Доманівський районний суд Миколаївської області
Справа № 475/130/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

06.01.2023смт. Доманівка

Доманівський районний суд Миколаївської області в складі:

головуючої судді - Єгорової Н.І.,

при секретареві - Маковецькій Л.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Доманівка , в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості ,

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом із збільшеними позовними вимогами, до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, посилаюись на те,що 12 листопада 2019 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 взяли у нього в борг 150000 гривень, кошти забов`язалися повернути позивачеві до 20 грудня 2019 року, на підтвердження чого ними була надана власноручно складена розписка.

У зв`язку з тим, що відповідачі не повернули вказану суму боргу у визначений в розписці строк, 08 квітня 2021 року рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області з відповідачів на користь позивача було стягнуто суму боргу вказану в розписці (тіло) у розмірі 150000 гривень та 3% річних (ч.2 ст. 625 ЦК) від суми заборгованості, які нараховуються починаючи з дня прострочення виконання зобов`язання, що склало 8 місяців станом на дату ухвалення рішення, у розмірі 3000 гривень.

На виконання рішення суду позивачем було отримано два виконавчих листа, які були видані Доманівським районним судом Миколаївської області 10 червня 2021 року, які не були звернуті до виконання, у зв`язку з відсутністю у виконавчих листах зазначення РНОКПП боржників. Відомості про РНОКПП відповідачів невідомі та отримати їх неможливо через конфіденційність даної інформації, а добровільно відповідачі такі відомості не повідомляють.

Відповідачі, незважаючи на наявність зобов`язання по поверненню коштів та набрання рішенням законної сили , добровільно його не виконують , продовжуючи користуватись належними ОСОБА_1 коштами.

Враховуючи, що під час стягнення основної суми боргу у розмірі 150000 гривень позивач не заявляв вимогу про стягнення збитків від інфляції, просить стягнути з відповідачів збитки від інфляції за період з 20.12.2019року по 07.09.2022року в сумі 54851.31грн.

Крім того, рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 08 квітня 2021 року проценти за договором позики з відповідачів не стягувались , а договір позики не є безпроцентним в розумінні діючого законодавства, тому позивач просить стягнути і відсотки, розраховані на рівні облікової ставки НБУ, сума яких складає 42383.06 грн. за користування чужими коштами.

В судове засідання позивач не з"явився, від його представника ОСОБА_4 надійшла заява про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги (збільшені) підтримують і просять їх задовольнити.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилися, надали до суду письмові заяви, в яких просили справу розглянути без їх участі, позовні вимоги не визнають і просять в їх задоволені відмовити. Відповідач ОСОБА_2 долучив до заяви копії документів, які підтверджують факт його перебування на військовій службі з 12.08.2020р. по 22.07.2022р.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку .

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 08.04.2021року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені, стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 153 000( сто п"ятдесят три тисячі ) грн.; із яких: 150 000грн. - сума боргу, 3000 грн. -3% річних.

На виконання зазначеного рішення суду видано виконавчі листи відносно боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_2 від 10.06.2021року., які не були звернуті до стягнення, у зв"язку з відсутністю РНОКПП боржників.

Копії рішення від 08.04.2021р. відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 отримали, але до часу звернення позивачем до суду боргові зобов"язанння не виконали, що підтверджуються їх заявами про розгляд справи без їх участі із запереченнями проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов"язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов"язання( неналежне виконання).

Частиною 1 ст.611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно ч 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов"язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України

Згідно з частиною другою статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Саме такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладений у постанові від 01 жовтня 2014 року у справі № 6-113цс14, з якою погодилась Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, провадження № 14-16цс18.

З огляду на матеріали справи, предметом позову у даній справі є стягнення на підставі частини 2 статті 625 ЦК України інфляційних втрат за невиконання грошового зобов`язання за розпискою, підтвердженого судовим рішенням.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 мають грошове зобов`язання перед позивачем, що підтверджується рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 08.04.2021року.. Грошове зобов`язання за вказаним рішенням суду на даний час не виконано.

