ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 619/333/19 Номер провадження 22-ц/814/242/23Головуючий у 1-й інстанції Остропалець Є.Р. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Карпушина Г.Л., Хіль Л.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2021 року, постановлене суддею Остропалець Є.Р.

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Державна екологічна інспекція у Харківській області, Малоданилівська селищна рада Дергачівського району Харківської області, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

В С Т А Н О В И В:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернувся з даним позовом та остаточно визначившись з позовними вимогами просив зобов`язати ОСОБА_1 та ОСОБА_3 припинити скидання каналізаційних стоків та сміття невідомого походження на земельну ділянку (кадастровий номер :00:003:1793), встановити строк на усунення порушення у межах 30 днів з моменту набрання законної сили судовим рішенням у справі. У разі невиконання відповідачами зобов`язання з припинення скидання каналізаційних стоків та сміття невідомого походження на земельну ділянку позивача у встановлений строк, надати дозвіл ОСОБА_2 самостійно усунути порушення шляхом демонтажу каналізаційних труб та інших джерел забруднення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що з 16.02.2018 року у його власності перебуває земельна ділянка з кадастровий номер :00:003:1793, яка розташована навпроти домоволодіння по АДРЕСА_1 .

Вказав, що з території даного домоволодіння відповідачі здійснюють скидання каналізаційних стоків та сміття невідомого походження на належну позивачу земельну ділянку, внаслідок чого він позбавлений права вільного користування нерухомим майном.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2021 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Зобов`язано ОСОБА_1 та ОСОБА_3 припинити скидання на територію земельної ділянки ОСОБА_2 (кадастровий номер :00:003:1793) каналізаційних стоків та сміття невідомого походження.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду оскаржив ОСОБА_1 посилаючись на неповне з?ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обгрунтована тим, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували факт порушення прав ОСОБА_2 , зокрема щодо скидання відповідачами відходів (витікання каналізаційних вод) та сміття на належну позивачу земельну ділянку.

Разом з тим, в матеріалах справи наявні докази того, що забруднення земельної ділянки ОСОБА_2 відбулося з його власної вини, тому позовні вимоги є безпідставними.

Окрім того, розгляд даної справи відбувся без належного повідомлення відповідачів, що позбавило їх можливості приймати участь у судовому засіданні та є порушенням норм процесуального права.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому ст. 360 ЦПК України, до суду апеляційної інстанції не надходило.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Розпорядженням Верховного Суду від 25.03.2022 року № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду Полтавському апеляційному суду.

Протоколом розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 16 червня 2022 року визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Кузнєцова О.Ю. судді: Карпушин Г.Л., Хіль Л.М.

Ухвалами Полтавського апеляційного суду від 23 червня 2022 року дану цивільну справу прийнято до свого провадження та призначено до розгляду.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення місцевого суду не відповідає вказаним вимогам.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 на праві приватної власності належить земельна ділянка з кадастровим номером :00:003:1793, що підтверджується Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Актом земельної комісії Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 17.09.2018 встановлено, що на території земельної ділянки (кадастровий номер :00:003:1793), що надана ОСОБА_2 для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться за межами населеного пункту поряд з присадибними земельними ділянками по АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , розміщена яма з виведеною наверх трубою невідомого походження. Комісією встановлено, що зазначена труба виведена з присадибної земельної ділянки АДРЕСА_1 за межі домоволодіння, по якій, зі слів власника даного домоволодіння, стікають дощові води. Встановлено, також, що на території земельної ділянки та поряд із нею зі сторони АДРЕСА_2 скидається сміття невідомого походження. Для усунення порушень земельною комісією пропонується направити попередження з зобов`язанням у місячний термін демонтувати каналізаційну трубу, що потрапляє на територію земельної ділянки, власником якої є позивач.

Згідно акту обстеження належної позивачу земельної ділянки від 11 травня 2019 року, складеного спеціалістом Державної екологічної інспекції у Харківській області Гуровою О.П. та спеціалістом Малоданилівської селищної ради Харківської області Мішура Р.В. встановлено, що на території земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 розташована труба невідомого походження. Під час обстеження витік стічних вод не зафіксовано. Звалищ сміття на земельній ділянці ОСОБА_2 не встановлено. Даний акт підписаний спеціалістами ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та позивачем ОСОБА_2 .

