Справа №345/2538/22
Провадження № 2/345/40/2023
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23.03.2023 м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кулаєць Б.О.,

секретаря судового засідання Заткальницької Н.І.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Калуш цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим приміщенням,

з участю позивачки ОСОБА_1 ,

представника позивачки адвоката Коваленко О.В.,

відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

представника відповідачки ОСОБА_2 , адвоката Витвицького В.В.,

В С Т А Н О В И В:

Стислий виклад позицій сторін:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , а саме: виділити в користування ОСОБА_2 кімнату площею 10,2 кв.м., виділити їй у користування кімнату площею 17,8 кв.м. та балконом площею 0,8 кв.м., кімнату площею 16,9 кв.м. залишити у загальному користуванні між нею на ОСОБА_3 , в спільному користуванні співвласників залишити кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню.

Свою позовну заяву мотивує тим, що між нею та відповідачкою ОСОБА_2 , яка є її дочкою, виник спір щодо порядку користування їхньою спільною квартирою, яка розташована в АДРЕСА_2 . Вказана квартира належить їм на праві спільної часткової власності, а саме: їй належить 1/2 частка квартири та по 1/4 частці належить відповідачам. У зв`язку із тим, що ОСОБА_2 ігнорує її права на спірне житло, у них виникають постійні конфлікти. Вважає, що кожен зі співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яке відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Проте, спірна квартира не може бути поділена в натурі, а конфліктні відносини між співвласниками перешкоджають домовитися про порядок користування майном. А тому, встановлення порядку користування квартирою необхідно їй для того, щоб уникнути постійних суперечок та конфліктів.

Відповідачка ОСОБА_4 подала до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначила, що з позовною заявою вона не згідна, вважає її безпідставною, поданою передчасно, виходячи з таких підстав. Вона як спадкоємець першої черги успадкувала спадкове майно та рішенням суду від 16.09.2020 за нею визнано право власності на 1/4 частини спірної квартири. Посилання ОСОБА_1 , що між ними є досить дружні відносини і виник спір щодо користування квартирою, її здивувало, оскільки більше 15 років між ними є неприязні стосунки. Відповідачка ОСОБА_3 після смерті батька з 2019 року постійно користується даною квартирою і має вільний доступно до неї разом з ОСОБА_1 , що не можна сказати про неї, оскільки вона жодного разу після смерті батька у вказаній квартирі не була, так як позивачка поміняла у вхідних дверях замок і ключів їй не надала. Рішенням суду від 07.10.2021 зобов`язано ОСОБА_1 не чинити їй перешкоди у користуванні спірною квартирою та зобов`язано забезпечити вільний доступ до майна. Однак, позивачка на даний час ігнорує рішення суду. Крім того, вказана квартира перебуває у занедбаному стані, в ній ніхто не проживає, оскільки позивачка та відповідачка ОСОБА_5 проживають в АДРЕСА_3 , а вона проживає в АДРЕСА_4 . Вважає, що жодних прав позивачки не порушено, а навпаки порушено її права, у зв`язку з чим дана позовна заява не підлягає задоволенню.

Представник позивачки адвокат Коваленко О.В. підтримала позов з підстав, викладених у ньому, та просила його задоволити. Окрім цього, зазначила, що ОСОБА_1 та її покійний чоловік були співвласниками спірної квартири. Після розірвання шлюбу рішенням суду між колишнім подружжям був встановлений порядок користування спільним житлом. ОСОБА_1 було виділено в користування кімнату № 3 площею 17 кв.м., ОСОБА_6 - кімнату АДРЕСА_5 площею 16,9 кв.м., інші приміщення залишено у спільному користуванні. Після смерті ОСОБА_6 його 1/2 частину квартири успадкували їхні дочки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 - по 1/4 частині кожна. Враховуючи, що у позивачки в користуванні з 2011 року є кімната № НОМЕР_1 , а тому прость саме цю кімнату їй і залишити. Щодо інших кімнат, то, враховуючи неприязні відносини між позивачкою та відповідачкою ОСОБА_2 , що унеможливить спільне користування кімнатою, виділити останній окрему ізоловану кімнату площею 10,2 кв.м., а кімнату № 2 площею 16,9 кв.м. виділити у спільне користування позивачці та відповідачці ОСОБА_3 . Одночано просила врахувати, що квартира є предметом спору у багатьох судових справах, а тому встановлення порядку користування є доцільним і нарешті зможе припинити постійні конфлікти між сторонами щодо того, хто і якою кімнатою повинен користуватися. Відповідачка ОСОБА_2 та її представник запропонованого порядку користування квартирою, який визначений у позові, не визнають, одночасно своїх пропозицій не вносять. А тому просила позов задоволити.

