КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи № 756/4390/22 Головуючий у суді першої інстанції - Діденко Є.В.
Номер провадження № 22-ц/824/4193/2023 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Яворського М.А. (суддя-доповідач), Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

розглянувши цивільну справу в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 серпня 2022 року та на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

В червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» про стягнення коштів, відповідно до якого просила стягнути з відповідача на її користь грошові кошти за договором № 061ВП/01/2022 про надання медичної допомоги (спостереження вагітності) від 26 січня 2022 року в розмірі 41 046 грн та грошові кошти за неінвазивний тест в розмірі 12 800 грн, а всього 53 846 грн, а також покласти на відповідача судові витрати.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 26 січня 2022 року між сторонами ОСОБА_1 та ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» був укладений Договір №061ВП/01/2022 про надання медичної допомоги (спостереження вагітності), відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачці медичну допомогу, яка полягає у проведенні циклу амбулаторного спостереження вагітності пацієнта згідно діючих нормативних документів та стандартів у галузі охорони здоров`я, а позивачка зобов`язалась прийняти, виконувати і сплатити послуги на умовах договору.

Вказано, що вартість медичної допомоги відповідно до п. 5.2 Договору, склала 41 046 грн та була сплачена позивачкою на підставі рахунку-фактури в повному обсязі. Крім того, відповідачем було запропоновано позивачці пройти додаткове обстеження «Неінвазивний тест на визначення хромосомних аномалій плоду по крові вагітної жінки …» вартістю 12 800 грн, який позивачка сплатила також в повному обсязі на підставі рахунку-фактури, і 24 лютого 2022 року здала матеріал для аналізу в рамках скринінгу 1 триместру. Запис на УЗД 26 лютого 2022 року скасовано за ініціативи відповідача. Після цього, відповідач припинив надавати позивачці медичну допомогу, на численні звернення позивачка отримала відповідь, що тест не змогли завершити до початку воєнних дій, на сайті відповідача було розміщено повідомлення про тимчасове призупинення роботи Пологового будинку «Лелека» і Жіночої консультації. Зв`язатись телефоном з відповідачем також було неможливо. В порушення умов договору відповідач не повідомив позивачку про неможливість виконання договору. Внаслідок бездіяльності відповідача, позивачка у стані вагітності залишилась без медичного супроводу та спостереження.

Позивачка зазначала, що 07 березня 2022 року у месенджері «Facebook» надіслала повідомлення відповідачу про направлення результатів тесту та повернення коштів. 16 березня та 01 червня 2022 року позивачка направляла відповідачу повідомлення про припинення договору і повернення сплачених коштів, але відповіді не отримала. Для подальшого спостереження вагітності позивачка була змушена звернутись за медичною допомогою до іншої медичної установи, а відповідач кошти так і не повернув.

Враховуючи вищевикладене, позивачка ОСОБА_1 просила задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 04 серпня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором №061ВП/01/2022 про надання медичної допомоги (спостереження вагітності) від 26 січня 2022 року в розмірі 39 246 грн та грошові кошти за неінвазивний тест в розмірі 12 800 грн, а всього 52 046 грн. В задоволенні інших вимог - відмовлено.

Додатковим рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18 серпня 2022 року стягнуто з ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на користь ОСОБА_1 судові витрати в загальному розмірі 10 662,63 грн, які складаються з 962,63 грн - суми судового збору та 9 700 грн витрат на правову допомогу.

Не погоджуючись із вказаними судовими рішенням, ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» подало апеляційну скаргу, відповідно до якої вказано, що позивач посилалась на повне невиконання умов договору та завідомо ввела суд в оману, зазначивши, що відповідач медичну допомогу позивачу не надавав.

Вказано, що на підтвердження надання медичної допомоги ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» було надано до суду в якості доказу витяг з електронної медичної картки ОСОБА_1 , а саме акт здачі-приймання робіт (наданих послуг) від 15 липня 2022 року з вказаною вартістю отриманих позивачем медичних послуг: лабораторних та ультразвукових досліджень, консультацій, на суму 17 630 грн.

