Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Єдиний унікальний номер №943/1562/22

Провадження № 2/943/382/2023

17 березня 2023 року

Буський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Коса І. Б.,

за участю секретаря судового засідання Дутки С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Буську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа Красненська селищна рада Золочівського району Львівської області про визнання права власності на спадкове майно,-

в с т а н о в и в :

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися в суд із цим позовом. Просять визнати за ними право власності на спадкове майно 1/2 частина житлового будинку. В обґрунтування позовних вимог покликаються на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їхня матір ОСОБА_4 , якій за життя належала 1/2 частка житлового будинку. Позивачі вказують на те, що їхні батьки ОСОБА_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 за час перебування в шлюбі побудували житловий будинок, який в розумінні ст. 60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя померлих батьків. Батько позивачів ОСОБА_5 за життя отримав правовстановлюючий документ на будинок, згідно якого він є власником житлового будинку в цілому. ОСОБА_5 за життя посвідчив заповіт, розпорядившись усім своїм майном в користь онуки ОСОБА_3 . Позивачі не заперечують щодо спадкування останньою майна за заповітом, проте вказують на те, що їхньому батьку за життя належала тільки 1/2 частина житлового будинку. Враховуючи дану обставину, просять визнати, що частка ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок АДРЕСА_1 становить 1/2 частину житлового будинку. Позивачі є спадкоємцями за законом після смерті матері на означену 1/2 частину житлового будинку. Батько позивачів за життя від своїх спадкових прав на спадщину після смерті ОСОБА_4 відмовився, відповідно його частка у спадщині після її смерті відсутня та розподіляється порівну між дітьми померлої по 1/4 частині кожному. Оскільки матір за життя правовстановлюючий документ на свою частку у житловому будинку не отримала, позивачі не можуть оформити свої спадкові права в позасудовому порядку.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , їхній представник -адвокат Коченаш Ю.К. в судове засідання не з`явилися, направили суду заяви, в яких просять справу розглянути у їх відсутності та задовольнити позовні вимоги.

Відповідачка ОСОБА_3 та її законний представник ОСОБА_7 в судове засідання не з`явилися, направили суду заяву, в якій позовні вимог визнали.

Відповідач - Красненська селищна рада Золочівського району Львівської області явку свого повноважного представника суду не забезпечив, подав заяву про розгляд справи у відсутності представника селищної ради, щодо позову заперечили.

У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали та з`ясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Буського РУЮ Львівської області 13 лютого 2007 року стверджується, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце смерті смт. Красне Буського району Львівської області.

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданим та зареєстрованим Красненською селищною радою Золочівського району Львівської області 14.12.2021 року.

Батьки позивачів ОСОБА_5 та ОСОБА_4 за період перебування в шлюбі побудували за спільні кошти житловий будинок АДРЕСА_1 , який в розумінні ст.60 СК України є спільним сумісним майном подружжя.

Право власності на означений житловий будинок було зареєстровано за ОСОБА_5 , що стверджується Свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим Львівським ОДК БТІ та ЕО від 28 травня 2001 року на підставі рішення Красненської селищної ради від 07.04.2001 року № 81.

Шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстровано 04.08.1978 року, що стверджується свідоцтвом про шлюб, виданим повторно Відділом реєстрації актів цивільного стану Буського районного управління юстиції Львівської області від 13.02.2007 року, актовий запис про шлюб зроблено 04.08.1974 року за № 36 Красненською селищною радою Буського району Львівської області.

Із технічного паспорта на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, виготовленого ФОП ОСОБА_8 27.10.2022 року вбачається, що будинок 1991 року побудови, загальною площею 122,3 кв.м.

Рішенням Красненської селищної ради від 09.02.1989 року № 32 стверджується, що ОСОБА_4 було виділено у безстрокове користування земельну ділянку із земель селищної забудови в смт. Красне для будівництва індивідуального житлового будинку. Факт спорудження житлового будинку за час перебування в шлюбі батьків позивачів стверджується також накладними на придбання будівельних матеріалів, зокрема за 1990-1991 роки (тобто придбані ще за життя ОСОБА_4 за спільні кошти подружжя).

Після смерті ОСОБА_4 батько позивачів завершував документальну реєстрацію домоволодіння на своє ім`я, що стверджується Актом Державної технічної комісії про готовність закінчених будівництвом об`єктів садибної забудови до експлуатації від 27.04.2001 року, згідно якого встановлено, що будівництво було здійснено на підставі рішення від 09.02.1989 року № 32 (тобто те, на підставі якого ОСОБА_4 було виділено земельну ділянку під забудову житлового будинку) та рішенням Красненської селищної ради № 81 від 27.04.2001 року, яким визнано право власності на житловий будинок за ОСОБА_5 .

Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 є діти спадкодавця, позивачі у справі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , та чоловік ОСОБА_5 .