Позивачка позов підтримала та просила задоволити, пояснивши, що з дочкою ОСОБА_2 у них склалися неприязні відносини, вони не можуть дійти згоди щодо користування квартирою добровільно, а тому просить суд встановити такий порядок.

Відповідачка ОСОБА_3 позов визнала. Пояснила, що у спірній квартирі на даний час вона не проживає, але має частку у майні і хоче мати можливість приїжджати й користуватися цим житлом час від часу. Ще за життя батька між батьками був встановлений порядок користування квартирою, тому мамі необхідно залишити ту кімнату, якою вона постійно користувалася протягом багатьох років. Так як вона постійно не буде проживати в квартирі, згідна, щоб кімнату площею 16,9 кв.м. виділити їй та матері у спільне користування, а сестрі ОСОБА_2 виділити окрему кімнату площею 10,2 кв.м. Саме такий розподіл буде законним, справеливим і відповідатиме їх часткам у майні.

Представник відповідачки ОСОБА_2 адвокат Витвицький В.В. зазначив, що позов він не визнає, просить врахувати доводи, наведені у відзиві на позов, та вважає, що його подано передчасно, оскільки ОСОБА_2 не чинить перешкод у користуванні квартирою ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Більше того, саме вони чинять їй перешкоди у доступі до житла, змінивши замки у вхідних дверях та позбавивши його довірительку доступу до квартири. А тому нема порушених, невизнаних чи оспорених прав позивачки, які потрібно захищати в суді. Однак, якщо суд прийде до іншого переконання, то просить виділити ОСОБА_2 іншу кімнату, так як у склад її сім"ї входить четверо чоловік, в тому числі дитина з інвалідністю, яка потребує збільшеної житової площі, а тому вони не зможуть проживати на 10 кв.м. В задоволенні позову просить відмовити.

Відповідачка ОСОБА_2 зазначила, що позов не визнає повністю, оскільки вона не має доступу до квартири у зв"язку з перешкодами, які їй створює ОСОБА_1 . Між батьками був встановлений порядок користування, і батьку було виділено кімнату площею 16,9 кв.м. Саме вона доглядала за батьком і здійснила його поховання, у неї є ключі від батькової кімнати, а тому справедливо буде залишити їй саме цю кімнату. Щодо того, щоб ОСОБА_1 виділити кімнату площею 17 кв.м., не заперечує. У квартирі вона не проживає, останній раз була там у 2019 році. Після того їй жодного разу не вдавалося зайти в квартиру. Вважає, що права ОСОБА_1 вона не порушує, та що саме позивачка і відповідачка ОСОБА_3 порушують її право власності. Згідна користуватися квартирою так, як було раніше встановлено судовоим рішенням.

Заяви та клопотання сторін, процесуальні дії у справі:

ухвалою суду від 28.09.2022 відкрито провадження у справі, призначено відкрите підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

07.10.2022 відповідачка ОСОБА_2 подала до суду відзив на позовну заяву (а.с. 24-26).

22.11.2022 позивачка та її представник адвокат Коваленко О.В. подали до суду заяви, в яких просили призначити справу до розгляду, а судове засідання проводити без їх участі (а.с. 46, 48).

22.11.2022 відповідачка ОСОБА_3 також подала до суду заяву, в якій просила призначити справу до розгляду, а судове засідання проводити без її участі (а.с. 47).

Ухвалою суду від 22.11.2022 підготовче провадження по справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин:

згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 02.10.1996 квартира, яка знаходиться в АДРЕСА_2 , належить на праві приватної спільної сумісної власності ОСОБА_6 та його дружині ОСОБА_1 (а.с. 8).

Рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16.09.2020 визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частку квартири, яка знаходиться в АДРЕСА_2 (а.с. 5).

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 258405390 від 26.05.2021 ОСОБА_7 на праві приватної власності належить 1/4 частка квартири за адресою АДРЕСА_2 (а.с. 10-11). В судовому засіданні сторони не заперечували розмір часток кожної з них у спірній квартирі.

Відповідно до технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_6 , квартира складається з трьох кімнат житловою площею 44,1 кв.м., в тому числі: 1-а кімната 10,2 кв.м., 2-а кімната 16,9 кв.м., 3-я кімната 17,0 кв.м., кухня площею 5,8 кв.м, ванна кімната площею 2,0 кв.м, вбиральня площею 1,1 кв.м., коридор площею 6,1 кв.м., вбудована шафа площею 0,9 кв.м. та балкон площею 0,8 кв.м. (а.с. 6).

