ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/6928/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2023 року Дарницький районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді Котвицького В.Л.,

за участю секретаря судового засідання Володька С.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника третьої особи Семенченко С.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за адресою: м. Київ, вул. О. Кошиця, 5а у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку в майні,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у серпні 2023 року звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку в майні.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що ОСОБА_1 проживала зі ОСОБА_4 однією сім`єю без реєстрації шлюбу тривалий час з травня 2006 року до березня 2022 року. Позивач та ОСОБА_4 прожили однією сім`єю понад 15 років, вели спільне господарство, допомагали один одному у побутових справах, мали спільний бюджет та виконували обов`язки один щодо одного та їхньої сім`ї. Позивач вважала ОСОБА_4 своїм чоловіком, а він її - своєю дружиною.

За час спільного проживання у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народилась спільна дитина - син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , крім того позивач та ОСОБА_4 на були у власність: чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_1 ; машиномісце № НОМЕР_1 на підземній автостоянці на АДРЕСА_2 ; автомобіль марки "TOYOTA", модель "LAND CRUISER PRADO", рік випуску - 2008; колір - чорний; номер шасі (кузова) - НОМЕР_2 .

ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_3 від 11.03.2022, виданого Кам`янець-Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №345.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина на зазначене майно.

Батьки ОСОБА_4 померли ще до відкриття спадщини, а тому ОСОБА_1 та їх із ОСОБА_4 спільний син ОСОБА_5 є єдиними особами, які претендують на майно ОСОБА_4 після його смерті.

У вересні 2022 року позивач направила ПН КМНО Скульській Т.А. заяву про прийняття спадщини від свого імені та імені свого сина ОСОБА_6 . Підставою для подання відповідної заяви був факт проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з травня 2006 року по день смерті останнього, за адресою: АДРЕСА_3 .

ПН КМНО Скульскою Т.А. 28.09.2022 було заведено спадкову справу № 15/2022 після смерті ОСОБА_4 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №70175681 від 28 вересня 2022 року.

Разом з тим, 12.05.2023 ПН КМНО Скульскою Т.А. листом роз`яснено позивачу, що для закликання її до спадкування за законом необхідно надати докази родинних та інших відносин зі спадкодавцем, зокрема, документи, що підтверджують факт проживання однією сім`єю із померлим не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Разом із цим, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений лише на підставі відповідного судового рішення у порядку передбаченому п. 5 ст. 315 ЦПК України.

Таким чином, для набуття статусу спадкоємця та захисту своїх спадкових та інших майнових прав позивач змушена звернутись до суду з вимогою про встановлення факту проживання зі спадкоємцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Крім того, позивач має на меті захистити у судовому порядку свої майнові права щодо майна, яке вона набула під час спільного проживання однією сім`єю зі спадкодавцем без реєстрації шлюбу, у зв`язку з чим нею заявляється вимога про визнання майна спільною сумісною власністю та визнання за позивачем права на 1/2 частку у ньому.

На підставі викладеного, позивач звернулась до суду із вказаним позовом у якому просила суд:

1. встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 в період з 01.05.2006 по 02.03.2022;

2. визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 наступне майно: квартиру АДРЕСА_1 , що складається з чотирьох житлових кімнат, загальною прощею 135,40 кв.м., реєстраційний №45371 від 13 лютого 2008 року; машиномісце № НОМЕР_1 на підземній автостоянці на Дніпровській набережній, 23 "Б" у місті Києві, реєстраційний №65161 від 27 січня 2010 року; автомобіль марки - TOYOTA, модель - LAND CRUISER PRADO, рік випуску - 2008; колір - чорний; номер шасі (кузова) - НОМЕР_2 ;

3. визнати за ОСОБА_1 право власності на: 1/2 ідеальну частку квартири АДРЕСА_1 , що складається з чотирьох житлових кімнат, загальною прощею 135,40 кв.м., реєстраційний №45371 від 13 лютого 2008 року; 1/2 ідеальну частку машиномісця № НОМЕР_1 на підземній автостоянці на Дніпровській набережній, 23 "Б" у місті Києві, реєстраційний №65161 від 27 січня 2010 року; 1/2 ідеальну частку автомобіля марки - TOYOTA, модель - LAND CRUISER PRADO, рік випуску - 2008; колір - чорний; номер шасі (кузова) - НОМЕР_2 .

Ухвалою суду від 11.09.2023 відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 17.10.2023 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити з підстав викладених у відзиві.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився, відзиву на позов не подав.

Представник третьої особи вирішення спору залишила на розсуд суду.

У судовому засіданні опитано відповідача малолітнього ОСОБА_7 , який пояснив суду, що він з батьками усе життя прожив у квартирі на Дніпровській набережній, разом з батьками їздив відпочивати, сім`я у них була хороша, мама з татом перебували у дружніх сімейних відносинах.

У судовому засіданні у якості свідка допитано ОСОБА_8 (сусідка позивача), яка повідомила суду, що познайомилась із ОСОБА_1 та ОСОБА_4 у 2008 році, коли ті купили квартиру по сусідству зі свідком, вони із свідком приятельськи спілкувались, мали сусідські відносини. ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали разом, як нормальна дружня сім`я, в них у 2011 році народився син.

У судовому засіданні у якості свідка допитано ОСОБА_9 (хрещена мати відповідача), яка повідомила суду, що з позивачем познайомилась приблизно у 2001 році на роботі, позивач була її клієнткою. Згодом свідок познайомилась із чоловіком позивача - ОСОБА_10 , це було у 2003 році. Після чого почали товаришувати сім`ями, свідок стала хрещеною матір`ю спільного сина ОСОБА_1 та ОСОБА_4 - ОСОБА_6 (відповідача у справі). Свідок була дуже здивована, коли дізналась, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не одружені. Свідку відомо, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 спочатку проживали на Оболоні, а десь у 2008 році переїхали на Дніпровську набережну. Свідок вказала, що було точно видно, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживають разом, як сім`я, проживали як чоловік та дружина, обидва працювали.

У судовому засіданні у якості свідка допитано ОСОБА_11 (батько позивача), який повідомив суду, що з ОСОБА_4 познайомився у 2006 році, коли їх познайомила його дочка (позивач у справі). ОСОБА_4 одразу сподобався свідку, вони були як одна єдина сім`я, нічого поганого про нього свідок сказати не може. Свідок часто їздив у гості до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на Оболонь, ніколи не бачив між ними скандалів та свідок не цікавився чому ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не зареєстрували шлюб, крім того мали спільну дитину - ОСОБА_6 . Свідок засвідчив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 переїхали у квартиру на Дніпровській набережній як сім`я , мали спільний побут, жили дружнього до самої смерті ОСОБА_10 .

У судовому засіданні у якості свідка допитано ОСОБА_12 (в дружніх відносинах з позивачем), який повідомив суду, що вже приблизно 20 років знає ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , був у них в гостях на Харківському масиві, на той час вже народився їх спільний син ОСОБА_6 . В них була сімейна атмосфера, обидва працювали, жили як сім`я. Свідок був дуже здивований, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не одружені офіційно.

Заслухавши учасників процесу, опитавши відповідача та допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Статтею 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_4 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 від 11.03.2022, виданого Кам`янець-Подільським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Кам`янець-Подільському районі Хмельницької області Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький), актовий запис №345, після смерті якого відкрилася спадщина, що складається з наступного майна: квартири АДРЕСА_1 , що складається з чотирьох житлових кімнат, загальною прощею 135,40 кв.м., реєстраційний №45371 від 13 лютого 2008 року; машиномісця № НОМЕР_1 на підземній автостоянці на Дніпровській набережній, 23 "Б" у місті Києві, реєстраційний №65161 від 27 січня 2010 року; автомобіля марки - TOYOTA, модель - LAND CRUISER PRADO, рік випуску - 2008; колір - чорний; номер шасі (кузова) - НОМЕР_2 .

За життя ОСОБА_4 проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_1 у період з 01.05.2006 по 02.03.2022, що також підтверджується показами свідків.

За час спільного життя у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син - ОСОБА_5 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 11.04.2023, виданим Оболонським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), актовий запис 3726.

Позивач та відповідач є єдиними спадкоємцями померлого ОСОБА_4 .

У вересні 2022 року позивач направила ПН КМНО Скульській Т.А. заяву про прийняття спадщини від свого імені та імені свого сина ОСОБА_6 . Підставою для подання відповідної заяви був факт проживання позивача із спадкодавцем однією сім`єю без реєстрації шлюбу з травня 2006 року по день смерті останнього, за адресою: АДРЕСА_3 .

ПН КМНО Скульскою Т.А. 28.09.2022 було заведено спадкову справу № 15/2022 після смерті ОСОБА_4 , що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №70175681 від 28 вересня 2022 року.