ОСОБА_5 у свій час відмовився від своїх спадкових прав після смерті дружини ОСОБА_4 , що стверджується наявною в матеріалах справи заявою складеною 02.02.2006 року, зареєстрованою секретарем Красненської селищної ради за № 25.

Як убачається з поданих документів, виділення частки із майна подружжя померлої ОСОБА_4 не відбулося, однак даний факт не позбавляє на сьогоднішній день позивачів спадкувати майно, на яке за законом мала право їхня матір, а саме на 1/2 частину житлового будинку.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_9 на час смерті матері був неповнолітнім, а саме досяг віку 16 років, отже в силу вимог ч. 4 ст. 1268 ЦК України, вважається таким, що фактично прийняв спадщину після її смерті.

Актом, складеним Красненською селищною радою Золочівського району Львівської області № 1494 від 08.11.2022 року стверджується, що позивач ОСОБА_1 на час смерті матері ОСОБА_4 , проживав разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивачка ОСОБА_2 на час смерті матері з нею не проживала, проте в силу вимог ч. 2 ст. 1272 ЦК України позивач ОСОБА_1 надає їй свою згоду на прийняття спадщини після смерті матері ОСОБА_4 .

Відповідно до ч. 2 ст. 1272 ЦК України, за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 стверджується, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 , його батьки: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 .

Із свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 вбачається, що ОСОБА_10 народилася ІНФОРМАЦІЯ_5 , її батьки: ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 підтверджується зміна прізвища позивачки з дошлюбного ОСОБА_11 на ОСОБА_12 .

Означеними свідоцтвами належним чином підтверджується родинний зв`язок між позивачами і спадкодавцем ОСОБА_4 та встановлюється їхня приналежність до спадкоємців першої черги за законом, згідно ст. 1261 ЦК України.

Батько позивачів ОСОБА_5 за своє життя розпорядився усім своїм майном в користь онуки ОСОБА_3 , склавши заповіт 23.03.2016 року, посвідчений секретарем Красненської селищної ради Буського району Львівської області зареєстрований в реєстрі за № 40.

Позивачі не заперечують щодо прийняття спадщини ОСОБА_3 та її частки не оспорюють.

Разом з цим, позивачі мають право на спадщину, що за життя належала їхній матері ОСОБА_4 , а саме на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 житловий будинок був побудований спадкодавцями за період перебування в шлюбі, їхні частки в майні є рівними.

Статтею 1220 ЦК України встановлено, що внаслідок смерті особи або оголошення її померлою відкривається спадщина, часом відкриття якої є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Згідно зі ст. 1216 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

У відповідності з ч. 1 ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини, з умовою чи із застереженням.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто.

Згідно з вимогами статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

За змістом ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

У відповідності до ст.ст. 69, 70 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними.

Отже, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 355 ЦК України майно, що перебуває у власності двох або більше осіб належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Згідно ст. 372 ЦК України майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Технічним паспортом на житловий будинок виготовленим ФОП ОСОБА_8 27.10.2022 року вбачається, що будинок 1991 року побудови, а саме побудований спадкодавцями за період перебування в шлюбі.

Договір про поділ будинку не укладався. Ніяких домовленостей про розмір часток між співвласниками не було. Отже, ця нерухомість є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, що відповідає вимогам ст. 60 СК України та частка померлої ОСОБА_4 у праві спільної сумісної власності на указаний будинок має становити 1/2 його частину.

Відповідно до ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Пунктом 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.

Відповідно до ч.5 пункту 3.4 Інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 «у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємцеві учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності».

Відповідно до ст.328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, враховуючи те, що нотаріусом відмовлено у вчинені нотаріальної дії щодо видачі позивачам свідоцтва про право на спадщину на частку у будинку після смерті матері, беручи до уваги, що позивачами спадщина згідно ч.4 ст.1268 Цивільного кодексу України прийнята у строки, вважаю, що позовні вимоги обґрунтовані, не суперечать закону і не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст.4-5,10, 12, 76-80, 89, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

позов задовольнити повністю.

Визнати, що частка ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у праві спільної сумісної власності подружжя на житловий будинок АДРЕСА_1 становить 1/2 частину житлового будинку.

Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в рівних частках по 1/4 кожному права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , яка становить 1/2 частку житлового будинку, що за життя належала ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Буський районний суд Львівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного тексту рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Учасники справи.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Позивачка: ОСОБА_2 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_7 .

Представник позивачів: адвокат Коченаш Юлія Констянтинівна, АДРЕСА_5 .

Відповідачка: ОСОБА_3 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_8 .

Законний представник неповнолітньої відповідачки ОСОБА_7 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_9 .

Третя особа: Красненська селищна рада Золочівського району Львівської області, 80560, смт.Красне, вул.І.Франка,2"а", Золочівського району Львівської області.

Повний текст рішення виготовлено 21.03.2023 року.

Суддя: І. Б. Кос