ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Чумак О.В.

суддів Бутенко С.Б., Прядкіної О.В.

за участю секретаря Даценко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Глотова Сергія Олександровича, який представляє інтереси відповідача ОСОБА_1 , на рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2022 року, у складі судді Зуб Г.А., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної і моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача

в с т а н о в и л а:

У серпні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду першої інстанції з позовом до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди у сумі 367565,57 грн. та моральну шкоду в розмірі 100000 грн., а також понесені витрати по оплаті судового збору в розмірі 6400 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що він є власником нежитлової будівлі літ. «Б-1», загальною площею 17,4 кв.м., розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

З часу придбання позивачем вказаної нежитлової будівлі вона складалась з двох приміщень: підсобного приміщення 1-1, площею 5,1 кв.м., та складу 1-2, площею 12,3 кв.м., мала однакові вхідні двері з вулиці до підсобного приміщення та ще одні двері з нього до основного приміщення складу, 2 вікна, задовільний технічний стан.

Протягом останні 7 років з поважних причин, а саме за сімейними обставинами у зв`язку з необхідністю піклування за матір`ю похилого віку, позивач не мав часу та можливості навідуватися до належної йому будівлі і особисто використовувати її в своїх цілях.

Випадково влітку 2020 року позивач від своїх сусідів дізнався про те, що його майном тривалий час користується відповідач по справі, який використовує його під швейне виробництво, склад, та під час її експлуатації знищив прибудову до неї, заклав вікна, зробив другий дверний отвір, та з часом привів будівлю до аварійного стану, звів цегляний паркан, чим обмежив всім мешканцям будинку доступ до вказаної будівлі, а позивачу ще і до самої будівлі.

Вказану інформацію позивач попрохав перевірити своєму синові ОСОБА_3 , який після огляду підтвердив вказані обставини.

Внаслідок пошкодження вказаного майна, йому була завдана матеріальна шкода.

Позивач звертався з відповідними заявами до правоохоронних органів, відомості яких на підставі ухвал слідчих суддів внесені до ЄРДР, та досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України досі триває, та позивач визнаний потерпілим.

Відповідно до звіту, складеного на замовлення позивача, завдана йому внаслідок пошкодження майна складає 324623,57 грн.

Також відповідач використовував належну позивачу будівлю без сплати орендної плати, яка за період з 01.09.2018 по 31.10.2020, тобто в межах строку позовної давності, складає 33242 грн.

Таким чином, розмір завданої позивачу матеріальної шкоди становить 367565,57 грн., що складається з наступного: 324623,57 грн. - розмір шкоди внаслідок пошкодження майна позивача, 33242 грн. - неотриманий дохід у вигляді орендної плати за користування майном позивача, 9700 грн. - витрати, які позивач поніс за складання звітів. Також у зв`язку з вказаними діями, позивачу була завдана моральна шкода, яку він оцінює в 100000 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної і моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 324623,57 грн., 15000,00 грн. моральної шкоди, витрати по сплаті судового збору у розмірі 3396,24 грн., витрати за складання звіту в розмірі 5000,00 грн. В решті позову відмовлено.

З цим рішенням не погодився відповідач ОСОБА_1 , в інтересах якого на вказане рішення подана апеляційна скарга адвокатом Глотовим С.О.

В апеляційній скарзі представник відповідача, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення, просить скасувати рішення місцевого суду в частині задоволених позовних вимог, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вказує, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження вартості майна позивача станом до його пошкодження. Наданий позивачем звіт про проведення технічного обстеження має недоліки та не є належним і допустимим доказом на підтвердження вимог позивача.

Покази свідків, які покладені в основу рішення суду, також не є належними і допустимими доказами, оскільки вони знайомі як з позивачем, так і відповідачем, що може створити загрозу спотворення обставин або підміни доказів.

Також позивачем не доведено заподіяння моральної шкоди.

