Тарутинський районний суд Одеської області
_________________________________________________________________________
Справа №514/738/22
Провадження по справі № 2/514/72/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 лютого 2023 року смт Тарутине

Тарутинський районний суд Одеської області у складі :

головуючого судді - Кравченко П.А.,

за участі секретаря - Мельниченко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування Тарутинської селищної ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

Орган опіки та піклування Тарутинської селищної ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх дітей: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Свої вимоги обґрунтовує тим, що в службі у справах дітей Тарутинської селищної ради на обліку «Діти, які опинились в складних життєвих обставинах» перебувають ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

На підставі рішення виконавчого комітету Тарутинської селищної ради вперше діти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 були влаштовані до Тарутинського центру соціально-психологічної реабілітації дітей 19.01.2018 року, у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю. Вдруге вищевказані діти були привезені до притулку 15.08.2019 року, також у зв`язку із загрозою життю та здоров`ю. Згідно витягу з протоколу комісії з питань захисту прав дитини від 30.06.2022 року прийнято рішення щодо негайного відібрання дітей.

Представник органу опіки та піклування Тарутинської селищної ради Тануркова Л.М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просить їх задовольнити, разом з тим зазначила, що обставини змінилися, які перешкоджали вихованню та розвитку дітей.

Відповідач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_4 , позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити в задоволенні позову. Пояснили, що на даний час істотно змінились умови для проживання дітей, діти хочуть додому, відповідач бажає займатися вихованням дітей, тому просить суд залишити проживати з нею дітей.

Ухвалою судді від 12 липня 2022 року відкрито загальне позовне провадження у справі. (а.с.42).

Ухвалою суду від 08 лютого 2023 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. (а.с.51).

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно до ст. ст. 150-180 СК України батьки зобов`язані виховувати і утримувати дитину до досягнення повноліття, піклуватися про стан здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної, загальної та середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.5-6). Батько ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_5 , рішенням Тарутинського районного суду, був позбавлений батьківських прав.(а.с. 9-11). Батько ОСОБА_3 - ОСОБА_6 , відомості про батька внесені відповідно до частини першої статті 135 Сімейного кодексу України.

Як вбачається з Витягу з протоколу засідання комісії з питань захисту прав дитини селищної ради №6 від 30.06.2022 року було запропоновано розглянути питання щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 відносно ії дітей ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зокрема вирішено органу опіки та піклування підготувати висновок про доцільність позбавлення батьківських прав. Службі у справах дітей підготувати позовну заяву про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 (а.с.12-13).

Згідно висновку органу опіки та піклування Тарутинської селищної ради від 05.07.2022 року визнав за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.15).

В судовому засіданні позивачем було надано акт обстеження матеріально умов проживання, з якого вбачається, що ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1 . В будинку пічне опалення, є запас дров. Кімнати обладнані необхідними меблями. Для дітей облаштоване місце для сна. Продукти харчування в достатній кількості (крупи, макарони, картопля, олія, борошно та ін.) Мати створила належні умови для повернення дітей (а.с.70).

Згідно довідки Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Болградської районної державної адміністрації Одеської від 27.01.2023 року № 1, про те, що діти: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 перебували у закладі тричі: з 19.01.2018 р. по 23.05.2018 р.; з 15.08.2019 р. по 16.10.2019 р.; з 01.07.2022 р. по теперішній час на повному державному забезпеченні. За час перебування дітей у закладі мати - ОСОБА_1 відвідувала їх 04.07.2022 року, 07.07.2022 року, 09.07.2022 року, 12.07.2022 року, 13.07.2022 року, 14.07.2022 року, 15.07.2022 року, 16.07.2022 року, 18.07.2022, 21.07.2022 року, 22.07.2022 року, 24.07.2022 року, 26.07.2022 року, 28.07.2022 року, 30.07.2022 року, 31.07.2022 року, 02.08.2022 року, 04.08.2022 року, 04.08.2022 року, 08.08.2022 року, 10.08.2022 року, 12.08.2022 року, 14.08.2022 року, 15.08.2022 року. Спілкувались по відеозв`язку 31.12.2022 р., 12.01.2023 р., 25.01.2023 р. (а.с.77).

Статтею 8 Європейської конвенції з прав людини(далі Європейська конвенція) гарантовано кожному право на повагу до свого сімейного життя.

Втручання у право на повагу до сімейного життя спричиняє порушення статті 8 Європейської конвенції, за винятком випадків, коли воно здійснюється «згідно із законом», має ціль або цілі, що є легітимними згідно з пунктом 2 статті 8 Конвенції, та є «необхідним у демократичному суспільстві» для досягнення згаданої вище цілі або цілей (пункт 83 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Гаазе проти Німеччини»).

При цьому, право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Європейської конвенції (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Савіни проти України»).

Так, в даній конкретній ситуації позбавлення відповідача батьківських прав охоплюється статтею 8 Європейської конвенції і є втручанням у її право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним.

Пунктом 2 частини 164 Сімейного Кодексу України передбачено, що підставою для позбавлення батьків або одного з них батьківських прав, може бути ухилення останніх від виконання своїх обов`язків по вихованню дітей, засудження за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава позбавлення батьківських прав, можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В постанові №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №20 від 19 грудня 2008 року), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Приписами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ст.39 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави - учасниці вживають всіх необхідних заходів для сприяння фізичному та психологічному відновленню та соціальній інтеграції дитини, яка є жертвою будь-яких видів нехтування, експлуатації чи зловживань, катувань чи будь-яких жорстоких, нелюдських або принижуючих гідність видів поводження, покарання чи збройних конфліктів. Таке відновлення і реінтеграція мають здійснюватися в умовах, що забезпечують здоров`я, самоповагу і гідність дитини.

Відповідно до положень принципу №6, принципу №7 абз.2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією №1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, дитина заради повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та порозуміння. Вона має, коли це є можливим, зростати під опікою і відповідальністю її батьків і в будь-якому випадку в атмосфері любові, моральної і матеріальної забезпеченості. Найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання; ця відповідальність покладена переш за все на батьків.

Згідно ч.2 ст.27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка є частиною національного законодавства України, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

В судовому засіданні представником позивача не доведено, що поведінка відповідачів відносно дітей є свідомим нехтуванням ними своїми батьківськими обов`язками, не довела та не надала суду доказів, в чому полягає захист інтересів дітей шляхом позбавлення батьків батьківських прав та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідачами від виконання батьківських обов`язків відносно дітей.

ВССУ у справі №211/559/16-ц від 01.11.2017 року зауважив, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини та допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. В даній постанові суд касаційної інстанції підкреслив наступне, що при позбавленні батьківських прав суду слід не тільки встановити ухилення батька від виконання батьківських обов`язків, а також чи попереджувався батько офіційно про необхідність змінити ставлення до дитини. Позиція Верховного Суду у даній справі базується, серед іншого, на рішенні ЄСПЛ від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України».

З урахуванням наведеного, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, оскільки позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, який за обставин, що склались, застосовувати не можна, оскільки не було достовірно доведено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не встановлено обставин, які є беззаперечними підставами для позбавлення відповідача батьківських прав, у зв`язку з чим, слід відмовити в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 95, 258, 259, 263, 264, 265, 352, 354, 355 ЦПК України, ст. ст. 19, 150, 155, 164, 166 СК України, Постановою Пленуму Верховного суду України №3 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" від 30 березня 2007 року,

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову Органу опіки та піклування Тарутинської селищної ради до ОСОБА_1 про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення, згідно ч.1ст. 354 ЦПК України.

Повний текст рішення виготовлений 08.02.2023 року.

Суддя П.А. Кравченко