Справа № 344/5947/18
Провадження № 22-ц/4808/64/23
Головуючий у 1 інстанції Антоняк Т. М.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Луганської В.М.,

суддів: Баркова М.В., Максюти І.О.,

за участю секретаря Кузів А.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідачі - державний нотаріус Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук Світлана Дмитрівна, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук Світлани Дмитрівни

на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 липня 2022 року, ухвалене судом у складі судді Антоняк Т.М.,

за позовною заявою ОСОБА_1 до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконними дій щодо видачі свідоцтв про право на спадщину, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, зобов`язання скасувати державну реєстрацію права власності,

в с т а н о в и в:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеними вимогами, в обґрунтування яких вказав, що 9 травня 2015 року державний нотаріус Дмитрук Світлана Дмитрівна, за заявою ОСОБА_3 , яка звернулась після спливу 14 років з дня смерті чоловіка та брата позивача, завела спадкову справу за № 391/2015.

Позивач, вважаючи дії державного нотаріуса Дмитрук Світлани Дмитрівни такими, що суперечать законодавству України, звернувся до суду з позовом про визнання незаконним заведення спадкової справи та анулювання запису про заведення спадкової справи в Єдиному реєстрі спадкових справ.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 лютого 2016 року у задоволенні зазначеного позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2016 року по справі апеляційну скаргу позивача було задоволено частково, рішення Івано-Франківського міського суду від 22 лютого 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. У постанові апеляційного суду вказано, що судом встановлено що батьки померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в силу ст. 549 ЦК УРСР, фактично прийняли спадщину шляхом вступу управління та володіння спадковим майном 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 . Натомість інший спадкоємець ОСОБА_3 не надала нотаріусу доказів фактичного прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_4 . З наведеного слідує, що державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук С.Д, при заведенні спадкової справи № 391/2015 наведених обставин, положень ст.ст. 548, ЦК УРСР та п.п. 3.3.,3.4. Методичних рекомендацій не враховано, а тому висновок суду першої інстанції про те, що нотаріусом Дмитрук С.Д.при заведенні спадкової справи після смерті ОСОБА_4 за заявою ОСОБА_3 були дотримані всі вимоги законодавства про нотаріат є неправильним. На момент прийняття даного рішення, державний нотаріус Дмитрук С.Д. не видавала свідоцтво про право на спадщину за законом, таким чином суд прийшов до висновку що заведення такої спадкової справи не створило юридичного наслідку, в результаті якого б порушувались права позивача.

Позивач зазначив, що з 2005 року переїхав до своїх батьків на їхнє прохання та продовжує проживати за даною адресою по сьогоднішній день включно. Після смерті батьків ( ОСОБА_6 у 2009 році та ОСОБА_5 у 2013 року) він у повному обсязі оплатив витрати, пов`язані з їх похованням, регулярно оплачує витрати за комунальні послуги. Заборгованість по договорам з виконавцями комунальних послуг - відсутня. Позивач постійно проживав з батьками, ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , у зв`язку з чим, в силу ч.3 ст. 1268 ЦК України, вважається таким що прийняв спадщину.

17 липня 2017 року приватним нотаріусом Юрчаком О. В. видано позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , після смерті його батька ОСОБА_5 .

06 квітня 2018 року приватний нотаріус Юрчак О.В. видав позивачу свідоцтво на 1/8 квартири після смерті ОСОБА_6 та свідоцтво на 1/8 квартири після смерті ОСОБА_5 , а також повідомив про те, що державним нотаріусом Дмитрук С.Д. видано ОСОБА_3 свідоцтво на 1/8 квартири після смерті ОСОБА_4 та ОСОБА_2 видано свідоцтво на 1/8 квартири після смерті ОСОБА_4 .

Позивач вважає дії державного нотаріуса незаконними, оскільки нотаріус Дмитрук С.Д. завела спадкову справу після спливу 14 років від дня смерті ОСОБА_4 та видала свідоцтва про право на спадщину на майно, яке успадкували інші особи, зокрема батьки померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , що встановлено рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 квітня 2016 року.

