Номер провадження 2/754/1037/23
Справа №754/9300/22
РІШЕННЯ

Іменем України

01 лютого 2023 року м.Київ

Суддя Деснянського районного суду міста Києва Бабко В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину.

Позивачка свої позовні вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.11.2016, шлюб розірвано та присуджено аліменти з відповідача на утримання сина в розмірі 1000грн. Останні кілька років відповідач аліменти не платить, а позивач вважає, що аліменти в розмірі 1000грн, станом на 2022 рік, є дуже малими, та просить збільшити розмір аліментів до 5000грн. Також просить стягнути з батька дитини додаткові витрати, оскільки син має проблеми із зором (складний астигматизм). Кожен раз необхідно корегувати зір за допомогою контактних лінз та окулярів, що потребує додатково придбавати розчин для зберігання та очистки лінз і проходити лікувальні процедури. Крім того в період з 09.02.2022 по 11.02.2022 дитина проходила лікування очей, яке коштувало 880,00грн, а 03.02.2022 сину було влаштовано скобу для вирівнювання верхнього ряду зубів, вартість процедури становила 9694,00грн. Отже загальна вартість лікувальних процедур становить 25747,10грн. Також зазначає, що дитина відвідує спортивний зал і займається з персональним тренером, за квітень та вересень 2022 року витрачено 2958,00грн. Сину було придбано мобільний телефон на суму 3448,00грн, який був втрачений і придбаний новий на суму 6379,00грн та навушники для навчання на суму 1130,00грн. Таким чином у загальному додаткові витрати становлять суму 39662,10грн, а тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути половину витраченої суми, а саме в розмірі 19831,05грн. До того ж просила стягнути з відповідача на користь позивача судові втрати на правову допомогу в розмірі 3500,00грн.

Ухвалою Деснянського районного суму м. Києва від 31.10.2022 відкрито провадження у справі, призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, визначено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву.

10.11.2022 сторонам направлено лист з додатками до нього, а саме: позивачу копію ухвалу про відкриття провадження, а відповідачу копію ухвали про відкриття провадження та позовну заяву з додатками до неї.

Від відповідача ОСОБА_2 до суду повернувся конверт з відміткою "за закінченням терміну зберігання". Поштова кореспонденція направлялась за адресою зазначеною в позовній заяві, ( АДРЕСА_1 ).

Враховуючи вищевикладене, 07.12.2022 суд повторно повідомляє відповідача за адресою зазначеною в позовній заяві, про розгляд справи в спрощеному провадженні без виклику сторін для надання можливість надати пояснення та докази щодо справи.

Відповідачем у встановлений законом строк до суду не подано заяви із запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та не подано відзиву на позовну заяву.

Однак суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ст.128 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.

Станом на 27.01.2023 закінчились строки для подання відзиву та відповіді на відзив, а відтак, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Стаття 263 ЦПК України регламентує, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Згідно зі статтями 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Дослідивши повно та всебічно обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази, виходячи зі свого внутрішнього переконання, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Судом встановлені такі факти та їх правовідносини.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі.

Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_1 , актовий запис №84, видано повторно Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Єнаківського міського управління юстиції у Донецькій області.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.11.2016 по цивільній справі №754/10574/16 шлюб між сторонами розірвано та стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1000грн щомісячно з 25.08.2016 і до повноліття дитини.

В позовній заяві позивач зазначила, що розмір аліментів, які стягуються, не вистачає на утримання дитини та забезпечення належного рівня життя дитини для повного гармонійного розвитку дитини у зв`язку із чим, просить суд збільшити розмір аліментів до 5000,00грн щомісячно.

Дитина проживає разом з матір`ю. Позивачка одна несе витрати по утриманню сина, тому не має достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини, а саме: матеріальних витрат на оздоровлення, відпочинок, витрат на забезпечення життєдіяльності.

Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.

Так, відповідно до статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Матеріальне становище сторін суд визначає, виходячи з вартості приналежного їм майна, рівня доходів, а також величини витрат, які вони здійснюють на утримання себе й членів своєї сім`ї. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання.

Згідно із частин 2, 3 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Стаття 184 СК України, передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 273 СК України, якщо матеріальний або сімейний стан особи, яка сплачує аліменти, чи особи, яка їх одержує, змінився, суд може за позовом будь-якого з них змінити розмір встановлених аліментів або звільнити від їх сплати. Дана норма містить дві підстави для коригування аліментів: а) шляхом зміни розміру аліментів у бік зменшення або збільшення; б) шляхом звільнення платника аліментів від їх сплати. Аліментні правовідносини існують тривалий час. Тому матеріальний або сімейний стан особи, яка одержує аліменти, а також того, хто їх сплачує, протягом цього часу може істотно змінитися як убік погіршення так і у бік покращення.

Згідно із Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» прожитковий мінімум протягом року залишатиметься на рівні 1 грудня 2022 року і відповідно для дітей віком від 6 до 18 років становить 2833грн.

Отже, враховуючи, що Сімейний Кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно листа Державної податкової служби України від 16.12.2022 вбачається, що у відповідача ОСОБА_2 доходи за період з 1 кварталу 2021 року по 3 квартал 2022 - відсутні, а отже не можливо стверджувати, що у останнього значно покращилось матеріальне становище.

Однак, суд при розгляді позовних вимог про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, а відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам вочевидь не відповідає, а тому із вказаних підстав аліменти підлягають збільшенню.

Отже, аналізуючи викладене вище, беручи до уваги положення статей 182, 184 Сімейного кодексу України, прожитковий мінімум передбачений Законом України «Про Державний бюджет України» а також те, що раніше визначений судом розмір аліментів не є достатнім для забезпечення належного утримання дитини її гармонійного розвитку, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги частково та збільшити розмір аліментів до прожиткового мінімуму на дитини відповідного віку, а саме до 2833,00грн.

Щодо стягнення з відповідача ОСОБА_2 додаткових витрат суд дійшов до такого.

Згідно зі ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або повністю.

Таким чином, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Пункт 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. за №3 звернув увагу на те, що стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі.

Суд при розгляді позову виходить з того, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).

Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі.

Звертаючись до суду із вимогою про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка просить стягнути з відповідача витрати пов`язані з розвитком дитини, а саме: додаткові витрати на здоров`я: дитина має проблеми із зором (складний астигматизм), перевірка зору - чек №2938 на 500грн, мікролінзи, чек № 5911 на 1676,70грн, мікролінзи, чек № 1918 на 470грн, мікролінзи, чек № 3966 на 965грн, оптична лінза, чек №2012 на 2045грн, оптична лінза, чек №1717 на 1691грн, оптична лінза, чек №4712 на 1822грн, оправа чек №5868 на 3529,20грн, оправа чек №5945 на 2033,20грн, розчин «Біотур» на 441грн. Разом витрачена сума становить 25747,10грн, проходження лікування очей апаратною методикою 880грн, встановлення скоби для вирівнювання ряду зубів 9694,00грн. Додаткові витрати на спорт: дитина відвідує зал «Джим Фіт» згідно Договору від 08.09.2022, що підтверджується розрахунковими документами: чек від 08.09.2022 на 600грн, чек від 09.09.2022 на 350грн, чек від 14.09.2022 на 350грн, чек від 19.09.2022 на 350грн, чек від 27.09.2022 на 350грн чек від 10.04.2022 на 958грн на придбання гантелі. Разом витрачена сума становить 2958грн. Додаткові витрати на необхідну електронну техніку: 22.06.2021 було придбано телефон на суму 3448грн, що підтверджується чеком, 26.07.2021 було придбано новий телефон на суму 6379,00грн, 01.02.2022 було придбано навушники на суму 1130грн. Разом витрачена сума становить 10957грн. У загальному додаткові витрати становлять 39662,10грн.

Однак суд критично ставиться до посилання позивача про те, що відповідач повинен відшкодувати відвідування дитиною спортивного залу, оскільки відвідування спортивного залу «Джим Фіт» не є заходом, що відносяться до особливих обставин та потреб, призначених для розвитку здібностей дитини. Матеріали справи не містять доказів які б давали суду беззаперечного встановлення необхідності саме в зазначених тренуваннях, наприклад лікарського направлення задля профілактичних або лікувальних потреб, або особливі здібності у конкретному виді спорту, який потребує відвідування спортивного залу.

Також суд вважає, що не підлягає задоволенню вимога про стягнення з відповідача коштів за понесені витрати на вирівнювання ряду зубів, оскільки відсутнє підтвердження, медичний висновок необхідності встановлення саме даної скоби, а не будь-якої іншої, в даному медичному центрі.

До того ж не підлягає задоволенню і вимога на купівлю електронної техніки, оскільки судом не встановлено, що саме ця техніка є необхідною та слугує дитині для навчального або будь-якого іншого розвиваючого процесу.

Крім того щодо зазначених позивачем витрат на відвідування спортивного залу, вирівнювання верхнього ряду зубів та придбання телефонів і навушників, судом не встановлено реального існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх не відноситься до особливих обставин, призначених для розвитку здібностей дитини.

Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Пунктом 2 ст. 27 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 визначено, що батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Таким чином, проаналізувавши зібрані і досліджені докази в їх сукупності, з урахуванням їх належності та допустимості, керуючись ст. 185 СК України, суд дійшов висновку, що вимоги позову про стягнення з відповідача додаткових витрат на утримання дитини підлягають частковому задоволенню, а саме разово в сумі 8026,55грн, які покривають половину затрат матері пов`язаних з корекцією та лікування очей дитини.

Відповідно до частин 1 та 3 (пункт 1) статті 133 та частин 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частини 1-3 статті 134 ЦПК України визначають, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Разом з цим, Договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

З матеріалів справи вбачається, що представництво інтересів позивачки ОСОБА_1 здійснювала адвокатка Лазоренко Тетяна Володимирівна на підставі Договору про надання правової допомоги № 06.09.2022 від 06.09.2022; Додатку №1 до договору від 06.09.2022 (доручення 31); Ордеру на надання правничої (правової) допомоги серії СВ № 1035908; Свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю серії ЧН №000107 від 07.03.2017; квитанції на загальну суму 3500,00грн.

Однак при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (постанова ВС від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17).

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26 лютого 2015 року у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд вважає, що витрати в розмірі 3500,00грн відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, та не суперечить принципу розподілу таких витрат.

Відповідно до статей 133 та 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у розмірі 992,40грн, а на користь позивача судові витрати на правничу допомогу в розмірі 3500,00грн.

Керуючись Конвенцією про права дитини, статтями 180, 182, 184, 185 СК України, статтями 12, 3, 81, 133-137, 141, 76-79, 263-268 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат на дитину- задовольнити частково.

Змінити розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі з 1000,00грн на 2833,00грн, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист виданий на підставі рішення Деснянського районного суд м.Києва від 11.11.2016 по справі №754/10574/16-ц, номер провадження 2/754/5137/16 - відкликати.

Стягнути разово з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину в розмірі 8026,55грн (вісім тисяч двадцять шість гривень п`ятдесят п`ять копійок).

В інших частинах позовних вимогах - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 992,40грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати, пов`язані з розглядом справи на правничу допомогу в розмірі 3500,00грн.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складання через Деснянський районний суд міста Києва.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний код НОМЕР_2 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний код НОМЕР_3 , місце проживання за адресою: АДРЕСА_1

Повний текст рішення складено та підписано 01.02.2023.

Суддя В.В. Бабко