Ухвала

02 березня 2023 року

м. Київ

справа № 521/9493/20

провадження № 61-860св23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Дундар І. О.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 18 січня 2021 року у складі судді Сегеди О. М. та постанову Одеського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року у складі колегії суддів: Цюри Т. В., Гірняк Л. А., Комлевої О. С.,

ВСТАНОВИВ:

Зміст вимог позовної заяви

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, скасування запису у трудовій книжці, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з 02 грудня 2002 року вона працювала на посаді лікаря-терапевта приймального відділення в Державному закладі «Дорожня лікарня» Державного підприємства «Одеська залізниця» (далі - ДЗ «Дорожня лікарня» ДП «Одеська залізниця»), при цьому, за весь час її роботи, вона жодного разу не була притягнута до дисциплінарної відповідальності і до неї не було ніяких нарікань з боку керівництва стосовно її професійної діяльності.

23 серпня 2015 року о 01 год 40 хв. бригадою швидкої допомоги до приймального відділення ДЗ «Дорожня лікарня» ДП «Одеська залізниця» був доставлений хворий ОСОБА_2 , де він був оглянутий нею - черговим лікарем, а також черговим травматологом і черговим хірургом на факт вживання психоактивних речовин. При цьому, хворий був у свідомості, вільно орієнтувався в просторі та часі, були відсутні будь-які відомості про те, що хворий отримав травму голови. Крім того, на голові хворого були відсутні будь-які ознаки ушкоджень (рани, садна, гематоми, подряпини).

Вказувала, що ці обставини давали їй підстави виключити можливість закритої черепно-мозкової травми, черговим травматологом також не було зафіксовано закритої черепно-мозкової травми. При цьому, консультацію чергового травматолога зміни вона отримала 23 серпня 2015 року о 08:00 годині перед закінченням її зміни. Зазначала, що нею не було особисто сповіщено співробітників поліції про кримінальний характер ушкоджень у зв`язку з тим, що співробітником карети швидкої допомоги в її присутності було повідомлено про цей факт чергову частину поліції.

04 вересня 2015 року Головою комісії з реорганізації - головним лікарем ДЗ «Дорожня лікарня» ДП «Одеська залізниця» ОСОБА_3 видано наказ № 1 про притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани, а 17 вересня 2015 року - наказ № 351-ос про звільнення її з 17 вересня 2015 року із займаної посади лікаря-терапевта приймального відділення за прогул без поважних причин відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України, що, на її думку, було тиском за її відданість роботі.

Зазначені обставини стали підставою її звернення в січні 2016 року до суду з позовом до Голови комісії з реорганізації - головного лікаря ДЗ «Дорожня лікарня» ДП «Одеська залізниця» ОСОБА_3 про скасування наказів, поновлення на посаді, виплати середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, який рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 06 липня 2016 року (справа № 521/379/16-ц), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 28 липня 2016 року, задоволений частково, а саме визнано противоправним і скасовано наказ ДЗ «Дорожня лікарня» ДП «Одеська залізниця» № 1 від 04 вересня 2015 року про притягнення її до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 06 липня 2016 року та ухвала Апеляційного суду Одеської області від 28 липня 2016 року залишені без змін.

Цей позов поданий з метою захисту її трудових прав з інших підстав, які не були досліджені у справі № 521/379/16-ц, оскільки в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 квітня 2017 року вказано, що доводи, зазначені нею в обґрунтування касаційної скарги, а саме щодо неправомірної зміни відповідачем істотних умов її праці, зокрема щодо графіку її роботи, неповідомлення її про таку зміну, є безпідставними, з огляду на те, що це не було підставою позову та предметом розгляду в суді першої інстанції.

При ухваленні Малиновським районним судом міста Одеси рішення від 06 липня 2016 року суд виходив з того, що факт її відсутності 02 вересня 2015 року на робочому місці був підтверджений повідомленням завідуючої приймальним відділенням ОСОБА_4 про її відсутність на роботі 02 вересня 2015 року, актом від 02 вересня 2015 року про її відсутність на робочому місці 02 вересня 2015 року з 08.00 год до 11 год 40 хв., складеним за участю голови профспілки, інспектора відділу кадрів та завідуючої відділенням, письмовими поясненнями позивачки, в яких остання визнала факт своєї відсутності на роботі 02 вересня 2015 року без поважної причини, пообіцяла виправитися, а також результатами перевірки Головного управління державної праці в Одеській області скарги ОСОБА_1 , яким встановлено відповідність її звільнення вимогам законодавства.

Стверджувала, що суд при розгляді справи не взяв до уваги те, що у вересні 2015 року головний лікар ДЗ «Дорожня лікарня» ДП «Одеська залізниця» ОСОБА_3 зняв її зі встановленого графіку чергувань, за яким вона на 0,5 ставки працювала з 2011 року у робочі дні з 15.00 год до 08.00 год ранку наступного дня, у вихідні та свята - з 08.00 год ранку до 08.00 год ранку наступного дня та змінив її режим роботи на щоденний з 08.00 год. до 11.51 год, окрім вихідних, не повідомивши її відповідно до вимог чинного законодавства, чим змінив істотні умови її праці. Тому, у неї не було обов`язку бути присутньою на робочому місці 02 вересня 2015 року, тобто звільнення її за прогул є незаконним.