Таким чином, апелянт вважає, що сума послуг, які були надані позивачу у відповідності до умов договору спостереження, у зв`язку із настанням форс-мажорних обставин складає : 39 246 - 17 630 = 21 616 грн.

В апеляційній сказі апелянтом також зазначено, що товариство не заперечує факт того, що згідно умов договору спостереження, послуги не були надані в повному обсязі позивачу, а також що не було надано послугу «Неінвазивний тест на визначення хромосомних аномалій плоду по крові вагітної жінки …» вартістю 12 800 грн.

Разом з тим, апелянт наголошує, що невиконання зобов`язань за договором сталось у зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України та введенням воєнного стану в Україні. Апелянт вважає, що у зв`язку із форс-мажорними обставинами та дією воєнного стану, зобов`язання сторін продовжуються на цей період. Тому відповідач вбачає підстави для відмови у задоволенні позовних вимог позивача саме з огляду на передчасність такого звернення у зв`язку із відсутністю порушеного у позивача права з огляду на дію форс-мажорних обставин на території України.

Враховуючи вищевикладене, ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» просить скасувати повністю рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 серпня 2022 року та додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18 серпня 2022 року й ухвалити по справі нове судове рішення, яким залишити позовну заяву ОСОБА_1 без задоволення.

03 жовтня 2022 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 засобами поштового зв`язку подала відзив на апеляційну скаргу ТОВ «Пологовий будинок «Лелека», відповідно до якого наголошує, що ОСОБА_1 не отримала медичну допомогу за укладеним договором від відповідача. Вказано, що позивач оплатила в повному обсязі послуги, які передбачені договором № 061ВП/01/2022 про надання медичної допомоги (спостереження вагітності) від 26 січня 2022 року в розмірі 41 046 грн та грошові кошти за неінвазивний тест в розмірі 12 800 грн, однак взяті на себе зобов`язання відповідачем виконано не було. Наголошено, що умовами договору передбачено цикл амбулаторного спостереження вагітності позивача, вартість послуг визначена саме за цикл послуг в цілому.

У відзиві також зазначено, що у порушення умов п.6.6. укладеного договору, відповідачем по справі не було повідомлено позивача про неможливість виконання умов договору.

Внаслідок бездіяльності відповідача фактично позивач, перебуваючи в стані вагітності, з 24 лютого 2022 року залишилась без медичного супроводу та спостереження.

Також представник ОСОБА_2 звертає увагу, що обставини форс-мажору звільняють сторону від відповідальності за порушення зобов`язання, а не від виконання зобов`язання в цілому.

Крім того, п.9.1. укладеного договору передбачено, що отримання медичних послуг підтверджується актом приймання-передачі наданих послуг, однак між сторонами не було підписано жодного акту, а тому твердження апелянта про надані послуги на суму 17 630 грн є необґрунтованими та не підтвердженими доказами.

В поданому відзиві представник ОСОБА_2 також просить стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, які були понесені під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 15 000 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

У відповідності до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції, а також додаткове рішення в повній мірі відповідають вказаним вимогам закону виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував своє рішення тим, що саме відповідач був зобов`язаний надати суду докази часткового виконання ним умов договору, з огляду на заперечення позивачкою цього факту. Проте, будь-яких належних доказів надання на користь позивачки медичних послуг на суму 17630,00 грн відповідач суду не надав. Вказано, що суд не приймає до уваги Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 15 липня 2022 року, оскільки на ньому відсутній підпис ОСОБА_1 про прийняття цих послуг, докази того, що відповідач будь-яким чином надавав вказаний акт позивачці для ознайомлення і підписання, суду також надано не було. Будь-які інші докази, які би підтверджували реальність вказаних у Акті послуг та факт їх надання позивачці, відповідач суду не подав. Вказано, що відповідачем також ніяким чином не обґрунтовані суми вартості послуг, вказані в Акті, зокрема, щодо їх затвердження у встановленому порядку на час укладення договору і прийняття позивачкою.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач не довів часткове виконання умов договору у тому обсязі, на який він посилається, а тому суд дійшов висновку про повне невиконання ним умов договору про надання медичних послуг.

