Дата документу 17.01.2023 Справа № 331/2917/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 22-ц/807/408/23 Головуючий у 1-й інстанції: Антоненко М.В.
Є.У.№ 331/2917/22 Суддя-доповідач: Кочеткова І.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого: Кочеткової І.В.,

суддів: Кримської О.М.,

Дашковської А.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про зобов`язання вчинити певні дії,

за апеляційною скаргою Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради про реєстрацію місця проживання, в якому просила суд, уточнивши позовні вимоги, зобов`язати відповідача зареєструвати її за адресою АДРЕСА_1 .

Зазначала, що 15.08.2015 їй видано ордер №508 серії «Г» на житлову площу в гуртожитку по АДРЕСА_2 . Підставою для видачі такого ордеру стало рішення Виконавчого комітету Запорізької міської ради №262/4 від 26.06.2015 про оформлення ордерів мешканцям гуртожитку по АДРЕСА_3 з метою подальшої передачі жилих приміщень у власність громадянам.

У 2017 році вона передала заяву про приватизацію займаної нею кімнати з необхідними документами у відділ приватизації житла районної адміністрації ЗМР по Олександрівському району, проте станом на 05.07.2022 процес приватизації не завершено.

У травні 2018 за сімейними обставинам за власною заявою вона знялась з реєстрації з адреси гуртожитку, хоча фактичного місця проживання не змінювала, продовжувала проживати і користуватись своєю кімнатою, сплачувати комунальні послуги.

05.07.2021 вона звернулась із заявою до відділу реєстрації фізичних осіб по Олександрівському району м. Запоріжжя про реєстрацію у гуртожитку , проте в реєстрації їй було відмовлено на підставі ст. 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а саме: не надання оригіналу ордеру на вселення та втрату чинності ордеру від 15.08.2015.

Посилаючись на те, що перелік підстав для відмови у реєстрації є вичерпним, до компетенції органу реєстрації не входить функція визнання недійсності документу, а набуття нею права користування житлом підтверджуються рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради № 262/4 від 26.06.2015, яке не скасовано, просила суд зобов`язати відповідача зареєструвати її за адресою: АДРЕСА_2 .

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2022 року позовні вимоги задоволенні.

Зобов`язано Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради зареєструвати ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Судове рішення мотивовано тим, що позивач набула права користування житлом у передбаченому законом порядку, в судовому засіданні надала оригінал ордеру від 15.08.2015, а тому Департамент реєстраційних послуг неправомірно відмовив їй у здійсненні реєстрації за місцем фактичного проживання.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, Департамент реєстраційних послуг Запорізької міської ради подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволені позову. Зазначає, що відмова у реєстрації ОСОБА_1 у спірній кварті була обґрунтованою та законною. Наданий ОСОБА_1 під час подачі заяви про реєстрацію місця проживання серед інших передбачених законодавством документів ордер був у копії, оригінал вона не надала, що і стало підставою для відмови. Суд першої інстанції на вказане уваги не звернув, що призвело до ухвалення помилкового рішення, яке на думку скаржника підлягає скасуванню.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 вказала, що апеляційна скарга є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню, просила апеляційний суд відмовити й її задоволені, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, доводи представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.

Встановлено, що рішенням Виконавчого комітету Запорізької міської ради №262/4 від 26.06.2015 ухвалено про оформлення ордерів мешканцям гуртожитку по АДРЕСА_3 , що належить до комунальної власності територіальної громади м. Запоріжжя на підставі документів, поданих міським комунальним підприємством «Основаніє» за фактом проживання згідно з додатком, у п.11 якого зазначена ОСОБА_1 як така, що проживає у гуртожитку з 09.02.1999 (а.с.20-21).

На виконання рішення міськвиконкому 15.07.2015 ОСОБА_1 за фактом проживання було видано ордер № 508 серії «Г» на житлову площу в гуртожитку на поселення до гуртожитку по АДРЕСА_1 . Як зазначено у ордері він є дійсним протягом 30 днів (а.с. 13).

02.05.2018 ОСОБА_1 знялась з реєстрації з місця проживання у спірному гуртожитку та зареєструвала своє постійне місце проживання зі іншою адресою в АДРЕСА_4 , де була зареєстрована до 30.04.2021 (а.с. 24-25).

05.07.2021 ОСОБА_1 звернулась із заявою до відділу реєстрації фізичних осіб по Олександрівському району м. Запоріжжя про реєстрацію в АДРЕСА_5 (а.с.22).

У реєстрації місця проживання їй було відмовлено 05.07.2021 на підставі ст. 9-1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (а.с.23).

Як роз`яснено Департаментом у відповіді від 10.12.2021 на скаргу ОСОБА_1 підставою для відмови у реєстрації було не надання останньою оригіналу ордеру на вселення у гуртожиток та втрата чинності ордером (а.с.22-23).

Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» свобода пересування право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, вільно та безперешкодно за своїм бажанням переміщатися по території України у будь-якому напрямку, у будь-який спосіб, у будь-який час, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати.

Статтею 2 названого Закону визначено, що громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Пунктом 7 частини 1 статті 2 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», орган реєстрації виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи.

У відповідності до положень ЦК України та п. 5, 11, 12 ч.2 вказаної статті, надано визначення поняттям «житло» та «реєстрація місця проживання».

Житлом визнається житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, в якому особа постійно або тимчасово проживає.

