються на усталених висновках Верховного Суду, що на думку відповідача свідчить про неспівмірність судових, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Судом встановлено, що у додатку № 1 до договору про наданян правничої допомоги від 06 вересня 2021 року встановлена фіксована сума винагороди адвоката у розмірі 315000 грн. Це по-перше.

По-друге, встановлення у договорі фіксованої суми винагороди адвоката відповідає положенням Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» та цивільного процесуального закону. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28 грудня 2020 року у справі № 640/18402/19, де Верховний Суд зазначив, що розмір гонорару адвоката встановлений сторонами договору у фіксованому розмірі, не залежить від обсягу послуг та часу витраченого представником позивача, а отже є визначеним. У разі встановлення адвокатом та клієнтом фіксованого розміру гонорару детальний опис робіт, виконаних під час надання правової допомоги не потрібен.

І по-третє, визначений судом розмір вират на правничу допомогу у сумі 10000 грн. є співмірним тавідповідає предмету спору, оскільки оспорюється вчинення виконавчого напису щодо стягнення боргу у розмірі 11314480,53 грн.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо часткового стягнення витрат на правничу допомогу, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційній скарзі і відзиві, з огляду на низку тверджень сторін, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, ухвалюючи додаткове рішення, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування додаткового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал»

- 7 -

залишити без задоволення.

Додаткове рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 29 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: