справа № 166/1042/22
провадження № 2/166/11/23
РІШЕННЯ

іменем України

17 січня 2023 року смт.Ратне

Ратнівський районний суд Волинської області в складі головуючого судді Свистун О.М., за участю секретаря - Приймачук О.М., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

ОСОБА_1 29 листопада 2022 року звернувся в суд із позовом, в якому зазначив, що між ним та ОСОБА_2 18 листопада 2021 року було укладено договір позики, за умовами якого він передав останньому грошові кошти в сумі 7300 доларів США, а відповідач зобов`язався повернути вказані кошти у повному розмірі.

Факт отримання відповідачем коштів в позику останній підтвердив шляхом власноручного написання розписки.

Відповідач кошти повернув лише частково, в розмірі 400 доларів США.

Вказав, що неодноразово усно вимагав у відповідача повернення боргу в повному обсязі, а 10 травня 2022 року надіслав останньому рекомендованим листом (номер поштового відправлення 281) письмову претензію з вимогою негайно повернути кошти за договором. Проте ОСОБА_2 ухиляється від повернення вказаних коштів, таким чином взяті на себе зобов`язання не виконує.

Просить стягнути із ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики від 18.11.2021 в сумі 6900 доларів США та судові витрати.

У судове засідання сторони не з`явилися.

Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності та підтримання позовних вимог.

Відповідач у судове засідання не з`явився, в силу ч.5 ст.74 ЦПК України вважається таким, що належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи.

Суд, дослідивши письмові докази, дійшов висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Судом установлено, що між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини, які випливають із укладеного між ними договору позики.

У силу ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Згідно із ст.1047 цього ж Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

На підтвердження отримання у ОСОБА_1 ОСОБА_2 7300 доларів США останнім 18 листопада 2021 року надана розписка.

За правилами ч.ч.1, 2 ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Досліджена судом розписка конкретного терміну повернення боргу не містить, натомість у ній зафіксовано лише зобов`язання ОСОБА_2 повернути борг.

Відтак у силу ч.2 ст.1049 ЦК України позивач, маючи намір отримати від відповідача борг, мав пред`явити про це до останнього вимогу.

Пояснення позивача про неодноразові усні звернення до ОСОБА_2 із вимогою повернути борг в силу ст.76 ЦПК України доказом пред`явлення такої вимоги в контексті ч.2 ст.1049 ЦК України не є.

До позовної заяви ОСОБА_1 додано адресовану відповідачу претензію від 10.05.2022 про повернення боргу, яка, як вбачається із квитанції АТ «Укрпошта», рекомендованим листом із треккодом 281 скерована за місцем проживання ОСОБА_2 .

Проте відслідкувати рух вказаного поштового відправлення за даним кодовим ідентифікатором на сайті АТ «Укрпошта» неможливо. Не надав жодного доказу на підтвердження цієї обставини й позивач.

Визначальним за правилами ч.2 ст.1048 ЦК України є факт отримання позичальником вимоги позикодавця про повернення коштів.

Однак позивач даної обставини належними і допустимими доказами не довів.

Таким чином, з огляду на недоведеність позовних вимог у задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст.258, 259, 263-265, 279 ЦПК України, ст.ст.202, 207, 526, 634, 1046-1049 ЦК України, суд

ухвалив :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити за недоведеністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду через Ратнівський районний суд шляхом подачі апеляційних скарг в 30-денний строк з дня його складення.

Суддя Ратнівського

районного суду О.М.Свистун