Разом з тим, 12.05.2023 ПН КМНО Скульскою Т.А. листом роз`яснено позивачу, що для закликання її до спадкування за законом необхідно надати докази родинних та інших відносин зі спадкодавцем, зокрема, документи, що підтверджують факт проживання однією сім`єю із померлим не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Разом із цим, факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений лише на підставі відповідного судового рішення у порядку передбаченому п. 5 ст. 315 ЦПК України.

У зв`язку з чим позивач звернулась до суду із вказаним позовом, визначивши відповідачем свого малолітнього сина - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до ст. 6 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.

Формат участі дитини у сімейних спорах безперечно залежить від її віку.

У рамках цивільного судочинства права та інтереси дитини можуть представляти: законні представники (ст. 154 СК України, ст. 242 ЦК України, ст. 59 ЦПК України): батьки; усиновлювачі, опікуни/піклувальники; особи за дорученням законних представників (ч. 3 ст. 59 ЦПК України); інші особи, визначені законом (служби у справах дітей, органи опіки та піклування - ст. 56 ЦПК України).

Батьки як законні представники дитини наділені правом захищати права та інтереси дитини в першу чергу.

Відповідно до ст. 154 СК України визначено, що батьки мають право на самозахист своєї дитини, повнолітніх дочки та сина. Батьки мають право звертатися до суду, органів державної влади, органів місцевого самоврядування та громадських організацій за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень.

Однак законні представники не завжди можуть, вміють та хочуть захищати інтереси дітей.

У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 ЄСПЛ наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54).

Законом передбачена можливість законних представників доручати ведення справи в суді іншим особам (ч. 3 ст. 59 ЦПК України). Законні представники мають право доручити ведення справи щодо захисту прав дитини адвокату.

Робота адвоката у справах, де зачіпаються інтереси дитини, повинна проводитися так, щоб інтереси дитини були враховані найкращим чином. У судовій практиці трапляється, що батьки чи інші законні представники дитини не завжди діють в інтересах своїх дітей, або власні інтереси цих осіб перебувають у конфлікті з інтересами дитини. У таких випадках адвокат, звичайно, повинен діяти в інтересах клієнта, однак так само і в інтересах дітей.

Зокрема, ст. 37 Правил адвокатської етики, затверджених Звітно-виборним з`їздом адвокатів України від 09.06.2017, зі змінами, затвердженими З`їздом адвокатів України 15.02.2019, встановлено, що якщо клієнт є неповнолітнім, й інтереси клієнта, відповідно, представляє законний представник (або опікун, піклувальник), який свідомо для адвоката діє на шкоду законним інтересам неповнолітнього (підопічного), адвокат повинен відмовитись від прийняття (або, відповідно, продовження виконання) доручення, яке може завдати шкоди інтересам неповнолітнього (підопічного); вжити всіх доступних йому заходів для захисту законних інтересів клієнта; поставити органи опіки та піклування до відома щодо зазначених дій опікуна (піклувальника) недієздатного (обмежено дієздатного) клієнта або законних представників (опікуна) неповнолітнього.

Договір про надання правничої допомоги може укладатись клієнтом або на користь клієнта іншою особою, яка діє в його інтересах. Тобто батьки чи інші законні представники неповнолітньої особи можуть укласти з адвокатом договір про надання правничої допомоги дитині.

Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 59 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Законні представники можуть доручати ведення справи в суді іншим особам.

З огляду на викладене, оскільки із визначеного кола учасників судового процесу у вказаній справі, законним представником малолітнього відповідача ОСОБА_7 є його мати ОСОБА_1 - позивач у справі, вбачається, що ОСОБА_1 у вказаній справі не може представляти законні інтереси малолітнього відповідача, оскільки це породжує конфлікт інтересів.

Разом з тим, згідно ч. 3 ст. 63 ЦПК України у разі якщо законний представник не має права вести справу в суді з підстав, встановлених законом, суд за поданням органу опіки та піклування замінює законного представника.

Суд може призначити або замінити законного представника за клопотанням малолітньої або неповнолітньої особи, якщо це відповідає її інтересам (ч. 4 ст. 63 ЦПК України).

Однак, представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, будучи обізнаним про зазначену ситуацію, яка виникла під час розгляду вказаної справи, відповідного клопотання про заміну законного представника малолітнього відповідача ОСОБА_7 до суду не подав.

Так само, в ході розгляду справи від малолітнього відповідача ОСОБА_7 клопотання про призначення або заміну законного представника не надходило.

З системного тлумачення норм ч.ч. 3 та 4 ст. 63 ЦПК України слідує, що суд позбавлений імперативної можливості призначити законного представника без відповідного подання органу опіки та піклування або клопотання малолітнього учасника справи.

