Постанова

Іменем України

07 лютого 2023 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/353/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Кравець В. А.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на рішення Печерського районного суду м. Києва

від 24 жовтня 2022 року

в складі судді Матійчук Г. О.

у цивільній справі №757/57815/20-ц Печерського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

про стягнення коштів за договорами банківського вкладу

У С Т А Н О В И В:

24 грудня 2020 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що на його рахунках в Акціонерному товаристві Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - АТ КБ «ПРИВАТБАНК», Банк) обліковуються кошти, але відповідач в порушення зобов`язань за договорами банківського вкладу ці кошти не повертає, звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом про стягнення коштів.

В обґрунтування позову зазначив, що між ним та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», на території Автономної Республіки Крим було укладено два договори банківського вкладу, а саме 21.06.2012 Договір №SAMDN9155 на суму 100 000,00 доларів США, строком на 3 місяці та 14.12.2012 Договір №SAMDN9256 на суму 150 000,00 доларів США теж на строк на 3 місяці.

Вказував, що 29 жовтня 2020 року він направив до відповідача листа, в якому повідомив про розірвання двох договорів та повернення коштів за цими вкладами. Лист Банк отримав 09.11.2020, але так і не повернув йому суми вкладів та нараховані відсотки за умовами цих договорів.

За наведених обставин, позивач, з урахуванням заяв про зміну предмету позову, просив позов задовольнити та стягнути з АТ КБ "ПРИВАТБАНК" за Договором №SAMDN9155 від 21.06.2012 суму вкладу у розмірі 100 000,00 доларів США та нараховані відсотки за вкладом у розмірі 70 780,48 доларів США, суму вкладу за Договором №SAMDN9256 від 14.12.2012 у розмірі 150 000,00 доларів США та нараховані відсотки за договором у розмірі 99 033,90доларів США.

Також, посилаючись на те, що відповідач в обумовлений в договорах строк не повернув суми вкладів з відсотками, просив з підстав, визначених ст. 625 ЦК України, стягнути з відповідача 3% річних від неповернутої суми в розмірі 2 547,95 доларів США та пеню на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів" в розмірі 25 789 365,00 грн.

Відповідач позов не визнав та подав відзив на позовну заяву, в обґрунтування якого зазначив, що замість АТ КБ «ПРИВАТБАНК» боржником за депозитними договорами, які є предметом спору, укладеними з ОСОБА_1 , на підставі Договору про переведення боргу від 17.11.2014, є Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ "ФК "Фінілон"), а тому останнє і несе відповідальність перед позивачем за неповернення вкладу і є належним відповідачем у справі.

Також зазначив, що позивачем пред`явлено позовні вимоги про стягнення коштів за договорами, які згідно довідок Банку вже розірвані, а відтак АТ КБ "Приватбанк" і виконані зобов`язання перед позивачем за договорами банківського вкладу. Укладено нові два договори банківського вкладу з іншими номерами, за якими позивач не пред`являв вимог та не змінював даних позовних вимог.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року позов задоволено у повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення коштів, оскільки в матеріалах справи наявні належні докази, які підтверджують розірвання договорів, за якими на думку позивача не виплачено вклади з відсотками, та виконання Банком зобов`язань за ними в повному обсязі.

Судом не взято до уваги та не надано правової оцінки доказам, поданих відповідачем, зокрема довідкам, які підтверджують факт виплати Банком позивачу коштів за спірними договорами банківського вкладу.

Зазначав, що АТ КБ "ПРИВАТБАНК" є неналежним відповідачем у справі, оскільки внаслідок укладання між Банком та ТОВ "ФК "ФІНІЛОН" Договору переведення боргу від 17.11.2014, в тому числі за договорами щодо виплати коштів, останнє несе відповідальність з виконання зобов`язань за такими договорами. На думку відповідача, факт "мовчазної" згоди позивача є підтвердженням її відношення до договору від 17.11.2014 та відповідно є досягненням ефекту переведення боргу на ТОВ "ФК "ФІНІЛОН".

Суд дійшов помилкового висновку про задоволення позовних вимог і в частині стягнення 3% річних та пені за наявності в матеріалах справи належних доказів розірвання договорів, на підставі яких позивач просить стягнути кошти.

За наведених обставин просив скасувати рішення Печерського районного суду м. Києва від 24.10.2022 та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача - Кобзар Ю. Б. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримала та просила задовольнити з підстав, наведених в ній.

