Провадження № 2/202/746/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

06 березня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Мачуського О.М.

за участю секретаря Разнатовської А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовною заявою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу.

В позовній заяві позивач зазначив, що 14.11.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_2 (далі Відповідач) було укладено Поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №154602336.

У відповідності до умов вказаного Полісу страхування ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку за участю забезпеченого транспортного засобу марки «ВАЗ 11183», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », сплатити страхове відшкодування за шкоду заподіяну третім особам.

22.10.2020 року приблизно о 15:30 в смт. Слобожанське по вул. Тепличній 21, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 11183», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_3 .

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Volkswagen», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », було завдано механічних ушкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку.

Відповідно до Постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.11.2020 року по справі №175/3900/20 Відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

ПрАТ «СК «ВУСО» визнало вказану подію страховим випадком, відповідно до чого на підставі страхового акта №2069926-1 від 28.10.2020 року виплатило потерпілому страхове відшкодування в загальному розмірі 5 093 (п`ять тисяч дев`яносто три) грн. 57 коп., що підтверджується платіжним доручення №31250 від 28.10.2020 року.

13.05.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір №13/05/2021 про відступлення права вимоги відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, зокрема Договором №154602336 від 14.11.2019 року.

З посиланням на ст. 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач просив стягнути з відповідача 50 % шкоди в порядку регресу у розмірі 2 546 (дві тисячі п`ятсот сорок шість) грн. 79 коп. Також просив стягнути судові витрати та витрати на правову допомогу.

Позивач подав заяву про розгляд справи без його участі, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, повідомлявся про час та місце розгляду справи, відзив на позов не надав, у зв`язку з чим судом проведено заочний розгляд справи, яка вирішується на підставі наявних доказів.

Суд, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, приходить до висновку про задоволення позову за наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.10.2020 року приблизно о 15:30 в смт. Слобожанське по вул. Тепличній 21, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля «ВАЗ 11183», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Volkswagen», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », під керуванням ОСОБА_3 .

Внаслідок вищевказаної дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Volkswagen», державний реєстраційний номер « НОМЕР_2 », було завдано механічних ушкоджень, а власнику вказаного автомобіля - матеріального збитку.

Відповідно до Постанови Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 18.11.2020 року по справі №175/3900/20 Відповідача було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, вказана постанова суду від 18.11.2020 року має преюдиційне значення при розгляді цієї цивільної справи.

Згідно з частиною 2 статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Частиною 1 статті 1191 ЦК України передбачено, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (ст. 5 вказаного Закону).

Згідно зі статтею 6 цього Закону (№1961-IV) страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Статтею 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені в договорі страхування.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

ПрАТ «СК «ВУСО» визнало вказану подію страховим випадком, відповідно до чого на підставі страхового акта №2069926-1 від 28.10.2020 року виплатило потерпілому страхове відшкодування в загальному розмірі 5 093 (п`ять тисяч дев`яносто три) грн. 57 коп., що підтверджується платіжним доручення №31250 від 28.10.2020 року.

Частиною 1 статті 38-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту), то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов`язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

Згідно з п.п. 2.1.2 п. 2.1. розділу II Положення про особливості укладання договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що затвердженого розпорядженням Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, від 27.10.2011 року №673 (надалі - Положення №673), при укладанні внутрішнього договору страхування страховик зобов`язаний, зокрема, застосовувати коригуючі коефіцієнти відповідно до схеми застосування коригуючих коефіцієнтів при укладанні договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, наведеної в додатку до цього Положення.

У відповідності до п. IІІ Додатку до Положення №673, застосування коригуючи коефіцієнтів при укладанні договорів обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів залежить, зокрема, від сфери використання транспортного засобу.

Так, в п. 8 Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №154602336 від 14.11.2019 року визначено, що до особливих умов використання забезпеченого транспортного засобу відноситься, зокрема, умова щодо сфери використання та зазначено, що транспортний засіб «ВАЗ 11183», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », не використовується як таксі/ маршрутне таксі.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, а саме пояснень потерпілої сторони в заяві на виплату страхового відшкодування від 22.11.2020 р., на момент дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «ВАЗ 11183», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 », використовувався як таксі.

Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 5093, 57 грн., заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 28.10.2020 року ПрАТ «СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме 2546,79 грн.

13.05.2021 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (Первісний кредитор) та Фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 укладено Договір №13/05/2021 про відступлення права вимоги відповідно до якого Первісний кредитор відступає (передає), а Новий кредитор (Позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих Первісному кредитору по договорам страхування, зокрема Договором №154602336 від 14.11.2019 року.

Згідно до п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав і обов`язків договори та інші правочини.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу.

Враховуючи той факт, що відповідачем вищевказані витрати позивачу в добровільному порядку до теперішнього часу не відшкодовані, позов є обґрунтованим та з відповідача на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 необхідно стягнути витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування в розмірі 2546,79 грн.

Крім того, у відповідності до ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням експертів та проведенням експертизи.

З приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, то суд виходить з того, що позивачем з метою документального підтвердження фактично понесених витрат на правову допомогу надано договір № 30/01/19 від 30.01.2019 року, додаткову угоду № 926 до договору про надання правової допомоги від 11.11.2022 року, укладені між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 та адвокатом Самойленком П.М., акт здачі-приймання робіт до вказаного договору, платіжне доручення від 11.11.2022 року, за якими вартість виконаних робіт адвокатом склала 1 000 грн., які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

При цьому інша частина витрат на правову допомогу у сумі 2000 грн. позивачем не доведена, а тому в цій частині не підлягає стягненню. З квитанції від 11.11.2022 року на суму 2000 грн. не можливо встановити призначення платежу, оскільки у відповідній графі зазначено: - переказ власних коштів для поповнення карти.

Також, при зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки позов задоволено повністю, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст. ст. 258-259, 263-265, 281-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди в порядку регресу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) відшкодування збитків в порядку регресу в сумі 2546,79 (дві тисячі п`ятсот сорок шість) грн. 79 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 ) судовий збір в сумі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 1 000 (тисяча) грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його оголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду у тридцятиденний строк з дня проголошення.

Суддя: О.М.Мачуський