Справа розглянута в порядку спрощеного позовного провадження, тоді як підлягала розгляду в загальному позовному провадженні.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та без змін рішення суду, яке вважає законним і обґрунтованим.

Крім цього від представника відповідача надійшли письмові заперечення проти доводів та міркувань позивача, викладених в апеляційній скарзі.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків викладених у рішення суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права ( ч. 1 ст. 376 ЦПК України).

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_4 , представника позивача ОСОБА_5 , перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив, що позивачу ОСОБА_2 на праві приватної власності нежитлова будівля літ. «Б-1», загальною площею 17,4 кв.м., що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно технічного паспорту, виготовленого 30.08.2007 ХМБТІ, вказана нежитлова будівля складалась з підсобного приміщення 1-1, площею 5,1 кв.м., та складу 1-2, площею 12,3 кв.м.

Відповідно до технічного паспорту станом на 31.05.2021 виготовленого на замовлення позивача ПП «Старокостянтинівське БТІ», спірна нежитлова будівля складається зі складу площею 12,3 кв.м., тобто її площа зменшилась.

На даний час спірна будівля пошкоджена, та перебуває у незадовільному стані ІІІ кат.

01.09.2020 Київським ВП ГУНП в Харківській області внесені відомості до ЄРДР за №0002719 за заявою ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України за фактом підроблення за попередньою змовою групою осіб офіційних документів на право власності на нерухоме майно, яке розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .

Постановою слідчого Київського ВП ГУНП в Харківській області від 28.12.2020 кримінальне провадження за №0002719 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 358 КК України закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України.

25.09.2020 Київським ВП ГУНП в Харківській області внесені відомості до ЄРДР за №0000523 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України за фактом скоєння самоправних дій відносно ОСОБА_6 .

В ході огляду місця події 05.11.2020 за адресою знаходження спірного нерухомого майна встановлено, що будівля частково знищена. Також мається паркан, який обмежує вхід до будівлі збудований без згоди власника.

Позивачем до суду надано акт №1 від 07.08.2021 за підписами сусідів та постійних мешканців за адресою: АДРЕСА_1 , з якого вбачається, що спірною нежитловою будівлею користувався відповідач під видом власника з весни 2014 по жовтень-листопад 2020 без згоди власника майна, та ці дії призвели до порушення цілісності конструкції, та відповідач побудував паркан у дворі з залізними дверима, чим обмежив доступ до неї.

Згідно зі звітом про проведення технічного обстеження виготовленого ФОП ОСОБА_7 на замовлення позивача, встановлено, що за результатами проведеного технічного обстеження будівлі за адресою: АДРЕСА_1 , літ. Б-1 встановлено, що на даний час будівля перебуває у незадовільному стані ІІІ категорії, для забезпечення її безпечної експлуатації та безпеки життя і здоров`я людини необхідно виконати рекомендації щодо ремонту та відновлення прибудови вартістю 324623,57 грн. (а.с. 41, 47 зворотній бік).

За виготовлення вказаного звіту позивач сплатив кошти в розмірі 5000 грн.

Також суд встановив, що між позивачем та відповідачем договір оренди (найму) щодо спірного майна не укладався.

До суду надано довідку про вартість оренди об`єкта оцінки станом на 24.06.2021, відповідно до якої ринкова вартість оренди спірного майна за період 2017-2020 складає в загальному розмірі 62199 грн., та в межах строку позовних вимог вказана сума складає, як зазначає сам позивач в позові, 33 242 грн.

За виготовлення вказаної довідки позивачем сплачені кошти в розмірі 2700 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача матеріальної шкоди у сумі 324623,57 грн., суд першої інстанції виходив із того, що пошкодження належного позивачу нерухомого майна здійснено відповідачем ОСОБА_1 , що підтверджено матеріалами справи та не спростовано відповідачем.