Представник позивача - ОСОБА_2 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження, та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 21 червня 2012 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений Договір №SAMDN9155 (вклад «Стандарт», 3 міс) (том 1, а. с. 17-18).

Пунктом 1 Договору від 21.06.2012 передбачено, що клієнт передає, а банк приймає грошові кошти в сумі 100 000,00 доларів США, строком на 3 місяці, до 21.09.2012 включно. Для внесення суми вкладу банк відкриває клієнту особовий рахунок № НОМЕР_1 . Процентна ставка по вкладу складає 8,5 % річних. Період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць.

Квитанцією від 21.06.2012 підтверджується, що позивачем 21.06.2012 було передано банку 100 000,00 доларів США (том 1, а. с. 19).

14 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк» був укладений Договір №SAMDN9256 (вклад «Мультивалютний», 3 міс) (том 1, а. с. 20-21).

На виконання умов Договору від 14.12.2012 позивачем було передано Банку 150 000,00 доларів США, що підтверджується квитанцією №2 від 14.12.2012 (том 1, а. с. 22).

Для поповнення та перевірки вкладу ОСОБА_1 . Банком видано Deposit Card (Депозитну картку) № НОМЕР_2 , строком дії до 04/14 (том 1, а. с. 23).

04 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із листом, в якому повідомив про дострокове розірвання Договору від 21.06.2012 та Договору від 14.12.2012, просив повернути належні йому кошти з врахуванням нарахованих відсотків. Даний лист отриманий АТ КБ «ПриватБанк» 09.11.2020 (том 1, а. с. 25-27).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що на його заяву про розірвання договорів та повернення коштів Банк не вчинив дій та своїх зобов`язань за договорами банківських вкладів не виконав і належні йому кошти не повернув.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення сум вкладів разом з нарахованими відсотками, суд першої інстанції виходив з доведеності та обґрунтованості таких позовних вимог.

В апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що ним виконано зобов`язання за договорами банківських вкладів №SAMDN9155 від 21.06.2012 та №SAMDN9256 від 14.12.2012.

Колегія суддів погоджується з такими доводами апеляційної скарги, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

В частині першій статті 1060 ЦК України визначено, що Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Положеннями ч. 3, ч. 4 ст. 1060 ЦК України визначено, що за договором банківського строкового вкладу банк зобов`язаний видати вклад та нараховані проценти за цим вкладом із спливом строку, визначеного у договорі банківського вкладу.

Повернення вкладникові банківського строкового вкладу та нарахованих процентів за цим вкладом на його вимогу до спливу строку або до настання інших обставин, визначених договором, можливе виключно у випадках, якщо це передбачено умовами договору банківського строкового вкладу.

Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.

Пунктом 7 Договору від 21.06.2012 визначено, що сторони мають право достроково розірвати цей договір відповідно до діючого законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. При поверненні вкладу з ініціативи клієнта до обрахування мінімального терміну вкладу (див. п. 1 договору) з дати початку продовження терміну вкладу, клієнту повертається сума вкладу і виплачуються проценти, нараховані за ставкою вкладу (до запитання), за фактичний термін користування вкладом.

Сторони договору у п. 11 Договору від 21.06.2012 встановили, що цей договір вступає в силу з дня його підписання. Дія договору припиняється з виплатою клієнту усієї суми вкладу разом з процентами, належними відповідно до умов цього договору.

Пунктом 1 Договору від 14.12.2012 визначено, що клієнт передає, а банк приймає грошові кошти в одній з нижче перерахованих валют строком на 3 місяці по 13.03.2013 включно в наступних розмірах та умовах: розмір внесених сум: 150 000, 00 доларів США, для внесення суми вкладу банк відкриває клієнту особовий рахунок № НОМЕР_3 , процентна ставка по базових угодах, розміщених на базових рахунках, по кожній з валют складає - 8,5% річних, період нарахування процентів по вкладу - 3 місяці.

У пункті 12 Договору від 14.12.2012 встановлено, що сторони мають право достроково розірвати цей договір відповідно до діючого законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору.

Дія договору припиняється виплатою клієнту всієї суми вкладу разом з процентами, належними відповідно до умов цього договору (п. 16 Договору від 14.12.2012).

Сукупний аналіз наведених положень закону та умов договорів банківського вкладу вказує на те, що у разі подання вкладником заяви про розірвання договору, Банк здійснює виплату всієї суми вкладу разом з нарахованими відсотками на вклад і дія договору після цього припиняється.