Статтею 2 ЦПК України встановлено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Відповідно до частин першої-третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

У разі порушення цього права власник має право на підставі статті 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування своїм майном.

Статтею 91 ЗК України встановлено, що власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не порушувати права власників суміжних земельних ділянок та дотримуватися правил добросусідства.

Власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив) (частини перша та друга статті 103 ЗК України).

Інститут земельних відносин добросусідства є нормативно встановленими обмеженнями щодо здійснення прав на землю (включаючи право власності), які мають на меті забезпечити захист інтересів власників (землекористувачів) сусідніх володінь від можливих порушень при використанні земельних ділянок.

Відповідно до ч. 2. ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Підставою для задоволення позову про усунення перешкод у користуванні власністю є встановлення сукупності певних обставини, а саме: наявність у позивача права власності на майно та наявність перешкод у можливості користування ним своєю власністю.

Таким чином, відповідачем за негаторним позовом є лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю, а підставою мають слугувати посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. При цьому для задоволення вимог власника достатньо встановити факт об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні власником своїх правомочностей. Таким чином, право власності як абсолютне право має захищатися лише при доведенні самого факту порушення.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 26.09.2022 у справі № 372/2896/19, провадження № 61-1612 св 22.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

Відповідно до частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_2 посилався на порушення з боку відповідачів його права вільного користування земельною ділянкою, яке полягає у скиданні каналізаційних стоків та сміття невідомого походження, тобто забруднення відповідачами належної позивачу земельної ділянки.

На підтвердження позовних вимог, позивачем було долучено диск з відеозаписом, проте він не є належним та допустимим доказом з огляду на наступне.

При дослідженні даного диску встановлено, що на відеозаписі зафіксована виведена з землі труба (шланг) з якого витікає на вигляд прозора вода. Проте, з даного відеозапису неможливо встановити де саме розміщена ця труба і ким, оскільки воно знято таким чином, що у кадрі розміщена лише одна труба, прив`язка до місцевості відсутня (т. 1, а.с. 12).

Таким чином, встановити, що зафіксована на відеозаписі труба розташована саме на земельній ділянці ОСОБА_2 неможливо.

З акту земельної комісії Малоданилівської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 17.09.2018 встановлено, що на території земельної ділянки ОСОБА_2 розміщена яма з виведеною наверх трубою невідомого походження. Комісією встановлено, що зазначена труба виведена з присадибної земельної ділянки АДРЕСА_1 за межі домоволодіння, по якій, зі слів власника даного домоволодіння, стікають дощові води. Встановлено, також, що на території земельної ділянки та поряд із нею зі сторони АДРЕСА_2 скидається сміття невідомого походження (т. 1, а.с. 10-11).

Актом обстеження належної позивачу земельної ділянки від 11 травня 2019 року, встановлено, що на території земельної ділянки, яка розташована в АДРЕСА_1 розташована труба невідомого походження. Під час обстеження витік стічних вод не зафіксовано. ОСОБА_7 сміття на земельній ділянці ОСОБА_2 не встановлено (т. 2, а.с. 2-3).

З метою об`єктивного з`ясування обставин у справі 16.03.2020 судом першої інстанції призначено судову будівельно-технічну експертизу.

Висновком будівельно-технічної експертизи № 7761/7762 від 29.01.2021 встановлено, що на глибині 150-170 см, по належній позивачу земельній ділянці, проходить пластикова труба діаметром 50 мм, навкруги якої зволожено ґрунт. Труба заходить на земельну ділянку по напрямку з садиби по АДРЕСА_1 .

При розкритті ґрунту біля огорожі земельної ділянки встановлено, що пластикова труба діаметром 50 мм проходить під залізобетонною огорожею цієї земельної ділянки та виходить поза її межі.

За огорожею труба входить в азбоцементну трубу діаметром 100 мм і в цій трубі проходить під дорогою у напрямку садиби по АДРЕСА_1 та заходить під огорожу, на земельну ділянку даної садиби.

Отже встановлено, що труба проходить по земельній ділянці позивача, виходить на дорогу, проходить під дорогою і заходить на земельну ділянку відповідачів.

Разом з тим, матеріали справи не містять відомостей хто її проклав, з якою метою та звідки вона бере свій початок.

Місцезнаходження трубопроводів та їх приєднання і сполучення на земельній ділянці садиби по АДРЕСА_1 висновком експерта встановити не надалося можливим.

У висновку експертів зазначено, що проведені дослідження не дають можливості виключити, що через даний трубопровід періодично здійснюється водовідведення побутових та фекалійних стоків з земельної ділянки відповідачів.

Проте, без встановлення що даний трубопровід сполучений з трубопроводами садиби відповідачів, твердження, що саме з земельної ділянки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 здійснюється періодичне водовідведення побутових та фекалійних стоків є припущенням.

Відомості про те, що даний трубопровід не виходить за межі земельної ділянки відповідачів матеріали справи не містять.

Отже, надані позивачем докази та обставини встановлені висновком експерта не підтверджують скидання відповідачами на земельну ділянку належну ОСОБА_2 каналізаційних стоків та сміття.

Разом з тим, в суді першої інстанції відповідачі заперечували проти задоволення позовних вимог та вказали, що позивач влаштував на власній земельній ділянці сміттєзвалище, що стало підставою для колективних звернень.

Дані обставини вказані також в апеляційній скарзі.

Абзацами 2 та 11 статті 1 Закону України "Про відходи" визначено, що відходи - це будь-які речовини, матеріали і предмети, що утворилися у процесі виробництва чи споживання, а також товари (продукція), що повністю або частково втратили свої споживчі властивості і не мають подальшого використання за місцем їх утворення чи виявлення і від яких їх власник позбувається, має намір або повинен позбутися шляхом утилізації чи видалення; утилізація відходів - використання відходів як вторинних матеріальних чи енергетичних ресурсів.

Згідно з пунктами 3.2, 3.3 Методики визначення розмірів шкоди, зумовленої забрудненням і засміченням земельних ресурсів через порушення природоохоронного законодавства землі вважаються засміченими, якщо на відкритому ґрунті наявні сторонні предмети і матеріали, сміття без відповідних дозволів, що призвело або може призвести до забруднення навколишнього природного середовища; факти забруднення (засмічення) земель встановлюються уповноваженими особами, які здійснюють державний контроль за додержанням вимог природоохоронного законодавства шляхом оформлення актів перевірок, протоколів про адміністративне правопорушення та інших матеріалів, що підтверджують факт забруднення та засмічення земель.

Згідно акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства за об`єктом перевірки - земельної ділянки Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 11 травня 2018 р. № 198-ДК/223/АП/09/01/-18 на земельній ділянці, власником ОСОБА_2 , влаштоване звалище непобутових відходів, будівельних відходів, ґрунту невідомого походження. Звалище розділено на дві ділянки. Одна ділянка звалища має конфігурацію прямокутного трикутника з довжинами сторін 21 м, 42 м та 45 м. Друга ділянка звалища має конфігурацію прямокутника з довжинами сторін 21 м та 23 м.

За результатами перевірки на підставі відомостей, документів, інших матеріалів, отриманих при проведенні перевірки за дотриманням вимог земельного законодавства при використанні перевіряємої земельної ділянки з кадастровим номером :00:003:1793, встановлено, що зазначена земельна ділянка використовується не за цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», а використовується у якості земель, визначених у п. Ж ст. 19 Земельного кодексу України - «землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення», що є порушенням абз. 1 ч. 3, абз. 1 ч. 6 ст. 20, п. А ч. 1 ст. 91, п. А ст. 96 Земельного кодексу України, вимоги абз. 9 ст. 36 Закону України «Про охорону земель» відповідальність за що передбачена нормами, закріпленими у п. Г ст. 21, п. В ч. 1 ст. 211 Земельного кодексу України та ст. 53 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

За положенням ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

В матеріалах справи міститься постанова Другого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2019 року по справі № 638/8209/18 за позовом ОСОБА_2 до Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, в.о. начальника відділу контролю за використанням та охороною земель у Дергачівському, Зміївському, Харківському районах Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління, третя особа ОСОБА_4 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, яка набрала законної сили (т. 2, а.с. 240-244).

В даній постанові встановлено, що на підставі вищевказаного акту перевірки на ОСОБА_2 було складено протокол про адміністративне правопорушення № 198-ДК/0122П/07/01/ від 11.05.2018.

Постановою в.о. начальника відділу контролю за використанням та охороною земель у Дергачівському, Зміївському, Харківському районах Управління з контролю за використанням та охороною земель Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Беденка П.Є. від 31.05.2018 № 198-ДК/0155По/08/01/-18 ОСОБА_2 був притягнений до адміністративної відповідальності за ст. 53 КУпАП та накладено стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2019 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення відмовлено.

При цьому постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 24 травня 2019 року встановлено, що земельна ділянка виділялася позивачу для ведення особистого селянського господарства, проте використовувалася позивачем як звалище непобутових відходів, будівельних відходів, ґрунту невідомого походження.

Окрім того, у травні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Головне управління Держгеокадастру у Харківській області, Державна екологічна служба у Харківській області про захист прав на безпечне довкілля (справа № 638/6852/18).

Даний позов обґрунтований тим, що ОСОБА_2 порушуючи право мешканців навколишньої території на безпечне довкілля, засмітив свою земельну ділянку та одночасно використав сміття для підняття рівня земельної ділянки, тобто в якості будівельного матеріалу, тому просив ліквідувати сміттєзвалище утворене на земельній ділянці ОСОБА_2 .

Справа на даний час не розглянута.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п. 113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).

Враховуючи викладене, дослідивши обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів, приходить до висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2 та їх недоведеність належними, достовірними та допустимими доказами.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Суд апеляційної інстанції враховує правову позицію Європейського суду з прав людини (далі також - «ЄСПЛ»), сформульовану в рішенні від 8 листопада 2018 року у справі «Созонов та інші проти України», у якій ЄСПЛ зазначив, що загальна концепція справедливого судового розгляду, яка охоплює фундаментальний принцип змагальності процесу (див. рішення у справі «Руїз-Матеос проти Іспанії» (Ruiz-Mateos v. Spain), від 23 червня 1993 року, пункт 63, Серія А, № 262), вимагає, щоб особу, щодо якої порушено провадження, було проінформовано про цей факт (див. рішення у справі «Діліпак та Каракайя проти Туреччини» (Dilipak and Karakaya v. Turkey), заяви № 7942/05 та № 24838/05, пункт 77, від 04 березня 2014 року). Принцип рівності сторін вимагає надання кожній стороні розумної можливості представляти свою справу за таких умов, які не ставлять її у явно гірше становище порівняно з протилежною стороною (див. рішення у справах «Авотіньш проти Латвії» [ВП] () [GC], заява № 17502/07, пункт 119, ЄСПЛ 2016, та «Домбо Бехеєр Б.В. проти Нідерландів» (Dombo Beheer B.V. v. the Netherlands), від 27 жовтня 1993 року, пункт 33, Серія А № 274).

ЄСПЛ дійшов до висновку, що на національні суди покладено обов`язок з`ясувати чи були судові повістки або інші документи завчасно отримані сторонами та, за необхідності, зафіксувати таку інформацію у тексті рішення (див. рішення у справі «Ганкін та інші проти Росії» (Gankin and Others v. Russia), заява № 2430/06 та інші, пункт 36, від 31 травня 2016 року). У разі невручення стороні належним чином судових документів, вона може бути позбавлена можливості захищати себе у провадженні (див. рішення у справі «Заводнік проти Словенії» (Zavodnik v. Slovenia), заява № 53723/13, пункт 70, від 21 травня 2015 року, із подальшими посиланнями).

Відповідно до ст. 128 ч. 3 ЦПК України судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик.

Частинами 1, 2 ст. 130 ЦПК України визначено, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду.

Колегія суддів встановила, що матеріали справи не містять відомості про належне повідомлення відповідачів про судове засідання призначене на 07.10.2021, тому при ухваленні судового рішення судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, що є підставою для його скасування.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Враховуючи те, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог, відтак судовий збір сплачений ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги в сумі 2305,20 грн. слід стягнути на його користь з ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 2, ст. 376 ч. 1 п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 07 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2305,20 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: О. Ю. Кузнєцова

Судді: Г. Л. Карпушин

Л. М. Хіль