Факт постійних конліктів та неможливості добровільно встановити порядок користування спільною власністю підтверджується:

- постановами старшого державного виконавця Калуського ВДВС Побуцької Р.Б. від 05.08.2022, 19.08.2022, 30.09.2022, якими на боржника ОСОБА_1 накладено штрафи у розмірі 1700,00 грн., 3400,00 грн. та 1700,00 грн. відповідно, у зв`язку з невиконанням виконавчого листа, виданого 11.07.2022 Калуським міськрайонним судом Івано-Франківської області, яким зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити ОСОБА_2 вільний доступ до квартири АДРЕСА_1 (а.с. 27-29).

- довідкою № 199 від 07.10.2022, виданою заступником начальника Калуського відділу ВДВС про те, що станом на 07.10.2022 рішення суду, яким зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити ОСОБА_2 вільний доступ до квартири АДРЕСА_1 , не виконано (а.с. 31).

- повідомленням 03.10.2022, яке надійшло о 09:23 год. зі служби 102 від ОСОБА_2 про виклик наряду поліції за адресою АДРЕСА_2 , для реєстрації заяви з приводу того, що співмешканка батька заявниці не надає доступу до квартири, що підтверджується талоном-повідомленням від 03.10.2022 про прийняття і реєстрацію зави (повідомлення) про кримінальне правопорушення та іншу подію (а.с. 30).

Також в судовому засіданні встановлено, що рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 10.03.2011 встановлено порядок користування жилим приміщенням по АДРЕСА_2 : виділено в користування ОСОБА_1 кімнату площею 17 кв.м.; виділено в користування ОСОБА_6 кімнату площею 16,9 кв.м.; кімнату площею 10,2 кв.м., вбиральню, ванну кімнату, кухню, коридор залишено у загальному користування сторін.

Сторони ствердили, що ОСОБА_6 помер, а його сподкоємцями є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які прийняли спадщину після йго смерті.

Про склад сім"ї ОСОБА_2 свідчить довідка № 1219676 від 06.12.2022, видана управлінням "ЦНАП" (а.с. 57)

Повнолітньому сину відповідачки ОСОБА_2 - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , повторно встановлена друга група інвалідності з 01.01.2023, що підтверджується довідкою до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ № 207143.

Оцінка суду:

вислухавши доводи та заперечення сторін по справі, дослідивши письмові докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Статтею 41 Конституції України гарантовано право кожному володіти, користуватись та розпоряджатись своєю приватною власністю, набутою у порядку, визначеному законом.

Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.

У силу частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

За правилами частин першої, другої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (частина перша статті 356 ЦК України).

Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Зазначена норма регулює саме порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності.

Верховний Суд України у постанові від 17 лютого 2016 року в справі № 6-1500цс15 дійшов висновку про те, що стаття 358 ЦК України свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників щодо спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Подібні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 363/928/16-ц (провадження № 61-24395св18), від 26 травня 2021 року у справі № 750/11539/18 (провадження № 61-15087св20), від 12 серпня 2021 року у справі № 644/5579/19 (провадження № 61-5255св20), від 08 вересня 2021 року у справі № 761/44705/19 (провадження № 61-10474св21), від 15 вересня 2021 року у справі № 719/637/20 (провадження № 61-11437св21).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Про наявність конфлікту між сторонами по справі щодо користування спільною квартирою вказує звернення позивачки із даним позовом до суду, наявність рішення, яким зобов`язано ОСОБА_1 забезпечити ОСОБА_2 вільний доступ до спірної квартири, яке на даний час не виконано (а.с. 31), звернення відповідачки до правоохоронних органів (а.с. 30), а також те, що ОСОБА_1 претендує на спільне користування разом з відповідачкою ОСОБА_3 кімнатою площею 16,9 кв.м., проти чого заперечує відповідачка ОСОБА_2 , яка у свою чергу просить залишити їй у користуванні вказану кімнату.

За таких обставин суд приходить до висновку не лише про фактичну наявність між сторонами конфлікту, а й неможливість сторін вирішити його шляхом домовленості, яка б була прийнятною для всіх учасників конфлікту, що також вказує про наявність порушеного права позивачки, яке підлягає захисту в судовому порядку.

Звертаючись до суду, ОСОБА_1 просила встановити порядок користування спірною квартирою, виділивши у користування ОСОБА_2 кімнату площею 10,2 кв.м., виділити їй у користування кімнату площею 17 кв.м. та балконом площею 0,8 кв.м., кімнату площею 16,9 кв.м. залишити у загальному користуванні між нею на ОСОБА_3 , в спільному користуванні співвласників залишити кухню, коридор, ванну кімнату, вбиральню.