Оскільки зазначені дії відповідача призвели до душевних страждань позивача, суд першої інстанції дійшов висновку про стягнення з ОСОБА_1 на користь позивача моральної шкоди в розмірі 15000,00 грн. та відмовив у задоволенні іншої частини позовних вимог.

Рішення суду першої інстанції оскаржується представником відповідача в частині задоволених вимог, в іншій частині не оскаржується, тому переглядається колегією суддів в оскаржуваній частині.

Колегія суддів не погоджується з висновками місцевого суду про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної і моральної шкоди, з огляду на таке.

Відповідно до статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, згідно з частиною другої цієї статті є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також втрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992, шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

Згідно роз`яснень, наданих у п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

В пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (далі - Постанова) роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

В пункті 9 Постанови визначено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема враховується характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом. Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків. Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки та шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Отже, позивач повинен довести не тільки протиправність поведінки відповідача, а й наявність самої шкоди та причинний зв`язок між поведінкою відповідача та заподіяною шкодою.

Аналогічні висновки містяться у постановах Верховного Суду при розгляді справ № 920/715/17 від 12.03.2019, № 640/3837/17 від 10.10.2018, № 638/14260/16 від 04.07.2018.

Згідно ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача у заподіянні шкоди. Разом з тим потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи й підлягають установленню при ухваленні судового рішення (чч.1, 2 ст.77 ЦПК України ).

Згідно зі ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Позивач не довів належними та допустимими доказами той факт, що належне йому майно було пошкоджено саме відповідачем ОСОБА_1 .

Матеріали справи не містять жодних належних, допустимих і достатніх доказів щодо вартості належного позивачу майна.

Звіт про проведення технічного обстеження майна, в якому визначено його вартість у сумі 324623,57 грн., не містить інформації про первісний стан майна, а отримані експертом дані ґрунтуються на стандартах та нормативних документах (додаток А до звіту), які є та були нечинними на момент складання такого звіту.

Покази свідків, допитаних у суді першої інстанції, не є належними і допустимими доказами на підтвердження вказаних обставин, оскільки вони знайомі як з позивачем, так і відповідачем, що може створити загрозу спотворення обставин або підміни доказів.

Факти, зафіксовані в Акті № 1, які відображають покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , не перевірені іншими доказами.

Постановою слідчого Київського ВП ГУНП в Харківській області від 28.12.2020, яка не скасована та є чинною, кримінальне провадження за №0002719 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 358 КК України, закрито на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України, в зв`язку зі встановленням відсутності в діях невстановлених осіб складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 358 КК України.

Вказаною постановою не встановлено винних дій відповідача ОСОБА_1 у пошкодженні належного позивачу майна.

Кримінальне провадження, яке внесено до ЄРДР за №0000523 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 356 КК України за фактом скоєння самоправних дій відносно ОСОБА_6 , не завершено, винних дій відповідача у пошкодженні належного позивачу майна ним також не встановлено

Отже в справі відсутні докази, які б доводили наявність у відповідача юридичного складу правопорушення щодо майнової шкоди.

Також позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що протиправними діями відповідача йому завдана моральна шкода, а також не доведено її розмір.

Отже позивач не довів наявності у діях відповідача усіх елементів цивільного правопорушення, а також не довів того, що саме відповідачем у цій справі завдано позивачу матеріальної і моральної шкоди внаслідок пошкодження майна.

Зазначене є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення місцевого суду в оскаржуваній частині про стягнення матеріальної і моральної шкоди, та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди у сумі 324623,57 грн і моральної шкоди у сумі 15000,00 грн.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 5100,00 грн.

Керуючись статтями 374 ч. 1 п.2, 376 ч. 3,4; 381-384,389-391 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Глотова Сергія Олександровича задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2022 року скасувати.

Ухвалити нове судове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної і моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати судового збору за подачу апеляційної скарги у сумі 5100,00 грн (п`ять тисяч сто гривень).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді С.Б.Бутенко

О.В.Прядкіна