Зволікання відповідачів з виконанням судового рішення, що набрало законної сили, призвело до девальвації (знецінення) грошових коштів, стягнутих з них судовим рішенням, та інших втрат, а отже, позивач вправі вимагати від відповідачів сплати не тільки суми боргового зобов`язання, що набуло грошового виразу, а й з урахуванням встановленого індексу інфляції .

Відповідачі порушили вказане грошове зобов`язання, у зв"язку з чим у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України, а саме на відшкодування інфляційних втрат за період з 21.12.2019р. по 07.09.2022р. в розмірі 54851.31 грн. ( індекс інфляціїї- 136.568 помножуємо на суму боргу 150000грн., дорівнює 204851.31 грн., відмінусовуємо суму боргу, втрати складають 54851.31грн.)

.Інфляційні втрати підлягають відшкодуванню відповідачами в рівних частинах.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів відсотки, нараховані на рівні облікової ставки НБУ , за користування чужими коштами, так як вважає, що відповідно до ст.1048 ЦК України договір позики не є безпроцентним. Розмір відсотків за користування коштами за період з 12.11.2019р. по 07.09.2022р. складає 41383 грн.06 коп.

Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Частиною 2 ст.1048 ЦК України зазначено, що договір вважається безпроцентним, якщо п.1. він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п"ятидесятикратного розміру неоподатковуваного мінімума доходів громадян, і не пов"язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однієї із сторін; п.2 позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Вирішуючи питання щодо правомірності нарахування відсотків за користування грошовою позикою, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до рішення суду від 08.04.2022р. та копії грошової розписки, судом встановлено, що при укладенні договору позики, викладеного у формі розписки, відсотки за користування грошовими коштами сторонами не обумовлювалися.

Закон дозволяє нарахування та стягнення відсотків від суми позики у разі укладеннями договору на суму, що не перевищує п"ятидесятикратного розміру неоподатковуваного мінімума доходів громадян, і не пов"язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однієї із сторін.

Позивачем не обгрунтовано та не доведено позовну вимогу щодо нарахування та стягнення з відповідачів відсотків за користування позикою.

Для нарахування відсотків необхідно довести наявність двох підстав: розмір позики та доведеність факту, що позика не пов"язана із підприємницькою діяльністю хоча б однією із сторін.

В позовній заяві не зазначено, з якою метою і на які потреби, було укладено договір позики грошових коштів між сторонами. Тому, наявність лише однієї підстави - а саме розмір позики, який не перевищує п"ятидесятикратного розміру неоподатковуваного мінімума доходів громадян, недостатньо для визнання договору позики безпроцентним.

За таких обставин, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині відшкодування відсотків за користування грошовими коштами.

Крім того, припис абзаца другого частини першої ст.1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише в межах погодженого сторонами договору строку надання позики(тобто на період правомірного користування нею). Після спливу такого строку чи у разі пред"явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою ст.1050 ЦК України право позикодавця нараховувати проценти за позикою припиняється. Права та інтереси позикодавця в охоронних правовідносинах (тобто за період прострочення виконання грошового заболв"язання) забезпечує частина друга ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов"язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем понесені судові витрати, пов"язані зі сплатою судового збору в розмірі 993 грн., а з урахуванням пропорційності задоволених вимог судові витрати будуть складати 496.50 грн.

Керуючись ст. ст. 5, 76, 133, 141, 258, 264,265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , проживає в АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 и, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , проживає в АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІПН НОМЕР_3 , проживає в АДРЕСА_2 , в рівних частинах інфляційні втрати за користування коштами у борговому зобов"язані в розмірі 54851.31грн. (п"ятдесят чотири тисячі вісімсот п"ятдесят одна грн. 31 коп.) та судові витрати у виді судового збору в сумі 496 грн.50 коп..

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя : Н. І. Єгорова