Єдиний унікальний номер 725/1445/23
Номер провадження 2/725/161/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2023 року м. Чернівці

Суддя Першотравневого районного суду м. Чернівці Федіна А.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про повернення незаконно списаних коштів, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року позивач через свого представника звернулась до суду з вище вказаним позовом та просила стягнути з відповідача на її користь кошти в сумі 116227,76 грн., з яких - 100057 грн. незаконно списані з банківського рахунку кошти, 591 грн. комісія, 15579,76 грн. пеня; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилалась на те, що у неї відкритий банківський рахунок в АТ «Державний ощадний банк України» з якого 04.11.2022 року були зняті кошти невідомою особою, у зв`язку з чим вона зверталась із заявою в поліцію про вчинене кримінальне правопорушення, а також до банку з метою проведення перевірки та повернення коштів, знятих з рахунку без її відома, проте їй було відмовлено у повернені грошей.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У відповідності до вимог ст. 184 ЦПК України, позов пред`являється шляхом подання позовної заяви до суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Так, дана позовна заява підлягає залишенню без руху, як така, що не відповідає вимогам ст. 177 ЦПК України, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 4 ст. 177 ЦПК України, до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

У відповідності до роз`яснень, які містяться в абз. 4 п. 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 відповідні документи щодо сплати судового збору подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач зазначала, що вона підлягає звільненню від сплати судового збору з огляду на положення Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки є споживачем послуг, які надаються банком, проте з такою позицією позивача погодитись не можна, виходячи з наступного.

Пунктом 23 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов. До заяви повинні бути додані необхідні документи залежно від заявлених вимог (наприклад, договір, квитанція-замовлення, квитанція-зобов`язання, транспортна чи інша накладна, чек, касовий ордер).

Отже, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду на виконання вимог ст. 175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм Закону України «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються саме Законом України «Про захист прав споживачів».

За змістом п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1996 року, Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, тож судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі, надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Відносини, щодо захисту прав споживачів можуть виникати також з актів законодавства або з інших угод, які не суперечать Закону.

З урахуванням вище наведеного, застосування Закону України «Про захист прав споживачів» до спірних правовідносин можливе лише в тому разі якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору та інше, тобто ті, які передують укладенню договору. Права особи як споживача охоплюються і мають місце на стадії придбання, замовлення, використання або реалізації наміру придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, а коли така продукція вже придбана, замовлена або використовується, то діють правила і норми відповідних договірних правовідносин. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, тому до спорів щодо виконання цього договору Закон України «Про захистправ споживачів» застосовуватись не може.

Разом з тим, в позовній заяві відсутнє таке обґрунтування позовних вимог з посиланням на Закон України «Про захист прав споживачів» та в контексті обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимог, остання не є споживачем у розумінні вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та відповідно, не звільняється від сплати судового збору на підставі даного Закону.

З урахуванням встановлених ст. 4 Закону України «Про судовий збір» розмірів ставок судового збору, сума судового збору, який слід сплатити позивачу за звернення до суду з вимогою майнового характеру становить 1% ціни позову, але не менше ніж 1073,60 грн. та не більше 13420 грн. З урахуванням вказаної у позовній заяві ціни позову, судовий збір становить 1162,27 грн. (Реквізити для сплати судового збору: Рахунок UA0024405; МФО- 899998; Код класифікації доходів бюджету 22030101; Отримувач коштів- Чернів.ГУК/Чернів.ТГ(Перш.с.)/22030101; Код отримувача (ЄДРПОУ) 37836095; Банк отримувача коштів Казначейство України (ел.адм.подат.); Назва суду Першотравневий районний суд м. Чернівці).

Доказів наявності підстав для звільнення позивача від сплати судового збору та наявність пільг передбачених ст. 5 Закону України «Про судовий збір» матеріали справи не містять.

Таким чином, позивачем не додано доказів сплати судового збору або наявності підстав для звільнення від сплати судового збору.

На підставі вище викладеного та керуючись ст.ст. 175, 177, 184, 258, 260, 272, 353 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про повернення незаконно списаних коштів - залишити без руху, надавши позивачу з дня отримання ним даної ухвали 5-денний строк для усунення недоліків, вказаних в описовій частині ухвали.

У разі невиконання ухвали суду про залишення позовної заяви без руху у вказаний строк, позовну заяву буде визнано неподаною та повернуто позивачу зі всіма доданими до неї документами.

Відповідно до ст.353 ЦПК України ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Першотравневого

районного суду м.Чернівці А. В. Федіна