Звертаючись до суду з відзивом на позовну заяву, відповідач в обґрунтування заперечень посилався на те, що відповідно до довідок Банку Договір №SAMDN9155 від 21.06.2012 був розірваний 22.09.2012 та в цей же день відкритий новий Договір №SAMDN0150 на суму 100 000,00 доларів США; Договір №SAMDN9256 від 14.12.2012 був розірваний 16.12.2013 та в цей же день відкритий новий Договір №SAMDNWFD300.

В подальшому, а саме 17.03.2021 АТ КБ "Приватбанк" звернувся до суду з клопотанням про долучення доказів, в яких посилався на довідки від 18.02.2021, згідно яких ОСОБА_1 виплачено вклади у розмірі 100 000, 00 доларів США та 150 000,00 доларів США разом з нарахованими відсотками за умовами договорів (том 1, а. с. 111-114).

Колегія суддів відхиляє доводи позивача, що докази в обґрунтування заперечень проти позову відповідач подав з пропуском строку, встановленого законом.

За приписами ч. 3 ст. 83 ЦПК України відповідач повинен подати суду докази разом з поданням відзиву.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (ч. 4 ст. 83 ЦПК України).

Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України, докази, не подані у встановлений законом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 16.02.2021, тобто в строк, визначений в ухвалі про відкриття провадження у справі, звернувся до суду з першою заявою по суті (відзив на позовну заяву). У відзиві, посилаючись на те, що внаслідок запровадження на всій території України заходів з дотримання карантину та у зв`язку з цим дистанційного режиму роботи працівників Банку, вказав, що докази на підтвердження позиції АТ КБ "ПриватБанк" будуть подані найближчим часом до суду.

17 березня 2021 року відповідач подав до суду клопотання про долучення доказів разом з оригіналами довідок від 18.02.2021 по Договорам №SAMDN9155, №SAMDN0150, №SAMDN9256 та №SAMDNWFD300, на які посилався у відзиві на позовну заяву.

Колегія суддів, дослідивши дані довідки, на які посилається відповідач, встановила наступне.

З довідок, на які посилається відповідач, та які містяться в матеріалах справи, вбачається, що дійсно 22.09.2012 між сторонами було розірвано Договір від 21.06.2012 №SAMDN9155 та здійснено переказ коштів на рахунок позичальника, після чого укладено новий договір №SAMDN0150 від 22.09.2012.

Щодо Договору №SAMDN9256 від 14.12.2012, то з довідок вбачається, що цей Договір розірвано 16.12.2013 з фактичною виплатою коштів з рахунку і в цей же день укладено інший Договір №SAMDNWFD300.

Також з даних довідок Банку вбачається, що за Договором №SAMDN0150 від 22.09.2012 на балансі знаходяться кошти в сумі 100 614,12 доларів США, а за Договором №SAMDNWFD300 від 16.12.2013 на балансі знаходяться кошти в сумі 151 006,85 доларів США.

Більше того, з довідки №20812197 від 29.05.2014, яка долучена ОСОБА_1 до позовної заяви також вбачається, що за цими ж депозитними рахунками №0998 та №3588, що вказані в абзаці вище, обліковуються грошові кошти в сумі 100 614,12 доларів США та в сумі 151 006,85 доларів США.

Матеріали справи не містять доказів, що за договорами №SAMDN9155 від 21.06.2012 та №SAMDN9256 від 14.12.2012 на рахунках ОСОБА_1 обліковуються грошові кошти.

Сукупний аналіз наведених обставин свідчить про те, що у ОСОБА_1 наразі наявні два депозитні рахунки № НОМЕР_4 та № НОМЕР_5 у АТ КБ "ПРИВАТБАНК", які відкриті на підставі договорів №SAMDN0150 від 22.09.2012 та №SAMDNWFD300 від 16.12.2013, за якими Банком не повернуто суми вкладів та не виплачено відсотків за вкладами.

В матеріалах справи відсутні належним чином завірені копії цих договорів, що унеможливлює встановити судом які істотні умови було погоджено між сторонами за цими договорами. До того ж, під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач, будучи обізнаним про те, що кошти обліковуються в Банку за іншими договорами №SAMDN0150 від 22.09.2012 та №SAMDNWFD300 від 16.12.2013 не змінював предмет спору та не заявляв вимог про стягнення коштів за даними договорами, як і не доводив обставин погодження між сторонами істотних умов за ними, їх розмір та розмір відсотків, а також строки договорів.

Отже, наявними у справі письмовими доказами, поданими до суду першої інстанції, як позивачем, так і відповідачем підтверджується факт розірвання депозитних договорів, за якими позивач просить стягнути вклади з відсотками, та факт виплати за цими договорами належних ОСОБА_1 грошових коштів.

З урахуванням наведеного колегія суддів приходить до висновку, що за договорами №SAMDN9155 від 21.06.2012 та №SAMDN9256 від 14.12.2012 Банком виконано зобов`язання та виплачено суми вкладів разом з нарахованими відсотками

Разом з тим, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищевказаного не врахував, неповно з`ясував обставини справи, не надав правової оцінки доказам, поданих відповідачем в сукупності з доказами, поданими позивачем, та як наслідок дійшов помилкового висновку про наявність в АТ КБ "ПриватБанк" обов`язку з виплати сум вкладів з відсотками за договорами №SAMDN9155 від 21.06.2012 та №SAMDN9256 від 14.12.2012.

Крім цього, колегія суддів зауважує, що з метою повного та всебічного розгляду справи дослідила, долучені відповідачем до апеляційної скарги докази, які фактично є додатковим підтвердженням вищезазначеним обставинам щодо розірвання спірних договорів та виплату за такими договорами позивачу належних йому грошових коштів. Так, апеляційним судом досліджено долучені до апеляційної скарги копії заяви ОСОБА_1 про розірвання договору, відомості по вкладу, референс договору та платіжні доручення про виплату коштів (том 2, а. с. 93-101).

Таким чином, знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про недоведеність та необґрунтованість позовних вимог в частині стягнення сум вкладів з нарахованими відсотками за договорами, які були предметом розгляду.

Колегія суддів також вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що відсутні правові підстави і для задоволення позовних вимог про стягнення 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України та пені на підставі ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", оскільки прострочення виконання зобов'язання не настало, у зв'язку з виплатою Банком в повному обсязі сум вкладів разом з відсотками за спірними договорами.

Оскільки позивачем не доведено порушення Банком його прав, не мають правового значення посилання скаржника на те, що АТ КБ "ПриватБанк" є неналежним відповідачем у справі у зв`язку з укладенням між Банком та ТОВ "ФК "ФІНІЛОН" Договору переведення боргу від 17.11.2014. Разом з тим, апеляційний суд звертає уваги, що матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_1 надав свою згоду на переведення боргу Банку за депозитними вкладами на користь ТОВ "ФК "ФІНІЛОН", а згідно правового висновку, висловленого Верховним Судом в постанові від 27.04.2022 у справі №321/1260/19 у тотожних правовідносинах, відсутність згоди кредитора на переведення боргу не зумовлює нікчемності договору про переведення боргу між новим та первісним боржниками. Відсутність згоди кредитора на переведення боргу свідчить, що договір про переведення боргу між новим та первісним боржниками не породив правових наслідків для кредитора, тобто не відбулося переведення боргу.

Враховуючи, що суд розглядає спір в межах заявлених вимог, а позивачем пред'явлено вимоги за договорами №SAMDN9155 та №SAMDN9256 з обґрунтуванням погодження між сторонами істотних умов саме за цими договорами, а вимоги про стягнення коштів за іншими договорами №SAMDN0150 та №SAMDNWFD300 не заявлялися, і позов такими обставинами не обґрунтовувався, відсутні підстави для виходу за межі позовних вимог.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, вирішуючи спір неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, а тому в силу ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, то відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що у розмірі визначеному Законом України "Про судовий збір" АТ КБ "ПриватБанк" за подання апеляційної скарги у даній справі сплатив судовий збір в сумі 15 765 грн 00 коп.

Зважаючи на викладене, а також враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, з ОСОБА_1 на користь АТ КБ "ПриватБанк" підлягає стягненню судовий збір в сумі 15 765 грн 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 жовтня 2022 року - скасувати. У задоволенні позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 15 765 (п`ятнадцять тисяч сімсот шістдесят п`ять) грн 00 коп.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Реквізити сторін:

Стягувач: Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»; ; юридична адреса: м. Київ, вул. Грушевського, 1Д.

Боржник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_6 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 (адреса для листування: АДРЕСА_2 ).

Повний текст постанови складено 13 лютого 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

В. А. Кравець