Нотаріусу Дмитрук С.Д. було відомо про зміст даного рішення, крім того позивач додатково повідомляв Першу Івано-Франківську Державну нотаріальну контору про те, що ОСОБА_4 ще у 1997 році пішов з сім`ї, це підтверджується листом самого ОСОБА_4 , написаному у 1999 року. Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.04.2016 року встановлено, що у нотаріуса відсутні були правові підстави для відкриття спадкової справи, однак всупереч даному факту Дмитрук С.Д. , у межах спадкової справи, на заведення якої в нотаріуса не було правових підстав, видала свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 квартири ОСОБА_3 та свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/8 квартири ОСОБА_2 , тобто на вже успадковані після смерті ОСОБА_4 частки його батьками - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

У зв`язку з викладеним, позивач просив суд визнати незаконними дії державного нотаріуса Дмитрук С.Д. щодо видачі 27.09.2017 року ОСОБА_2 свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 6-511 на 1/8 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати незаконними дії державного нотаріуса Дмитрук С.Д. щодо видачі 27.97.2017 року ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 6-512 на 1/8 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати недійсним видане ОСОБА_2 27.09.2017 року свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер 6-511 на 1/8 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Визнати недійсним видане ОСОБА_3 27.09.2017 року свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер 6-511 на 1/8 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 .

Зобов`язати державного нотаріуса Дмитрук С.Д. скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/8 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису про право власності:22540333.

Зобов`язати державного нотаріуса Дмитрук С.Д. скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/8 частку квартири за адресою: АДРЕСА_2 , номер запису про право власності:22540428.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконними дій щодо видачі свідоцтв про право на спадщину, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, зобов`язання скасувати державну реєстрацію права власності задоволено.

Визнано незаконними дії державного нотаріуса Дмитрук С.Д. щодо видачі 27.09.2017 року ОСОБА_2 Свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 6-511 на 1/8 частку квартири адреса: АДРЕСА_2 .

Визнано незаконними дії державного нотаріуса Дмитрук С.Д. щодо видачі 27.09.2017 року ОСОБА_3 Свідоцтва про право на спадщину за законом серія та номер 6-512 на 1/8 частку квартири адреса: АДРЕСА_2 .

Визнано недійсним видане ОСОБА_2 27.09.2017 року Свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер 6-511 на 1/8 частку квартири адреса: АДРЕСА_2 .

Визнано недійсним видане ОСОБА_3 27.09.2017 року свідоцтво про право на спадщину за законом серія та номер 6-512 на 1/8 частку квартири адреса: АДРЕСА_2 .

Зобов`язано державного нотаріуса Дмитрук С.Д. скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на 1/8 частку квартири адреса: АДРЕСА_2 , номер запису про право власності: 22540333.

Зобов`язано державного нотаріуса Дмитрук С.Д. скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 на 1/8 частку квартири адреса: АДРЕСА_2 , номер запису про право власності: 22540428.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням, державний нотаріус Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук С.Д. звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 липня 2022 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 19 травня 2015 року до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на квартири за адресою АДРЕСА_2 звернулася вдова ОСОБА_4 - ОСОБА_3 , у зв`язку з чим було зведено спадкову справу №391/2015.

Також до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва на спадщину звернулась дочка померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_2 . На підтвердження факту прийняття спадщини ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було пред`явлено оригінал договору дарування від 26 травня 1995 року, згідно якого ОСОБА_6 (мати ОСОБА_4 ) подарувала йому належну їй частину вищевказаної квартири, а також спільну реєстрацію із спадкодавцем за одною адресою.

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру та довідки зі спадкового реєстру від 19 травня 2015 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ніхто не звертався, в зв`язку з чим нотаріусом було заведено спадкову справу.

Позивач є братом покійного ОСОБА_4 і із заявою про прийняття спадщини після смерті брата до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори не звертався.

Вказала, що в даному випадку належним підтвердженням факту прийняття спадщини шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном є наявність у вдови та дочки ОСОБА_4 оригіналу правовстановлюючого документу на спадкове майно - оригінал договору дарування від 26 травня 1995 року та їхня спільна реєстрація.