З долученого до матеріалів справи технічного паспорта на квартиру встановлено, що вона складається з трьох кімнат житловою площею 44,1 кв.м., в тому числі: перша кімната 10,2 кв.м., друга кімната 16,9 кв.м., третя кімната 17,0 кв.м., кухня площею 5,8 кв.м, ванна кімната площею 2,0 кв.м, вбиральня площею 1,1 кв.м., коридор площею 6,1 кв.м., вбудована шафа площею 0,9 кв.м. та балкон площею 0,8 кв.м. (доступ до якого можливий лише з кімнати площею 17,0 кв.м.) (а.с. 6). Вказаний технічний паспорт сторонами не оспорювався.

Враховуючи, що між співвласниками квартири не досягнуто згоди щодо порядку користування належною їм на праві спільної часткової власності квартирою, частка позивачки ОСОБА_1 у праві власності на квартиру становить 1/2, що відповідно дорівнює 22,05 кв.м. житлової площі, суд вважає, що в користування позивачки необхідно виділити житлову кімнату площею 17,00 кв.м., балкон площею 0,8 кв.м., яка їй уже була виділена за рішенням суду в минулому та якою вона тривалий час користується, та, беручи до уваги, приязні відносини, відсутність конфлікту між останньою та відповідачкою ОСОБА_3 , якій належить 1/4 частка спірної квартири, а також її згоду на такий розподіл та визнання позову, у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 потрібно залишити житлову кімнату площею 16,9 кв.м. Водночас, відповідачці ОСОБА_2 частка, якої у праві власності на квартиру становить 1/4, що відповідно дорівнює 11,025 кв.м. житлової площі, з врахуванням її неприязних відносин з позивачкою та відповідачкою ОСОБА_3 , суд вважає за необхідне виділити в користування окрему кімнату площею 10,2 кв.м. У спільному користуванні співвласників квартири залишити кухню площею 5,8 кв.м, ванну кімнату площею 2,0 кв.м, вбиральню площею 1,1 кв.м., коридор площею 6,1 кв.м., вбудовану шафу площею 0,9 кв.м.

Вказаний порядок користування не призведе до погіршення прав відповідачки ОСОБА_2 , виходячи з розміру належної їй частки у спірному майні, водночас виділивши останній житлову кімнату площею 16,9 кв.м., як того вона просить, суд би у такому випадку відійшов у значному обсязі, зокрема на 5,875 кв.м.(16,9 кв.м - 11,025 кв.м.), від відповідності фактичної частки (16,9 кв.м. ) ідеальній (11,025 кв.м.).

При цьому, у зв`язку з неможливістю забезпечити точну відповідність реальних часток ідеальним є можливість відійти в незначних розмірах від такої відповідності. Таке користування кімнатами із незначною невідповідністю щодо розміру часток не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Водночас, посилання представника відповідачки ОСОБА_2 про те, що останній необхідно виділити у користування більшу кімнату, оскільки у неї є сім"я, яка складається з чотирьох осіб: відповідачки, її чоловіка та двох повнолітніх дітей, один з яких має другу групу інвалідності, є неспроможними, враховуючи предмет спору у даній справі.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про можливість встановлення такого порядку користування, який є варіантом, що найбільш наближено відповідатиме розмірам житлової площі належної сторонам, а також відповідатиме інтересам останніх. А тому позов необхідно задовольнити.

На підставі викладеного ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 317, 319, 355, 356, 358, 383 ЦК України, ст.ст. 2, 13, 80, 81 ЦПК України, керуючись ст.ст. 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про встановлення порядку користування житловим приміщенням задовольнити.

Встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , наступним чином:

- виділити ОСОБА_2 (власнику 1/4 частки) в користування житлову кімнату площею 10,2 кв.м.;

- виділити ОСОБА_1 (власнику 1/2 частки) в користування житлову кімнату площею 17,0 кв.м. та балкон площею 0,8 кв.м.;

- у спільному користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (власника 1/4 частки) залишити житлову кімнату площею 16,9 кв.м.;

- у спільному користуванні співвласників квартири залишити: кухню площею 5,8 кв.м, ванну кімнату площею 2,0 кв.м, вбиральню площею 1,1 кв.м., коридор площею 6,1 кв.м., вбудовану шафу площею 0,9 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його складення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , жителька АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідачка: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , жителька АДРЕСА_4 .

Відповідачка: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , жителька АДРЕСА_3 .

Повний текст судового рішення виготовлений 24.03.2023.

Суддя: