Справа № 202/2077/19
Провадження №2/202/12/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Кухтіна Г.О.

за участю секретаря судового засідання Калантаєнка Д.В.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області про визнання договору довічного утримання недійсним,-

І. Стислий виклад позиції позивача, відповідача та третьої особи.

ОСОБА_3 звернулась до суду з позовною заявою за результатом розгляду якої просила суд визнати недійсним договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідчений 12 липня 2018 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Черненко І.М. за реєстровим №2-326.

Заявлені вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , який приходився позивачу батьком. Позивач зазначає, що з 2011 року стан здоров`я ОСОБА_4 значно погіршився внаслідок перенесених двох інсультів. В свою чергу, позивач, як донька, допомагала своєму батькові, готувала їсти, сплачувала комунальні послуги, купували продукти та медикаменти. У 2018 році у батька позивача стався третій напад інсульту, в результаті якого останній майже в стані повного паралічу тіла та затьмарення свідомості уклав оскаржуваний договір довічного утримання, відповідно до якого передав у власність відповідачу належну квартиру АДРЕСА_1 . Позивач ставить під сумнів оспорюваний правочин та просить визнати його недійсним посилаючись на те, що на момент підписання оскаржуваного договору ОСОБА_4 за своїм фізичним та психічним станом не міг повністю розуміти значення своїх дій та керувати ними, а тому його волевиявлення на укладення такого договору та погодження його істотних умов не було вільним.

Зі сторони відповідача надійшов відзив за змістом якого представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог з огляду на таке. ОСОБА_4 уклав оспорюваний правочин з огляду на те, що його рідна донька, ОСОБА_3 , самоусунулась від надання батькові будь-якої допомоги, яку він потребував у зв`язку із наслідками перенесених інсультів у 2011 та 2013 роках, а також ряду хронічних захворювань. Відповідач наполягає на тому, що під час укладення спірного правочину ОСОБА_4 був дієздатним та міг свідомо керувати своїми діями, доказів невиконання обов`язків ОСОБА_1 договору довічного утримання позивачем не надано.

У своїй відповіді на відзив позивач не погодилась із обставинами викладеними у відзиві на позов, та зазначила, що за грудень 2010 року по січень 2011 року ОСОБА_4 проживав окремо від позивача у трикімнатній квартирі АДРЕСА_2 (навпроти дому позивача). Позивач з батьком підтримували гарні стосунки, позивач надавала необхідну допомогу. Після першого інсульту, позивач будучи вагітною, допомагала батькові: відвідувала його у лікарні, купувала ліки, їжу, усі витрати взяла на себе, допомогла в оформлення пенсії по інвалідності. Після виписки позивач перевезла батька до його квартири, де кожен день навідувала його, сплачувала комунальні послуги, прала речі, та інше. Після другого інсульту, батька почали відвідувати його рідний брат, ОСОБА_5 з дружиною ОСОБА_6 та донькою ОСОБА_7 . Брат батька запропонував забрати його до себе на 1-2 місяці, щоб він на свіжому повітрі швидше відновився. Позивач не заперечувала, бо вважала, що це піде дійсно батькові на користь. Однак, в подальшому у позивача виник сумнів у безкорисності дій родичів батька, оскільки ті почали вимагати документи на квартиру батька. Далі у позивача з родичами батька стався конфлікт у його квартирі, не витримавши натиску позивач залишила ключі від квартири та вибігла з квартири батька. З вказаного часу позивач втратила можливість спілкуватись з батьком, який від тоді проживав у свого рідного брата. Своїми діями родичі батька фактично заборонили позивачу спілкуватись та бачитись з батьком. Пізніше батькова трикімнатна квартира була продана, взамін йому купили однокімнатну. Також позивач наполягала на тому, що відповідач очевидно не виконувала взяті на себе обов`язки передбачені оспорюваним договором. Також позивач зазначила, що обставини передбачені ст.225 ЦК України будуть підтверджені висновками експертизи про проведення якої буде заявлено позивачем.

Зі сторони Шостої дніпровської державної нотаріальної контори надійшло клопотання про розгляд справи у відсутність представника третьої особи.

ІІ. Процесуальні дії у справі.

08 квітня 2019 року відкрито провадження в цивільній справі.

14 травня 2019 року витребувано медичну документацію щодо стану здоров`я ОСОБА_4

14 травня 2019 року витребувано копію оскаржуваного договору та нотаріальної справи, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , та закрито підготовче провадження у справі.

18 липня 2019 року витребувано медичну документацію щодо стану здоров`я ОСОБА_4

27 вересня 2019 року задоволено клопотання представника позивача про призначення посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи.

18 березня 2020 року, 21 серпня 2020 року та 19 листопада 2020 року витребувано додаткову медичну документацію щодо стану здоров`я ОСОБА_4 для проведення експертизи.

08 лютого 2021 року клопотання представника позивача про призначення посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи задоволено, зупинено провадження до надходження справи з експертної установи.

06 січня 2022 року поновлено провадження у справі у зв`язку із припиненням дії експертної установи, яка мала проводити відповідну експертизу.

14 лютого 2022 року клопотання представника позивача про призначення посмертної комісійної судово-психіатричної експертизи у іншій установі задоволено, зупинено провадження до надходження справи з експертної установи.

03 листопада 2022 року поновлено провадження у справі у зв`язку із поверненням матеріалів зазначеної цивільної справи без виконання експертизи у зв`язку із ненадходженням предоплати вартості висновку судового експерта.

16 січня 2023 року по справі ухвалено судове рішення.

IІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

12 липня 2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , як відчужувач, уклав договір довічного утримання з ОСОБА_1 , як набувачем, про таке.

ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_1 належну йому на праві приватної власності квартиру АДРЕСА_1 , взамін ОСОБА_1 зобов`язалась забезпечувати відчужувача утриманням та доглядом довічно. За вказаним договором ОСОБА_1 , також, зобов`язалась залишити відчужувачу в довічному безкоштовному користуванні квартиру, що відчужується; у разі необхідності доставляти відчужувача до лікарні, забезпечувати медичними препаратами та надання медичної допомоги; забезпечувати відчужувача продуктами харчування, приготування їжі; проводити прибирання помешкання на вимогу відчужувача; сплачувати у повному обсязі комунальні послуги по квартирі, яка відчужується; у разі смерті поховати відчужувача.

Договір посвідчено 12 липня 2018 року державним нотаріусом Шостої дніпровської державної нотаріальної контори Черненко І.М., та зареєстровано в реєстрі за №2-326.

Окрім того, 12 липня 2018 року ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , підписано заяву, що внаслідок укладення договору довічного утримання не буде порушуватись права та законні інтереси осіб, в тому числі неповнолітніх та малолітніх дітей, недієздатних, обмежено дієздатних та інших осіб, яких він зобов`язаний утримувати за законом чи договором.

Того ж дня, ОСОБА_4 підписав ще одну заяву згідно змісту якої зазначив, що відчужувана квартира не є спільною сумісною власністю.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .

В свою чергу, ОСОБА_8 народилась ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьками дитини зазначено: ОСОБА_4 та ОСОБА_9 , свідоцтво про народження НОМЕР_2 .

30 вересня 2006 року ОСОБА_8 зареєструвала шлюб з ОСОБА_10 свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_3 . Після реєстрації шлюбу прізвище змінено з ОСОБА_11 на ОСОБА_12 .

12 листопада 2008 року шлюб між ОСОБА_12 було розірвано про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 .

21 серпня 2009 року ОСОБА_13 та ОСОБА_14 зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 . Прізвище змінено з ОСОБА_12 на ОСОБА_15 .

Таким чином, матеріалами справи підтверджено, що позивач приходиться донькою ОСОБА_4 .