Після смерті ОСОБА_4 спадщину після нього прийняли ОСОБА_5 (батько), ОСОБА_6 (мати), ОСОБА_2 (дочка), ОСОБА_3 (дружина) всі по 1/8 квартири.

Скаржник посилається на те, що право на звернення до суду з позовом про незаконність нотаріальної дії чи відмови в її вчиненні мають заінтересовані особи, стосовно яких були вчинені нотаріальні дії. Особи, які не брали участі у вчиненні нотаріальних дій, але вважають, що їх права і охоронювані законом інтереси порушені нотаріальною дією, повинні звертатися з відповідним самостійним позовом про недійсність посвідченого акта, але не до нотаріуса, а до інших суб`єктів спірних матеріальних правовідносин, з приводу яких виник спір.

Нотаріуси, що засвідчували правочини, залучаються до участі у справі як треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, якщо позивач обґрунтовує недійсність правочину посиланням на неправомірні дії нотаріуса.

Вказала, що позивач не був безпосереднім учасником видачі спірних свідоцтв, він не має жодних підстав для оскарження дій нотаріуса, шляхом визнання незаконними дій нотаріуса.

Скаржниця зазначила, що вимоги позивача про зобов`язання нотаріуса скасувати державну реєстрацію є безпідставною та не відповідає вимогам закону.

У відзиві на апеляційну скаргу, позивач просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу без задоволення.

В судовому засіданні державний нотаріус Дмитрук Світлана Дмитрівна та її представник Дудоров Олексій Олександрович апеляційну скаргу підтримали посилаючись на доводи, зазначені в апеляційній скарзі.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 , відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися у визначеному законом порядку.

На адресу позивача та відповідачів апеляційним судом неодноразово надсилалися повістки-повідомлення про розгляд справи.

Повістки-повідомлення про розгляд справи, призначеної на 27 грудня 20222 року, які направлялися на поштову адресу місця проживання зазначену у позові, повернулися на адресу суду з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою», тому відповідно до положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України позивач та відповідачі є належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ч. 2 ст.372ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. З урахуванням положень ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів вважає можливим провести розгляд справи за відсутності позивача та відповідачів, оскільки про місце, дату, час судового засідання вони повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що судом були встановлені наступні обставини: ОСОБА_4 доводився рідним братом позивачу ОСОБА_1 , чоловіком відповідачки ОСОБА_3 , та батьком відповідачки ОСОБА_2 , що підтверджується письмовими доказами.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, про що зроблено актовий запис № 1140 про смерть.

Померлий ОСОБА_5 згідно записів будинкової книги був зареєстрований та проживав до дня смерті за адресою: АДРЕСА_3 .

За даними довідки, виданої ЖЕО №13 ОСОБА_5 14.11.2002 року за № 417, в квартирі АДРЕСА_4 прописані та проживають він та ОСОБА_6 .

На підставі договору дарування від 26 травня 1995 року ОСОБА_6 подарувала ОСОБА_4 належну їй 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_5 .

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що зроблено запис № 1644.

Відповідно до копії свідоцтва про смерть ОСОБА_5 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що зроблено запис № 1870.

Згідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та довідки зі спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) від 19 травня 2015 року із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 ніхто не звертався.

19 травня 2015 року ОСОБА_9 звернулася до Першої Івано-Франківської нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини за законом після смерті ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

17 липня 2015 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчаком О. В. видано ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на 1/2 квартири АДРЕСА_1 , після смерті його батька ОСОБА_5 .

25 травня 2015 року до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 квартири за адресою АДРЕСА_2 звернулась ОСОБА_2 , яка являється дочкою покійного ОСОБА_4 .