Реєстраційна дія внесення органом реєстрації до реєстру територіальної громади відомостей про зареєстроване місце проживання (перебування), зняте з реєстрації місце проживання, задеклароване місце проживання/виключення з реєстру територіальної громади інформації про задеклароване місце проживання, скасування реєстрації місця проживання/зняття з реєстрації місця проживання (перебування)/задекларованого місця проживання/зміненого місця проживання (перебування) з подальшою передачею таких відомостей до відомчої інформаційної системи. Реєстраційна дія є завершеною після отримання органом реєстрації підтвердження про внесення відповідної інформації до відомчої інформаційної системи.

Реєстрація місця проживання (перебування) особи внесення за заявою про реєстрацію місця проживання (перебування), поданою особою в паперовій формі, до реєстру територіальної громади інформації про місце проживання (перебування) особи.

Відповідно до статті 10 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 02 березня 2016 року № 207, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин, затверджено Правила реєстрації місця проживання (далі Правила ).

Пунктом 18 Правил визначалося, що для реєстрації місця проживання особа або її представник подає: 1) заяву за формами, наведеними відповідно у додатках 6, 7 або 8; 2) документ, до якого вносяться відомості про місце проживання; 3) квитанцію про сплату адміністративного збору (у разі реєстрації місця проживання одночасно із зняттям з попереднього місця проживання адміністративний збір стягується лише за одну послугу); 4) документи, що підтверджують: право на проживання в житлі: ордер, свідоцтво про право власності, договір найму (піднайму, оренди), рішення суду, яке набрало законної сили, про надання особі права на вселення до житлового приміщення, визнання за особою права користування житловим приміщенням або права власності на нього, права на реєстрацію місця проживання або інші документи.

У відповідності до п. 7 ст. 9 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», забороняється вимагати для реєстрації місця проживання (перебування) подання особою відомостей та/або документів, не передбачених цим Законом.

Отже, із Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» слідує, що державна реєстрація місця проживання здійснюється, зокрема, на підставі документів, що підтверджують право на проживання в житлі (стаття 6).

Тобто умовою проведення такої реєстрації є виникнення у особи права проживання у житлі.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 набула права користування житлом у передбаченому законом порядку, в судовому засіданні надала оригінал ордеру від 15.08.2015, а тому Департамент реєстраційних послуг неправомірно відмовив їй у здійсненні реєстрації за місцем фактичного проживання.

Проте таких висновків суд першої інстанції дійшов з порушенням норм матеріального і процесуального права, вони не ґрунтуються на зібраних у справі доказах, а тому з ними не можна погодитися.

Зокрема, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що ордер, копію якого надавала позивачка Департаменту для здійснення реєстрації її місця проживання, втратив свою чинність, оскільки був дійсним протягом 30 днів з дня його видачі, тобто до 15.08.2015.

Поза увагою суду першої інстанції залишилася і та обставина, що знявшись з реєстрації у травні 2018 року, позивачка фактично розірвала договір найму житлового приміщення, яке надавалося їй у користування на підставі ордеру від 15.08.2015, та набула право користування іншим житлом кв. АДРЕСА_6 , в якому була зареєстрована як в місці простійного проживання з 02.05.2018 по 30.04.2021, що підтверджується відповідними відмітками в її паспорті про реєстрацію місця проживання.

Відповідно до частини другої статті 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше житлове приміщення в тому ж населеному пункті договір найму житлового приміщення вважається розірваним з дня вибуття.

Наявність у наймача або члена його сім`ї іншого постійного місця проживання законодавцем визначено як основна умова втрати права користування житловим приміщенням з підстав передбачених статтею 107 ЖК України.

Набуття позивачкою права користування іншим житловим приміщенням у 2018 році унеможливлює збереження права користування спірним житлом.

Доводи позивачки про те, що після зняття з реєстрації вона продовжувала проживати у гуртожитку, сплачувала комунальні послуги, належними і допустимими доказами не підтверджені, та не мають правового значення.

За змістом статей 58, 61 ЖК Української РСР єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер, надалі на підставі якого укладається відповідний договір найму такого приміщення та реєстрація місця проживання особа.

За обставинами справи новий ордер після втрати позивачкою права користування житлом у гуртожитку і набуття права користування іншим житлом, не видавався, а отже повторно вона не набула права користування спірним житлом.

Покладаючи обов`язок на Департамент зареєструвати позивачку у гуртожитку, суд першої інстанції фактично відновив договір найму житла у спосіб, не передбачений законом, не залучивши до участі у розгляді справи власника житла як наймодавця, хоча вирішував питання про права і обов`язки останнього.

За вказаних обставин оскаржуване рішення не можна визнати таким, що відповідає вимогам закону і матеріалам справи, а тому на підставі ст. 376 ЦПК України воно підлягає скасуванню з ухваленням нового про відмову у задоволені позову.

Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

У зв`язку з тим, що апеляційна скарга Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради підлягає задоволенню, понесенні останнім судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1488,60 грн. підлягають компенсації за рахунок ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст.374,376,381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25 жовтня 2022 року у цій справі скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради судові витрати в сумі 1 488, 60 грн. (одна тисяча чотириста вісімдесят вісім гривень 60 коп.)

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повний текст постанови складено 19 січня 2023 року.

Головуючий І.В. Кочеткова

Судді: А.В. Дашковська

О.М. Кримська