Крім того, ухвалюючи додаткове рішення у даній справі, суд першої інстанції зазначив, що обґрунтованим і підтвердженим обсягом наданої правової допомоги суд вважає 5 годин роботи адвоката, що включає складення, оформлення і подання позову, участь у двох судових засіданнях. Вказано, що оскільки суд визнав обґрунтованим лише половину заявленого адвокатом витраченого часу на надання правової допомоги, а також враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, то до стягнення підлягає сума у розмірі 9 700 грн.

Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 26 січня 2022 року між позивачкою ОСОБА_1 (Пацієнт) та відповідачем ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» (Медичний заклад) було укладено Договір № 61ВП/01/2022 про надання медичної допомоги (спостереження вагітності) «пакет базовий +» з 6 тижнів до пологів (далі - Договір) відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачці медичну допомогу, яка полягає у проведенні циклу амбулаторного спостереження вагітності пацієнта згідно діючих нормативних документів та стандартів у галузі охорони здоров`я, а позивачка зобов`язалась прийняти, виконувати і сплатити послуги на умовах договору (а.с.12-14).

Відповідно до положень п.п.5.2, 5.3 Договору, вартість медичної допомоги складає 41 046,00 грн, та сплачується одноразово у формі 100 % передоплати у момент підписання даного договору.

Відповідно до п. 4.1.1 Договору, медичний заклад зобов`язаний надати якісну і кваліфіковану медичну допомогу, а також провести всі діагностичні та лікувальні заходи відповідно до даного Договору.

Згідно з пунктом 4.4.2 Договору, пацієнт має право відмовитись від подальшого лікування.

Пунктами 6.4, 6.5 Договору передбачено, що сторони не несуть відповідальність за невиконання або неналежне виконання цього Договору у разі виникнення особливих обставин з об`єктивних причин (форс-мажорні обставини), які сторони не могли передбачити і що перешкоджають сторонам виконати свої обов`язки. До таких обставин віднесено, зокрема війну та воєнні дії.

Відповідно до п. 6.6 Договору, сторона яка не може виконувати свої договірні відносини, внаслідок обставин, зазначених у п. 6.5 Договору повинна проінформувати про це іншу сторону не пізніше 15 календарних днів, а також належним чином цей факт підтвердити.

Пунктом 7.1 Договору визначено, що договір набирає чинності з моменту його підписання та сплати пацієнтом суми, передбаченої п. 5.2 Договору і діє до пологів пацієнта.

Згідно з п. 8.1.2 Договору, він може бути достроково припинений з ініціативи пацієнта за умови письмового повідомлення медичного закладу із зазначенням причин. В такому випадку договір вважається розірваним через 5 робочих днів з моменту отримання повідомлення пацієнта. В такому випадку пацієнту на його вимогу повертається сплачена сума вартості Договору, що зазначена в п.5.2 даного договору, за винятком вартості фактично наданої медичної допомоги пацієнту за договором.

У Додатку №1 до договору визначений перелік медичних послуг, які входять до предмету договору (а.с.15-16).

Крім того, 26 січня 2022 року між позивачкою та ПрАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в особі агента ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» укладено Договір добровільного медичного страхування №7619/999/318/210003286, відповідно до умов якого позивачка застрахувалась на випадок настання страхових випадків, передбачених договором, сума страхового платежу - 1800,00 грн.; вигодонабувачем визначено ТОВ «Пологовий будинок «Лелека»; строк дії договору - до 21 липня 2022 року (а.с.69-71).

Згідно з рахунком-фактурою № 30291 від 26 січня 2022 року сума для оплати амбулаторного спостереження за пакетом «Базовий +» складає 39 246 грн. 00 коп., сума страхового платежу «Захищена вагітність» складає 1800 грн. 00 коп., всього 41 046 грн (а.с.20).

Згідно з касовим чеком № 27481 від 27 січня 2022 року позивачка сплатила загальну суму 41 046 грн, з якої 39 246 грн - амбулаторне спостереження вагітних, та 1800 грн - страховий платіж «Захищена вагітність» (а.с.21).

Відповідно до рахунку-фактури № 30917 від 17 лютого 2022 року, сума для оплати «Неінвазивного тесту» складає 12 800 грн, на ньому міститься відмітка «Сплачено 17 лютого 2022 року» (а.с.22).

Згідно з роздруківкою із сайту в мережі Інтернет, містяться відомості про тимчасове зупинення роботи Пологового будинку «Лелека» (а.с.23-24).

В подальшому, 07 березня 2022 року позивачка зверталась до відповідача у месенджері «Facebook» з питанням отримання результатів тесту та повернення коштів, на що отримала відповідь, що біля пологового будинку ведуться бойові дії, зв`язок втрачено, а 09 березня 2022 року на електронну пошту позивачка отримала відповідь про неможливість надання їй результатів тесту (а.с.25-31).

Згідно з роздруківкою з сайту електронної пошти, 16 березня 2022 року позивачка зверталась із вимогою щодо повернення коштів у зв`язку невиконанням договору, та 01 квітня 2022 року отримала відповідь про неможливість отримання результатів дослідження, запропоновано повторно здати матеріал. На вказану пропозицію позивачка відмовилась, просила повернути кошти за договором та за дослідження. 02 квітня 2022 року отримала відповідь, що її запит прийнято. Також, 01 квітня 2022 року відповідач направив на електронну адресу позивачки повідомлення про призупинення роботи пологового будинку у зв`язку з бойовими діями, запропоновано подальше спостереження у жіночій консультації (а.с.35-37).

Письмове повідомлення про припинення договору і повернення коштів було 01 червня 2022 року та 09 червня 2022 року направлено на електронну пошту відповідача, а також отримано відповідачем 11 червня 2022 року засобами поштового зв`язку (а.с.43-45).

Відповідно до копій наданих медичних документів, позивачка ОСОБА_1 зверталась 09 березня 2022 року для проведення медичних досліджень до іншої медичної установи (а.с.46).

Згідно з актом здачі-приймання робіт (надання послуг) від 15 липня 2022 року, міститься перелік медичних досліджень із зазначенням їх вартості на загальну суму 17 630 грн. На акті відсутній підпис ОСОБА_1 про прийняття послуг, відомості про надання акту позивачці також відсутні (а.с.72).

У наданому листі Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1 вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору (а.с.67).

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до положень ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до положень статті 610-611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (статті 617 ЦК України).

Статтею 901 ЦК України визначено, що за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до статті 907 ЦК України договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або за домовленістю сторін. Порядок і наслідки розірвання договору про надання послуг визначаються домовленістю сторін або законом.

Так, судом встановлено та сторонами по справі не заперечується факт того, що між позивачем та відповідачем було укладено Договір № 61ВП/01/2022 про надання медичної допомоги (спостереження вагітності) «пакет базовий +» з 6 тижнів до пологів відповідно до умов якого відповідач (медичний заклад) зобов`язався надати позивачці медичну допомогу, яка полягає у проведенні циклу амбулаторного спостереження вагітності пацієнта згідно діючих нормативних документів та стандартів у галузі охорони здоров`я, а позивачка зобов`язалась прийняти, виконувати і сплатити послуги на умовах договору.

Матеріалами справи також підтверджується, що позивач ОСОБА_1 сплатила повну вартість послуг, відповідно до умов укладеного договору, а саме у розмірі 41 046 грн, а також здійснила оплату 12 800 грн за Неінвазивний тест на визначення хромосомних аномалій плоду по крові вагітної жінки (а.с.21-22).

Разом з тим, подаючи апеляційну скаргу ТОВ «Пологовий будинок Лелека» вказує на те, що ним було надано частину послуг позивачу по справі ОСОБА_1 на загальну суму 17 630 грн.