06 квітня 2018 року приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Юрчак О.В. видав ОСОБА_1 свідоцтво на 1/8 частки квартири після смерті ОСОБА_6 та свідоцтво на 1/8 частки квартири після смерті ОСОБА_5 . Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що батьки померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , в силу ст. 549 ЦК УРСР, фактично прийняли спадщину шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном - 1/2 частиною квартири АДРЕСА_1 . Натомість інший спадкоємець ОСОБА_3 не надала нотаріусу доказів фактичного прийняття спадщини після смерті її чоловіка ОСОБА_4 . Суд першої інстанції дійшов до висновку, що державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук С.Д. при заведенні спадкової справи № 391/2015 наведених обставин, положень ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР та п.п. 3.3., 3.4. Методичних рекомендацій не враховано та в нотаріуса відсутні були правові підстави для відкриття спадкової справи за заявою ОСОБА_3 , зважаючи на те, що остання звернулась в нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини зі спливом 14 років, а не в шестимісячний строк, як це встановлено законом та не вступила у фактичне управління або володіння спадковим майном. Суд дійшов до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволенню.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду не в повній мірі відповідає вимогам закону, виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 524 ЦК УРСР (тут і далі чинного на час виникнення спірних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.

Відповідно до статті 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Статтею 527 ЦК УРСР передбачено, що спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до частини першої статті 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Згідно із статтею 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Положеннями частин першої, другої статті 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Звертаючись до суду з позовом додержавного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук С. Д. позивач просив суд визнати незаконними дії державного нотаріуса щодо видачі 27.09.2017 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/8 частку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину та просив зобов`язати держаного нотаріуса скасувати державну реєстрації права власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на частку спірної квартири.

Позивач обґрунтовував свої вимоги, тим, що батьки померлого брата ОСОБА_4 - ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в силу ст.549 ЦК УРСР фактично прийняли спадщину шляхом вступив в управління та володінням спадковим майном 1/2 частиною спірної квартири. Позивач постійно проживав з батьками, у зв`язку з чим відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України прийняв спадщину після їх смерті. ОСОБА_3 , ОСОБА_10 не вчинялися дії по управлінню та розпорядженню і користування спірною квартирою протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, а звернулися до державної нотаріальної контори після спливу 14 років з дня відкриття спадщини. Державний нотаріус завела спадкову справу після спливу 14 років від дня смерті ОСОБА_4 та видала свідоцтва про право на спадщину на майно, яке успадкували інші особи.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 березня 2020 року у справі залучено до участі у справі співвідповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 50 Закону України «Про нотаріат» нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Апеляційний суд зазначає, що законодавець передбачає можливість оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні, нотаріальних актів до суду (стаття 50 Закону України «Про нотаріат»). У такому разі позовні вимоги можуть бути пред`явлені безпосередньо до нотаріуса.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 438/610/14-ц зазначено, що закріплене у статті 50 Закону України «Про нотаріат» право на оскарження нотаріальної дії може бути реалізоване у тому випадку, якщо звернення з такою вимогою може привести до відновлення порушеного права або інтересу безвідносно до дослідження правомірності дій інших осіб.

У порядку цивільного судочинства розглядаються вимоги про оскарження дій нотаріуса лише у разі відсутності спору про право між учасниками цивільних правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Основною ознакою сторін цивільного процесу є їхня особиста і безпосередня заінтересованість; саме сторони є суб`єктами правовідношення, з приводу якого виник спір.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача. Відповідач залучається до справи у зв`язку з позовною вимогою, яка пред`являється до нього.

Відповідно до статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2020 року в справі № 175/1941/16-вказано, що «у справах про визнання права власності у порядку спадкування належним відповідачем є спадкоємець (спадкоємці), який прийняв спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування».

У постанові Верховного Суду від 19 січня 2021 року в справі № 227/5540/18 зазначено, що нотаріус є публічною особою, якій державою надано повноваження щодо посвідчення прав і фактів, які мають юридичне значення, та вчинення інших нотаріальних цій з метою надання їм юридичної вірогідності. Вчиняючи нотаріальні дії, нотаріус діє неупереджено, він не може діяти в інтересах жодної з осіб - учасника нотаріальної дії. Нотаріус не стає учасником цивільних правовідносин між цими особами, а отже, не може порушувати цивільні права, які є змістом цих відносин. Відсутня і процесуальна заінтересованість нотаріуса в предметі спору та реалізації прийнятого рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц зроблено висновок, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не відкриття провадження.

