Справа № 438/1202/22
Провадження № 2/438/95/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

(з а о ч н е)

01 лютого 2023 року

Бориславський міський суд Львівської області у складі головуючого - судді Ткачової С.М., за участю секретаря Терлецької Ю.М. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориславі цивільну справу

№ 438/1202/22, провадження №2/438/95/2023

за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм»

про визнання недійсним договору про надання фінансового кредиту.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ;

представник позивача: Боденко Дмитро Олександрович (свідоцтво серії ХВ №002259 від 29.08.2018, ордер №110879 від 27.11.2022), адреса: 61052, м. Харків, а/с 339;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм», місцезнаходження: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 721.

1.Стислий виклад позиції позивача та заперечення відповідача:

Представник позивачки - адвокат Боденко Д.О. звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм», в якій просить визнати недійсним пункти 1.3, 2.3 та 2.6 договору про надання фінансового кредиту №15550-08/2022 від 22.08.2022 який було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 та стягнути судові витрати у розмірі 5000 гривень. Вобґрунтування позову зазначено, що 22.08.2022 року ОСОБА_1 уклала договір про надання фінансового кредиту № 15505-12/21 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм». Зазначений договір позики було підписано відповідачем електронним підписом, відтвореним шляхом використання останнім одноразового ідентифікатора. За даним договором кредитодавець надає позичальникові фінансовий кредит у розмірі 15000,00 грн на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених цим договором. Кредит надається строком на 25 днів, тобто до 14.09.2022 року. За користування кредитом клієнт сплачує товариству 912,5 процентів річних від суми кредиту в розрахунку 2,50 процентів на добу. Крім цього клієнт доручає Товариству, починаючи з першого дня прострочення, ініціювати списання коштів з відповідного рахунку клієнта шляхом списання процентів за його користування, та направлення їх на відстрочення виконання зобов`язання на строк 7/14 днів, відповідно до розрахунку: 7 днів 3 проценти на добу від тіла кредиту; 14 днів 2,5 проценти на добу від тіла кредиту. Представник позивача вважає, що пункти 1.3, 2.3, 2.6 кредитного договору підлягають визнанню недійсними, оскільки встановлена у договорі процентна ставка у розмірі 2,5 %від суми кредиту за кожен день користування кредитом, та 3% від суми кредиту є несправедливим у розумінні статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» суперечить принципам розумності та добросовісності, є наслідком дисбалансу договірних прав та обов`язків на шкоду позичальника, як споживача послуг банку, оскільки встановлює вимогу щодо сплати непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за кредитним договором. Крім цього проценти за користування кредитом, що складають 912,5 % кредиту, прямо протирічать закону та у декілька разів перевищують допустимо можливе значення. На підставі наведеного позивач просить позов задовольнити та стягнути на користь позивачки судові витрати.

Відповідач відзиву на позов не подав. Ухвалу про відкриття провадження у справі з позовною заявою та доданими до неї документами, надіслано відповідачу за зареєстрованою адресою. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач був повідомлений про день та час розгляду справи. Однак в судове засідання не прибув, про причини неявки суду не повідомив, своїм правом на подання відзиву не скористався, клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Відповідно до положень ч.2 ст. 191 та ч.8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами справи.

2. Заяви (клопотання ) учасників справи.

21.12.2022 року на адресу суду від представник позивача надійшла заява про розгляд справи без участі його та позивача, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті.

3. Процесуальні дії у справі.

05 грудня 2022 року ухвалою Бориславського міського суду Львівської області відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» про визнання договору недійсним, справу призначено до судового розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Розгляд справи проведено згідно вимог ч.1 ст.280 ЦПК України у зв`язку з неявкою належним чином повідомленого відповідача, який про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

У відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України суд протокольною ухвалою від 01.02.2023 року ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

4. Фактичні обставини встановлені судом, норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду їх застосування.

Судом встановлено, що між сторонами 22.08.2022, за допомогою веб-сайту Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» шляхом ідентифікації ОСОБА_1 та використання нею електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором (п. 1.11-1.13), укладено оспорюваних кредитний договір №315550-08/2022, строк дії якого 25 днів (п. 1.2.), за змістом якого відповідач надає позивачу грошові кошти у якості кредиту у сумі 15000,00грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит та сплатити нараховані проценти за користування ним (п. 1.1.), з розрахунку 2,5% від суми кредиту за кожен день користування ним упродовж строку, передбаченого п.1.2 (п. 1.3).

Згідно спірного пункту 1.3 кредитного договору №315550-08/2022 від 22.08.2022 передбачено відсоткову ставку за користування кредитом в розмірі 912,5 % річних від суми в розрахунку 2,50 % процентів на добу.

Відповідно до п.2.3 кредитного договору №315550-08/2022 від 22.08.2022 встановлено, що у разі якщо клієнт не сплатив кредит у строк передбачений в п.1.2.цього Договору нарахування процентів здійснюється на загальних умовах стандартною процентною ставкою (2,5% на добу) з першого дня користування кредитними коштами, при цьому клієнт погоджується, що такий перерахунок процентів за користування кредитом не є односторонньою зміною умов договору.

Пунктом 2.6 договору №315550-08/2022 від 22.08.2022 клієнт доручає товариству, починаючи з першого дня прострочення, ініціювати списання коштів з відповідного рахунку клієнта шляхом списання процентів за його користування, та направлення їх на відстрочення виконання зобов`язання на строк 7/14 днів відповідно до розрахунку: 7 днів 3 проценти на добу від тіла кредиту; 14 днів 2,5 проценти на добу від тіла кредиту (а.с. 17-20).

Відповідно до графіку платежів, який є додатком № 1 до оспорюваного кредитного договору від 22.08.2022 № 15550-08/2022 (а.с. 21-22), та його невідємною частиною (п. 2.1), передбачено, що сукупна вартість кредиту становить 24375 грн. та включає у себе проценти за користування кредитом в розмірі 9375 грн , річна відсоткова ставка становить 912,5% річних (п. 1.3).

Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України, законів України «Про захист прав споживачів», «Про захист персональних даних», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про електронну комерцію».

При укладенні кредитного договору сторони керувались ч. 1 ст. 634 ЦПК України. Згідно цієї статті договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формуляторах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

За змістом положень ч.ч. 1, 2 ст. 207, п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України передбачено, що правочини між фізичною та юридичною особою належить вчиняти у письмовій формі. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо, крім іншого, воля сторін виражена за допомогою електронного засобу звязку, та якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно ч. 4 ст.8 Закону України «Про електронну комерцію» фізична особа повинна надати інформацію про себе, необхідну для вчинення електронного правочину, створення електронного підпису, ідентифікації в інформаційній системі субєкта електронної комерції, шляхом введення (створення) особою спеціального набору електронних даних, а також вчинення інших дій у такій системі.

Відповідно до змісту ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції, яка може бути надана шляхом надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, або заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що можуть підписуватися, у тому числі, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), повязані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи. Докази, подані в електронній формі та/або у формі паперових копій електронних повідомлень, вважаються письмовими доказами згідно із ЦПК України.

За змістом оспорюваного кредитного договору від 22.08.2022 №№ 15550-08/2022 його умови передбачають можливість використання позивальником електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором на підтвердження акцепту публічної оферти щодо отримання кредитних коштів на умовах відповідача.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Водночас судом не встановлено наявності підстав для визнання пункту 1.3 оспорюваного кредитного договору від 22.08.2022 №№ 15550-08/2022 недійсним з підстав, передбачених ст. 215 ЦК України.

Позивачкою та її представником не надано доказів про необізнаність її з усіма умовами кредитного договору 22.08.2022 №15550-08/2022 через їх ненадання відповідачем. А також позивачка не підтвердила доказами відсутність у неї можливості ознайомитися з правилами надання кредиту, договору оферти щодо отримання кредиту та іншою інформацією, розміщеною на сайті відповідача, задовго до безпосереднього укладення оспорюваного договору, а не під час процедури отримання одноразового ідентифікатору електронного цифрового підпису та його виконанням.

Згідно зі статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України).

Частиною першою статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно зі статтями 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (частина перша статті 638 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі за конституційним зверненням громадянина щодо офіційного тлумачення положень пунктів 22, 23 статті 1, статті 11, частини восьмої статті 18, частини третьої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозв`язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України (справа про захист прав споживачів кредитних послуг) дія цього Закону поширюється і на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем за договором про надання споживчого кредиту), що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Відповідно до статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків за шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Таким чином підстав визнання п.1.3. кредитного договору від 22.08.2022 №№ 15550-08/2022 недійсним судом не вбачається.

Вирішуючи питання щодо дійсності п. 2.3 кредитного договору від 22.08.2022 №№ 15550-08/2022, суд враховує положення ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 3, 203, 215, 509, 546, 549 ЦК України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обовязків на шкоду споживача. Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад пятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобовязань за договором.

Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, що надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги без навязування її придбання. Фінансова установа під час надання інформації клієнту зобовязана дотримуватися вимог законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до змісту п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України зобов`язання має ґрунтуватися на загальних засадах цивільного законодавства добросовісності, розумності та справедливості.

Положеннями ч. 1 ст. 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобовязання за кожен день прострочення виконання.

З огляду на вказане, суд вважає, що за своїм змістом п. 2.3 оспорюваного кредитного договору від 22.08.2022 №№ 15550-08/2022 регулює питання забезпечення виконання зобовязання шляхом встановлення пені за несвоєчасне виконання ОСОБА_1 зобов`язань відповідно до даного договору, розмір якої не є конкретним, оскільки передбачає величину до 2,5% від неповерненої суми кредиту.

Таким чином, відповідач може самостійно та на власний розсуд застосовувати будь-який відсоток пені, оскільки жодних умов чи критеріїв його застосування, окрім визначення її верхньої межі, умовами оспорюваного кредитного договору від 22.08.2022 №№ 15550-08/2022 не передбачено.

З огляду на вказане, суд вважає, що наявні достатні підстави для визнання недійсним п. 2.3 оспорюваного кредитного договору від 22.08.2022 №№ 15550-08/2022 , оскільки відповідач не обмежений жодними умовами цього договору від застосування пені у максимальному розмірі 2,5% від неповерненої суми кредиту за кожен день прострочення, що у сукупності становить 912,5% на рік, тобто перевищує розумну межу відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, є явно завищеною, не відповідає вимогам п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та засадам справедливості, добросовісності, розумності, як наслідок, свідчить про непропорційність великої суми компенсації у разі невиконання позивачем зобов`язань за цим договором.

Вказане узгоджується із правовими позиціями, викладеними в рішеннях Конституційного Суду України від 10.11.2011 року № 15-рп/2011, від 11.07.2013 року №7-рп/2013 та постановах Верховного Суду від 15.03.2018 року у справі №752/18046/14-ц, від 11.04.2018 року у справі №127/18820/15-ц, від 27.01.2020по справі № 754/6091/18 (№61-11473св19)

Вирішуючи питання щодо дійсності п. 2.6 кредитного договору від 22.08.2022 №№ 15550-08/2022, суд враховує положення п.2.7, п.3.3.6 вказаного договору

Відповідно п.2.7 кредитного договору від 22.08.2022 №№ 15550-08/2022 клієнт має право в односторонньому порядку відмовитись або припинити списання коштів із його банківського рахунку з використанням реквізитів платіжної картки Товариства, шляхом звернення до Товариства в один із способів, передбачених п.3.3.6 цього договору. Згідно п.3.3.6 Договору передбачено 3 способи звернення до відповідача з питанням припинення списання коштів із його банківського рахунку.

Позивачем та представником позивача не надано доказів звернення до відповідача з приводу припинення списання коштів та порушення останнім прав ОСОБА_1 .

Твердження представника позивача, що на день подання позову позивачем були сплачені проценти за користування кредитом у розмірі 15400,00 грн, а сума до закриття кредиту становить 36350,00 грн, тобто загальний розмір нарахування процентів складає більше ніж 200% від суми кредиту, підтверджені витягом з кабінету позивача (а.с. 12-13).

6.Висновки за результатами розгляду.

На основі всебічно з`ясованих обставин, на які посилається позивач, як учасник справи, дослідивши докази, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню, а також висновки Верховного суду до цих правовідносин, суд приходить до переконання, що позовні вимоги ґрунтуються на законі і підлягають до задоволенню частково.

Суд дійшов висновку, що наявність у кредитора можливості стягувати зі споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.

Таким чином підлягають задоволенню вимоги позивача про визнання п.2.3 кредитного договору від 22.08.2022 №№ 15550-08/2022 недійсним.

Вимоги в частині визнання п.1.3. та п.2.6.договору про надання фінансового кредиту № 15550-08/2022, від 22 серпня 2022 року, який було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, так як недоведено наявність порушеного права позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

З огляду на вказане, визнання судом недійсним п. 2.3 кредитного договору від 22.08.2022 №№ 15550-08/2022, не має наслідком визнання недійсним такого договору вцілому.

Враховуючи вказане, судом встановлено підстави для часткового задоволення позовних вимог, зокрема щодо визнання недійсним п. 2.3 кредитного договору від 22.08.2022 №№ 15550-08/2022.

7. Судові витрати.

Оскільки ОСОБА_1 було звільнено від сплати судового збору при поданні позовної заяви, то у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 1073,60 грн.

Що стосується позовної вимоги про відшкодування судових витрат, на правову допомогу, то суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно положень ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою.

Представником позивача в обґрунтування понесених витрат на професійну правничу допомогу надано ордер, договір про надання правової допомоги від 08.11.2022 року, квитанцію № 0.0..1 від 27.11.2022 про оплату послуг адвоката відповідно до договору №б/н від 08.11.2022 року на суму 5000 грн. У зв`язку з чим суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача, слід стягнути витрати на професійну правову допомогу в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 76, 141, 263-265, 279, 280-283, 288-289 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» про визнання недійсними умов договору про надання фінансового кредиту недійсними задовольнити частково.

Визнати недійсними пункт 2.3 договору про надання фінансового кредиту № 15550-08/2022, від 22 серпня 2022 року, який було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 .

В задоволенні позовних вимог в частині визнання недійсними п.1.3. та п.2.6. договору про надання фінансового кредиту № 15550-08/2022 від 22 серпня 2022 року, який було укладено між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» та ОСОБА_1 , відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (, 03150, м.Київ, вул. Велика Васильківська, 721) на користь держави судовий збір у сумі 1073 грн 60 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» (, 03150, м.Київ, вул.Велика Васильківська, 721) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 ) витрати на правову допомогу у сумі 5000 грн 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення ухвалено та надруковано в єдиному примірнику в нарадчій кімнаті.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Представник позивача: адвокат Боденко Дмитро Олександрович (свідоцтво серії ХВ №002259 від 29.08.2018, ордер №110879 від 27.11.2022), адреса: 61052, м.Харків, а/с 339.

Відповідач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвеструм» , 03150, м.Київ, вул.Велика Васильківська, 721.

Суддя С.М.Ткачова