На підтвердження вказаних обставин відповідачем було надано Акт здачі-приймання робіт (надання послуг) від 15 липня 2022 року, який міститься перелік медичних досліджень із зазначенням їх вартості на загальну суму 17 630 грн.

Однак, як вірно зазначив суд першої інстанції, вказаний акт не містить підпису ОСОБА_1 про прийняття послуг, а тому не може вважатися належним та допустимим доказом на підтвердження вказаних обставин.

Крім того, як вбачається із протоколу судового засідання від 04 серпня 2022 року, представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що вказаний вище акт здачі-приймання робіт (надання послуг) не надавався позивачу на підпис (а.с.90).

Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Щодо посилання апелянта на обставини непереборної сили, а саме військова агресія російської федерації проти України, то апеляційний суд керується наступним.

Так, відповідачем було надано лист Торгово-Промислової палати України від 28 лютого 2022 року № 2024/02.0-7.1, де вказано, що військова агресія російської федерації проти України з 24 лютого 2022 року є обставиною непереборної сили для суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по договору (а.с.67).

Визначення обставин непереборної сили міститься в Законі України «Про торгово-промислові палати в Україні».

Відповідно до положень ч.2 ст.14-1 вказаного вище закону Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.

Частиною першою цієї статті встановлено, що Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб`єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 19 серпня 2022 року у справі №908/2287/17, зазначив, що сертифікат видається торгово-промисловою палатою за зверненням однієї зі сторін спірних правовідносин (сторін договору), яка (сторона) оплачує (за винятком суб`єктів малого підприємництва) послуги торгово-промислової палати. Водночас інша сторона спірних правовідносин (договору) позбавлена можливості надати свої доводи і вплинути на висновки торгово-промислової палати (пункт 75).

Таке засвідчення форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) може вважатися достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин для сторін договору, якщо вони про це домовилися, але не пов`язує суд у випадку виникнення спору між сторонами щодо правової кваліфікації певних обставин як форс-мажорних (пункт 76).

Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами (подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (пункт 77).

Разом з тим, для звільнення себе від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) відповідач зобов`язаний був надати не лише сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), (в даному випадку лист Торгово-промислової палати України), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, зокрема, підтвердити, що за місцем знаходженням ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» відбувались бойові дії, медичний заклад не мав можливості здійснювати свою діяльність й позивач ОСОБА_1 , у зв`язку із вказаним, не змогла отримати послуги по спостереженню вагітності.

Сторони погодили порядок та строки засвідчення таких обставин. Зокрема, визначили, що сторона, для якої настали форс-мажорні обставини, зобов`язана, зокрема, повідомити іншій стороні не пізніше 15 календарних днів з моменту виникнення таких обставин. І прямо обумовили, що даний факт має бути належним чином засвідченим.

Так, відповідачем не було дотримано умов укладеного сторонами договору від 26 січня 2022 року, зокрема, п. 6.6 Договору, в якому зазначено, що сторона, яка не може виконувати свої договірні відносини, внаслідок обставин, зазначених у п. 6.5 Договору (форс-мажорні обставини) повинна проінформувати про це іншу сторону не пізніше 15 календарних днів, а також належним чином цей факт підтвердити.

Разом з тим, ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» не виконало своїх зобов`язань й не повідомило позивача ОСОБА_1 за 15 календарних днів про існування обставин непереборної сили (у випадку їх наявності) й неможливість виконання взятих на себе зобов`язань.

Матеріалами справи підтверджено, що саме позивачка по справі ОСОБА_1 була ініціатором листування з відповідачем по справі.

За відсутності належним чином підтвердженого факту повідомлення ОСОБА_1 про настання форс-мажорних обставин, апеляційний суд доходить висновку, що відповідачем було порушено умови укладеного сторонами договору.

Крім того, апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до статті 617 ЦК України обставини непереборної сили, звільняють сторони лише від відповідальності за невиконання умов договору, проте не звільняють від виконання самого зобов`язання та наслідків його припинення.