В усіх спорах, які стосуються захисту прав та інтересів дітей суд та усі залучені державні органи, а також приватні особи мають керуватися якнайкращими інтересами дитини.

При цьому Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної асамблеї ООН 20.11.1989, проголошено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Національне законодавство також відображає принцип пріоритетності прав та інтересів дитини, зокрема, ст. 7 СК України закріплено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

При цьому Закон України «Про охорону дитинства» визначає, що забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Впродовж останніх років Верховний Суд (далі - ВС) неодноразово наголошував на тому, що дитина має бути заслухана, а її думка врахована судом.

У розрізі зазначеного суди першої та апеляційної інстанцій наразі у більшості справ ставлять на обговорення питання заслуховування думки дитини, ініціюючи його самостійно або задовольняючи клопотання батьків з цього приводу. При цьому, у кожній конкретній ситуації опитування дитини здійснюється із врахуванням її віку та можливості висловити її думку. На практиці, не обов`язково дитині має виповнитися десять років, щоб вона могла бути заслуханою у суді, думка дітей молодших за віком також всебічно з`ясовується та встановлюється судами за допомогою різних механізмів, про які мова йтиме нижче.

У контексті віку дитини при її опитуванні ВС у постанові від 25.03.2019 у справі № 165/2240/16-ц (провадження № 61-29942св18) зауважив, що при вирішенні питань, які стосуються її життя, дитині, здатній сформулювати власні погляди, має бути забезпечено право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що її стосуються, причому поглядам дитини надається належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Також у постанові ВС від 28.10.2020 у справі № 241/47/19 (провадження № 61-5726св20) зауважено, що з досягненням віку десяти років у дитини з`являється право не лише бути вислуханою і почутою, а й брати активну участь у вирішенні своєї долі.

Разом з тим, у постанові ВС від 23.05.2018 у справі № 682/966/17 (провадження № 61-14940св18) зроблено висновок про те, що якщо дитина малолітнього віку, судове рішення не може бути скасоване лише з тих підстав, що думка дитини не була з`ясована.

Отже, судами всебічно приділяється увага думці дитини та висловленим нею бажанням, ці питання з`ясовуються на підставі різних доказів, в тому числі, шляхом опитування дитини. При цьому, суди зважають і на різноманітні супутні фактори, які можуть мати вплив на висловлений дитиною інтерес, а тому думка дитини не є абсолютною та оцінюється у сукупності із іншими доказами.

Однією із процедур, у межах яких з`ясовується думка дитини, є опитування дитини, яке здійснюється судами. Ця процедура є однією із найбільш врегульованих та застосовних наразі.

Так, Цивільний процесуальний кодекс України (далі - ЦПК України) у статті 232 визначає, що допит малолітніх або неповнолітніх свідків проводиться в присутності батьків, усиновлювачів, опікунів, піклувальників, якщо вони не заінтересовані у справі, або представників органів опіки та піклування, а також служби у справах дітей.

Під час розгляду справи, судом було забезпечено проведення представником Служби у справах дітей опитування малолітнього відповідача ОСОБА_7 на предмет суті позовних вимог.

Під час опитування ОСОБА_5 повідомив, що він знає про розгляд вказаної справи у суді, йому про це розповіла мати (позивач у справі). Також, ОСОБА_6 розповів про відносини з мамою, батьком та старшим братом, зазначивши, що батьки жили разом дружно у сімейних відносинах, ОСОБА_6 із батьками та старшим братом, з яким у нього також хороші відносини, часто їздили разом відпочивати.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими та електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12.ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1, 2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Судом встановлено, що позивачем подано до суду позов з порушенням норм процесуального права, оскільки позивач будучи законним представником малолітнього відповідача, яка не має права вести дану справу у суді, не забезпечила належного представництва прав та інтересів малолітнього ОСОБА_7 під час розгляду даної справи, визначивши йому процесуальний статус відповідача. Також не надходило до суду відповідного клопотання про заміну законного представника і від представника Служби у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації або малолітнього відповідача ОСОБА_7 .

За таких підстав, в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у повному обсязі.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З огляду на відхилення позовних вимог судові витрати стягненню з відповідача не підлягають.

Керуючись статтями 10, 12, 13, 76-81,141, 263-265, 280-284, 289 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, про встановлення факту проживання однією сім`єю, визнання майна спільною сумісною власністю та визнання права власності на частку в майні - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо у судовому засіданні було проголошено лише вступну і резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, цей строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Суддя В.Л. Котвицький