У відповідності до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 ОСОБА_16 уклала шлюб із ОСОБА_17 , прізвище змінено з ОСОБА_11 на ОСОБА_18 .

Також судом встановлено, що відповідач була племінницею ОСОБА_4 .

Після смерті ОСОБА_4 , ОСОБА_1 придбала похоронну атрибутику у зв`язку із похованням ОСОБА_4 , на суму 2 277,56 грн., що підтверджується копією накладної №57.

Крім того, в ході судового розгляду, судом було витребувано медичну документацію щодо стану здоров`я ОСОБА_4 .

Так, у відповідності до копії виписки із історії хвороби №2340/791, в період з 8 вересня 2014 року по 22 вересня 2014 року ОСОБА_4 , 1957 року народження, знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні клініки ДМА, має клінічний діагноз основний: дисциркуляторна енцефалопатія ІІ в ст.декопменсації з вестибулопітією, когнитивними порушеннями. Остаточні прояви інфаркту мозку (6 січня 2011 року), повторного інфаркту мозку (15 травня 2013 року) з вираженим в руці правостороннім гемипарезом, вираженим порушенням ходьби, атеросклерозом МАГ.

Згідно виписки із історії хвороби №393/130, в період з 10 лютого 2015 року по 20 лютого 2015 року ОСОБА_4 , 1957 року народження, знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні клініки ДМА.

Також суду було надано міжрайонною кардіологічною МСЕК №2 копію медичної документації на громадянина ОСОБА_4 за період з 19 квітня 2011 року по 27 квітня 2015 року. Вказано, що ОСОБА_4 оглядався міжрайонною кардіологічною МСЕК №2 в період з 13 червня 2014 року по 27 квітня 2015 року.

Суду надано, також, історію хвороби ОСОБА_4 , який перебував на стаціонарному лікуванні з 9 червня 2018 року по 13 червня 2018 року в урологічному відділенні.

У відповідності до виписки із медичної карти стаціонарного хворого №0702518/1086, ОСОБА_4 знаходився у стаціонарі з 9 червня 2018 року по 13 червня 2018 року, повний діагноз: гіперплазія простати 1А кл.гр. Гостра затримка сечі, Функціонуюча цистостома 11 червня 2018 року. Хронічний цистит. Хронічний піелонефрит. ІБС. Дифузний кардіосклероз. СН 1ст.гіпертронічна хвороба 3 ст. (ОНМК 2011, 2013) 3 ступ. Ризик дуже великий.

У відповідності до відповіді КНП «Міська поліклініка №1» ДМР ОСОБА_4 , 1957 року народження, не перебував під наглядом лікаря-психіатра КНП «Міська поліклініка №1» ДМР.

У відповідності до довідки про причину смерті №66, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті хронічна недостатність кровообігу атеросклеротична хвороба серця.

Свідок ОСОБА_19 суду показала, що позивач є її дочкою, а відповідач племінницею. Свідок приблизно тридцять років назад розірвала шлюб з ОСОБА_4 . У 2009 році в середині січня ОСОБА_4 потрапив у лікарню, так як донька була вагітна, свідок почала допомагати у догляді за ОСОБА_4 (готувала та кормила), він погано розмовляв. Донька свідка бігала по лікарям та за власні кошти купувала йому ліки. Після виписки ОСОБА_4 трішки ходив із паличкою, дочка відвезла його до квартири. Відношення ОСОБА_4 до дочки було добре, він сплачував аліменти. Дочка ходила до нього на день народження. Конфліктів не було. Сім`я ОСОБА_11 забрала до себе ОСОБА_4 де він проживав до смерті.

ІV. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Статтями 744, 745 та ч.1,2 ст. 746 ЦК України передбачено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Відчужувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути фізична особа незалежно від її віку та стану здоров`я. Набувачем у договорі довічного утримання (догляду) може бути повнолітня дієздатна фізична особа або юридична особа.

В той же час, відповідно до частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Встановлення неспроможності особи, в момент вчинення оскаржуваного правочину, розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними такого стану на момент вчинення правочину відбувається з урахуванням як висновку посмертної судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів, що підтверджують чи спростовують доводи про те, що в момент вчинення правочину особа не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними.

З позовом про визнання правочинів недійсними на підставі ст. 225 ЦК України звертається: (а) або сторона правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними; (б) або в разі її смерті - інші особи, чиї цивільні права або інтереси порушені. До інших осіб відносяться, зокрема, спадкоємці сторони правочину, яка не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

Аналогічний висновок зроблений і в постановах Верховного Суду від 07 лютого 2018 року у справі № 523/14606/13-ц та від 20 червня 2018 року у справі № 161/17119/16-ц.

Суд звертає увагу, що статтею 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» визначена презумпція психічного здоров`я, суть якої полягає в тому, що кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Тобто, для визначення тимчасового стану особи, при якому вона внаслідок функціональних розладів психіки, порушення фізіологічних процесів в організмі або інших хворобливих станів не може розуміти значення своїх дій та керувати ними у момент укладення нею правочину, необхідне обов`язкове призначення судово-психіатричної експертизи. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Для визнання правочину недійсним необхідна наявність факту, що особа саме в момент укладення правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними.

Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 11 листопада 2019 року у справі № 496/4851/14-ц (провадження № 61-7835сво19) надав висновок про застосування норми права, відповідно до якого підставою для визнання правочину недійсним згідно із частиною першою статті 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 травня 2019 у справі № 372/830/17-ц (провадження № 61-39444св18), від 22 травня 2019 року у справі № 234/9293/14-ц (провадження № 61-2968св19) та від 06 лютого 2020 року у справі № 495/538/16-ц (провадження № 61-43716св18).

Як роз`яснив судам Пленум Верховного Суду України в пункті 16 постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 105 ЦПК України зобов`язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Призначення експертизи судом є обов`язковим також за клопотанням хоча б однієї із сторін, якщо у справі необхідно встановити: 1) характер і ступінь ушкодження здоров`я; 2) психічний стан особи; 3) вік особи, якщо про це немає відповідних документів і неможливо їх одержати.

Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними (постанова Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі № 6-9цс12).

Обов`язковість вимог статті 105 ЦПК України щодо призначення судово-психіатричної експертизи при вирішенні спору про визнання правочину недійсним за статтею 225 ЦК України вказує на те, що саме висновок експерта в цьому випадку є належним доказом медичного характерув розумінні статті 77 ЦПК України.

Під час розгляду справи, з метою встановлення наявності такого стану у відчужувача на момент складення оскаржуваного правочину судом призначалась посмертна комісійна судово-психіатрична експертиза, яка не була виконана через ненадходження від позивача передплати вартості висновку судового експерта.

У зв`язку із чим суд приходить до висновку, що позивач не скористалась своїм правом, передбаченим законом, для підтвердження обставин викладених у позовній заяві, які вказані позивачем як підстава для визнання оскаржуваного договору недійсним.

Інші надані стороною позивача докази, не підтверджують факт того, що саме на момент складення оскаржуваного договору відчужувач не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними.

Доказів припинення та/або розірвання договору довічного утримання, порушення його умов, суду також надано не було.

Так, згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню повністю.

Керуючись, ст. ст. 4, 11, 76-78, 141, 263, 265, 268 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити повністю у задоволенні позовної заяви ОСОБА_3 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_7 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП: НОМЕР_8 ), третя особа: Шоста дніпровська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області (49081, м. Дніпро, пр-т Слобожанський, буд. 8, ) про визнання договору довічного утримання недійсним.

Рішення може бути оскаржено в Дніпровський апеляційний суд протягом 30 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Повний текст рішення буде виготовлено 27 січня 2023 року.

Суддя Г.О. Кухтін