Позивач просила поновити їй строк для звернення до суду, визнати незаконним та скасувати наказ Голови комісії з реорганізації ДЗ «Дорожня лікарня» ДП «Одеська залізниця» від 17 вересня 2015 року № 351-ос про її звільнення; визнати незаконним та скасувати запис від 17 вересня 2015 року в трудовій книжці (серії НОМЕР_1 ) про її звільнення з посади лікаря-терапевта приймального відділення, поновити її на посаді лікаря-терапевта приймального відділення у Регіональну філію «Одеська Регіональна філія «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця», стягнути з АТ «Укрзалізниця» на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

Короткий зміст судових рішень судів попередніх інстанцій

Ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 18 червня 2020 року відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця», Регіональної філії «Одеська регіональна філія «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 18 січня 2021 року, залишеним без змін постановою Одеського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року, у задоволенні позовуОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» про визнання незаконним і скасування запису в трудовій книжці про звільнення відмовлено.

Відмова у задоволенні позову мотивована тим, що звільнення позивача з роботи відповідало вимогам трудового законодавства і матеріали справи не спростовують факту здійснення нею 02 вересня 2015 року прогулу без поважних причин відповідно до пункту 4 статті 40 КЗпП України, тому відсутні підстави для визнання незаконним і скасування запису в трудовій книжці про звільнення.

Аргументи учасників

У січні 2023 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 надійшла касаційна скарга, у якій вона, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення і постанову судів попередніх інстанцій, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 зазначає, що при розгляді справи суди не врахували її доводів про те, що відповідно до Графіку роботи лікарів-терапевтів приймального відділення на вересень 2015 року вона повинна була чергувати 04, 08, 16, 21, 24 вересня 2015 року. 02 вересня 2015 року вона не повинна була бути на роботі, оскільки цей день для неї не був для неї робочим. 01 вересня 2015 року головний лікар ОСОБА_3 повідомив її про те, що вона звільнена, а тому 02 вересня 2015 року їй не потрібно виходити на роботу. Наданий відповідачем Графік роботи, згідно з яким вона повинна була працювати у вересні 2015 року щоденно, крім вихідних, з 08.00 год до 11.51 год, а саме: 01, 02, 03, 04, 07, 08, 09, 10, 11, 14, 15, 16, 17, 18, 21, 22, 23, 24, 25, 28, 29, 30, є сфальшованим. Так само підробленою є посадова інструкція, надана відповідачем, яку вона не підписувала. У зв`язку з цим звільнення її у зв`язку з прогулом є незаконним.

Рух справи в суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 02 лютого 2023 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з суду першої інстанції.

Межі та підстави касаційного перегляду

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги містять підставу касаційного оскарження, передбачену пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, що неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права. Зазначено, що апеляційний суд в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного в ухвалі Верховного Суду України від 15 грудня 2010 року у справі № 6-20213св09.

Позиція Верховного Суду

У пункті 5 частини першої статті 396 ЦПК України зазначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.

Аналіз пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України свідчить, що якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, то касаційне провадження закривається.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року в справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначено, що «під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 жовтня 2021 року у справі

№ 233/2021/19 (провадження № 14-166цс20) конкретизовано вищевказаний висновок та зазначено, що на предмет подібності слід оцінювати саме ті правовідносини, які є спірними у порівнюваних ситуаціях. Встановивши учасників спірних правовідносин, об`єкт спору (які можуть не відповідати складу сторін справи та предмету позову) і зміст цих відносин (права й обов`язки сторін спору), суд має визначити, чи є певні спільні риси між спірними правовідносинами, насамперед за їхнім змістом. А якщо правове регулювання цих відносин залежить від складу їх учасників або об`єкта, з приводу якого вони вступають у правовідносини, то у такому разі подібність слід також визначати за суб`єктним і об`єктним критеріями відповідно. Для встановлення подібності спірних правовідносин у порівнюваних ситуаціях суб`єктний склад цих відносин, предмети, підстави позовів і відповідне правове регулювання не обов`язково мають бути тотожними, однаковими.

У справі, що переглядається, суди (після того, як ухвалою Малиновського районного суду міста Одеси від 18 червня 2020 року відмовлено у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця», Регіональної філії «Одеська регіональна філія «Одеська залізниця» АТ «Укрзалізниця» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу) розглядали справу за позовними вимогами до АТ «Укрзалізниця» про визнання незаконним і скасування запису у трудовій книжці про її звільнення з посади лікаря-терапевта приймального відділення. Ці вимоги мотивовані тим, що 02 вересня 2015 року вона не повинна була виходити на роботу, оскільки цей день не визначений її графіком робочого часу як робочий, тому запис у трудовій книжці про її звільнення у зв`язку з прогулом є незаконним.

У справі № 6-20213св09 Верховний Суд України (ухвала від 15 грудня 2010 року), на яку міститься посилання в касаційній скарзі, позивач звернувся до суду з позовом до підприємства про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовував тим, що 26 серпня 2008 року він перебував на території відповідача, який не допустив його до виконання безпосередніх трудових обов`язків, тому звільнення за прогул 26 серпня 2008 року є незаконним.

У зазначених справах не є тотожними предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені фактичні обставини, а також є різним матеріально-правове регулювання спірних відносин зі справою, що переглядається.

Таким чином, висновки щодо застосування норм права, які викладені в ухвалі Верховного Суду України від 15 грудня 2010 року у справі № 6-20213св09 та на які посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними до правовідносин в справі, що переглядається.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України Верховним Судом встановлено, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постанові Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19 та на які посилалася особа у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, то суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження з підстави, передбаченої пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.

Керуючись статтями 127, 260, 396, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Закрити касаційне провадження у справі № 521/9493/20 за позовом за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання незаконним та скасування запису у трудовій книжці, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 18 січня 2021 року та постанову Одеського апеляційного суду від 19 грудня 2022 року.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді М. М. Русинчук

Н. О. Антоненко

І. О. Дундар