Разом з тим, як вірно вказав суд першої інстанції, у цій справі позивачкою не порушується питання відповідальності за невиконання зобов`язань, а заявлені вимоги про повернення коштів у зв`язку з припиненням зобов`язання на умовах, передбачених договором. Тому, наявність форс-мажорних обставин у відповідача, не позбавляє позивачку права на повернення сплачених нею грошових коштів з підстав припинення зобов`язання та ненадання відповідних послуг.

Разом із поданою апеляційною скаргою апелянтом було надано прейскурант послуг ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» від 04 січня 2022 року (а.с.157-171).

Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до положень статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Враховуючи зазначене, нові докази, які додані до апеляційної скарги, а саме прейскурант послуг ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» від 04 січня 2022 року не може бути врахований апеляційним судом, оскільки докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, проте представником апелянта не було наведено жодного аргументу щодо причин неможливості подання зазначених доказів до суду першої інстанції.

Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд доходить висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального і процесуального права, а тому й відсутні підстави для його скасування.

В частині оскарження апелянтом додаткового рішення суду першої інстанції, то апеляційний суд керується наступним.

Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частинами першою - четвертою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята та шоста статті 137 ЦПК України).

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Системний аналіз матеріалів справи дає підстави для висновку, що суд першої інстанції, враховуючи надані позивачем докази, а також принцип пропорційності та розумності, дійшов до обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 9 700 грн.

Разом із поданим відзив на апеляційну скаргу представником ОСОБА_1 - ОСОБА_2 було заявлено клопотання про стягнення з відповідача судових витрат позивача, пов`язаних з розглядом справи в апеляційному суді у розмірі 15 000 грн.

Представником ОСОБА_2 було надано звіт №2 про виконану адвокатським бюро роботу (надані послуги) та витрачений час відповідно до договору про надання правової допомоги №22/2710 від 03 жовтня 2022 року, де зазначено, що адвокатським бюро було надано усні консультації по справі - 0,5 год., а також здійснено аналіз апеляційної скарги, складено відзив на неї з оформленням додатків та направлено засобами поштового зв`язку - 5 год. Вартість наданих послуг - 15 000 грн (а.с.190).

Також було надано ордер серії АІ №1287158 від 03 жовтня 2022 року, відповідно до якого представник ОСОБА_2 має право представляти інтереси ОСОБА_1 в Київському апеляційному суді.

Відповідно до п.3.3. договору про надання правової допомоги №22/2710 від 17 червня 2022 року, укладеного між ОСОБА_1 та Адвокатським бюро «Горецький і Партнери», передбачено, що розмір гонорару, який клієнт має сплатити адвокатському бюро за надання правової (професійної правничої) допомоги під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції становить 15 000 грн.

Відповідно до п.3.4. вказаного договору розмір гонорару, який клієнт має сплатити адвокатському бюро за надання правової (професійної правничої) допомоги під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції 15 000 грн. Підставою оплати гонорару є наступні документи: звіт про виконану адвокатським бюро роботу та витрачений час; рахунок-фактура.

Таким чином, між адвокатським бюро та позивачем по справі було обумовлено фіксований розмір гонорару адвоката за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6 ст.137 ЦПК України).

Від відповідача ТОВ «Пологовий будинок «Лелека» на адресу апеляційного суду не надходило заяв щодо зменшення розміру судових витрат, понесених в суді апеляційної інстанції позивачем з відповідним обґрунтуванням.

Враховуючи зазначене, апеляційний суд доходить висновку про задоволення заяви представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 про стягнення судових витрат, понесених в суді апеляційної інстанції у розмірі 15 000 грн.

Відповідно до положень статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 7, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 04 серпня 2022 року залишити без змін.

Додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 18 серпня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Пологовий будинок «Лелека» (, 04075, м. Київ, вул.. Квітки Цісик, буд.56) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судові витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги в суді апеляційної інстанції у розмірі 15 000 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню відповідно до норм п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягає.

Судді :

_______________ ________________ ______________

М.А.Яворський Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв