Провадження № 2/243/382/2023
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 березня 2023 року Слов`янський міськрайонний суд Донецької області у складі:
головуючого судді Фаліна І.Ю.
секретаря судового засідання Мірошниченко В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,
В С Т А Н О В И В:
До Слов`янського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позивачка та її представник адвокат Прокопцев С.В., що діє на підставі витягу з договору про надання правової допомоги від 11.10.2021 та ордеру про надання правничої (правової) допомоги серія АА № 110832647 від 19.10.2021 будучи належним чином повідомлені про дату, час та спосіб розгляду справи, в судовому засіданні участі не приймали. Представником позивачки через систему «Електронний суд» до суду надіслана заява з проханням розглядати справу без його участі та позивачки, зазначив, що наполягає на задоволенні позовних вимог позивачки в повному обсязі.
Відповідач будучи належним чином повідомленим про дату, час та спосіб розгляду справи, шляхом публікації оголошень про виклик до суду на офіційному веб-сайті Слов`янського міськрайонного суду Донецької області, в судовому засіданні участі не приймав, про причини неявки суду не повідомив, відзиву стосовно заявлених позовних вимог на адресу суду від відповідача не надходило, у зв`язку з чим суд, відповідно до ст. 280 ЦПК України, дійшов до висновку, про можливість ухвалення заочного рішення, на підставі наявних у справі доказів.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 24.09.2021, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Таранушенко В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 5621, продавець ОСОБА_2 від імені якого за довіреністю діє ОСОБА_3 продав, а покупець ОСОБА_1 купила квартиру АДРЕСА_1 .
Відповідно до п.3.1 вказаного договору купівлі-продажу квартири від 24.09.2021 продавець зобов`язався передати квартиру покупцю у стані, що відповідає санітарним та технічним нормам, щодо житлових приміщень й умовам цього договору, вивести речі, зняти усіх зареєстрованих осіб з вказаної адреси до 28.09.2021, передати всі необхідні документи та ключі від квартири до 24.09.2021.
Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 276460686 від 24.09.2021, власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 24.09.2021, посвідченого приватним нотаріусом Краматорського районного нотаріального округу Донецької області Таранушенко В.М., зареєстрованого в реєстрі за № 5621 є ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Згідно з довідкою «Керуючої компанії «Ліра ЛТД» № 2457 від 28.09.2021 та паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 виданого Слов`янським МВ УМВС України в Донецькій області 28 травня 1998 року на ім`я ОСОБА_2 слідує, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно акту складеного «Керуючої компанії «Ліра ЛТД» 04.10.2021 слідує, що зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не проживає з 01.07.2014 і по теперішній час. Вказане підтвердили свідки, ОСОБА_4 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 та ОСОБА_5 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Таким чином, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 в квартирі АДРЕСА_1 не проживає без поважних причин з 01.07.2014.
За змістом ст. ст. 391, 396 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача.
Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Відповідно до роз`яснень, викладених у п. п. 34, 39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації.
Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року, відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року», Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції від 17.07.1997 року № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.
Об`єктом власності особи може бути, зокрема, житло житловий будинок, садиба, квартира (статті 379, 382 ЦК України).
Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом.
Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом з достовірністю встановлено, що у спірній квартирі зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , який не є членом сім`ї позивачки, а також не є особою, яка може бути прирівняна до членів сім`ї, згідно зі ст. 64 ЖК УРСР, а являється зовсім сторонньою особою позивачці, а тому, враховуючи наведені вище обставини, він має бути позбавлений права користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 , оскільки його право користування цим нерухомим майном перешкоджає позивачці, як власнику житла, розпоряджатися цим житлом на свій розсуд.
Позивачка не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-268, 274-279, 280-282, 289 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКППНОМЕР_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Повний текст рішення виготовлений 21.03.2023.

Суддя І.Ю. Фалін