Апеляційний суд зазначає, що якщо право позивача оспорюється іншими учасниками конкретних цивільних правовідносин, які вважають, що вчинення чи не вчинення певної нотаріальної дії вплине на їх права та обов`язки, такий спір підлягає вирішенню саме між особою, яка безпосередньо брала участь у нотаріальному процесі, та особою, яка оспорює права, що виникають на підставі вчиненої нотаріальної дії.

Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.

У разі пред`явлення позову не до всіх відповідачів суд не вправі за своєю ініціативою і без згоди позивача залучати інших осіб до участі у справі як відповідачів чи співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. За клопотанням позивача у разі неможливості розгляду справи без участі відповідача чи співвідповідачів у зв`язку з характером спірних правовідносин суд залучає його чи їх до участі у справі, що визначено статтею 51 ЦПК України.

Неналежна сторона у цивільному процесі - це особа, стосовно якої суд встановив, що вона не є ймовірним суб`єктом тих прав, свобод, законних інтересів чи юридичних обов`язків, щодо яких суд повинен ухвалити рішення, і у зв`язку з цим проведено її заміну або ухвалено рішення про відмову в позові.

Враховуючи зміст, характер відносин між учасниками справи та встановлені судам обставини справи, апеляційний суд вважає, що спір щодо частини квартири за адресою: АДРЕСА_6 існує у позивача з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 . Суд першої інстанції вказаних обставин не врахував.

Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача, такі правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц (провадження № 14-512цс18) (пункт 37, 54), від 12 грудня 2018 року у справі

№ 372/51/16-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 520/13067/17.

Що стосується вимоги позивача про зобов`язання державного нотаріуса Першої державної нотаріальної контори Дмитрук С.Д. скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на 1/8 частку спірної квартири, колегія суддів зазначає, що така вимога не може бути звернена до нотаріуса, яку позивач визначив відповідачем. Державний реєстратор, зокрема в державний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, чи не був залучений.

З урахування викладеного, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо задоволення вимог позивача до державного нотаріуса, оскільки нотаріус не є відповідачем у справах, в яких виникають спори між учасниками цивільних відносин, пов`язаних з певною нотаріальною дією.

При цьому колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. В даному випадку рішення оскаржується державним нотаріусом Першої державної нотаріальної контори Дмитрук С.Д. Як зазначено вище, в даній справі державний нотаріус не є належним відповідачем по справі, рішення не оскаржується відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , тому рішення суду першої інстанції у цьому разі по суті спору не переглядається.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.

Відповідно до частин першої, другої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд вважає, що рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 липня 2022 року в частині задоволення позовних вимог до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори в особі державного нотаріуса Дмитрук С. Д. про визнання незаконними дій державного нотаріуса Дмитрук С. Д., зобов`язання державного нотаріуса скасувати державну реєстрацію права власності, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, стягнення з Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори судових витрат підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори в особі державного нотаріуса Дмитрук С. Д. про визнання незаконними дій державного нотаріуса Дмитрук С. Д. щодо видачі свідоцтв про право на спадщину, зобов`язання державного нотаріуса скасувати державну реєстрацію права власності, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом

В ч. 1ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як вбачається із матеріалів справи, скаржником при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 1057,19 грн, оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, то з позивача ОСОБА_1 на користь скаржника підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1057, 19 грн.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу державного нотаріуса Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Дмитрук Світлани Дмитрівни задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 липня 2022 року в частині задоволення позовних вимог до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори в особі державного нотаріуса Дмитрук Світлани Дмитрівни про визнання незаконними дій державного нотаріуса Дмитрук Світлани Дмитрівни, зобов`язання державного нотаріуса скасувати державну реєстрацію права власності, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом, стягнення з Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори судових витрат скасувати.

В цій частині ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори в особі державного нотаріуса Дмитрук Світлани Дмитрівни про визнання незаконними дій державного нотаріуса Дмитрук Світлани Дмитрівни щодо видачі свідоцтв про право на спадщину, зобов`язання державного нотаріуса скасувати державну реєстрацію права власності, про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер платника податків НОМЕР_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 на користь Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори в особі державного нотаріуса Дмитрук Світлани Дмитрівни судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1057, 19 грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 03 березня 2023року

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

І.О. Максюта