ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 531/1160/22 Номер провадження 22-ц/814/2292/23Головуючий у 1-й інстанції Попов М.С. Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого (судді-доповідача): Карпушина Г.Л., суддів: Гальонкіна С.А., Кузнєцової О.Ю., при секретарі судового засідання: Бродській В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою представника акціонерного товариства «Універсал Банк» - Скоробогатого Олександра Васильовича на заочне рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 03 жовтня 2022 року (ухвалене суддею Поповим М.С., відомості щодо дати складення повного тексту судового рішення не зазначено) у справі за позовною заявою акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

У червні 2022 року акціонерне товариство «Універсал Банк», звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у загальному розмірі 10163,76 грн, а також витрат по сплаті судового збору.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 22.03.2019 року відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 22.03.2019. Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг. Підписавши Анкету-заяву Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови. У анкеті-заяві відповідач засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з договором. На підставі укладеного Договору відповідачу відкрито поточний рахунок та встановлено кредитний ліміт у розмірі 5000 грн. АТ «Універсал Банк» зазначає, що свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за Кредитом, відсотками, а також іншими витратами відповідно до умов Договору (належним чином не сплачував щомісячні платежі). Таким чином, в результаті порушення умов кредитного договору, виникла заборгованість станом на 09.02.2022, що становить 10163,76 грн, та складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) 5270,68 грн, заборгованості за пенею 3712,75 грн, заборгованості за порушення грошового зобовязання 1180,33 грн.

РішеннямКарлівського районного суду Полтавської області від 03 жовтня 2022 року позовАкціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 22.03.2019 року у розмірі 5270,68 грн (п`ять тисяч двісті сімдесят гривень шістдесят вісім копійок), що складається з заборгованості за тілом кредиту.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» суму сплаченого судового збору пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 1286,65 грн (одна тисяча двісті вісімдесят шість гривень шістдесят п`ять копійок).

З вказаним рішенням суду не погодився АТ «Універсал Банк» та подав на нього апеляційну скаргу, в якій прохає скасувати рішенняКарлівського районного суду Полтавської області від 03 жовтня 2022 року в частині відмови у стягненні заборгованості за пенею у розмірі 3712,75 грн, заборгованості за порушення грошового зобов`язання у розмірі 1180,33 грн, та ухвалити нове рішення, яким вимоги банку задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання щодо розподілу судових витрат.Апелянт вважає, що рішення суду в оскаржуваній частині є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема вказує, що судом першої інстанції при розгляді цієї справи не враховано правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17. Посилається на те, що відповідач своїм підписом в анкеті-заяві погодився з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту та отримав їх примірники у мобільному додатку. Вказує, що після підписання анкети-заяви відповідач отримав кредитну картку та активно користувався грошима отримуючи їх від банку та частково погашав заборгованість. Однак, грошові кошти у розмірі 10163,76 грн Банку не повернуті. Посилається на те, що розрахунок заборгованості по картковому рахунку, а також виписка по рахунку, є належним доказом щодо існування заборгованості відповідача за тілом кредиту, та відсотками, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами. Однак, суд першої інстанції вказані обставини не дослідив.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Судове засідання проводилось в порядку письмового провадження за відсутності сторін по справі, з дотриманням принципу гласності судового процесу та забезпеченням сторонам права на своєчасне та повне отримання інформації про хід та результати розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що 22.03.2019 року ОСОБА_1 звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг (monobank) (а.с.11).

У анкеті-заяві позичальник ОСОБА_1 власноручним підписом підтвердив, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту, з якими він ознайомився, погодився та отримав у мобільному додатку, складають договір про надання банківських послуг, укладення якого він підтвердив та зобов`язався виконувати його умови.

Також у анкеті-заяві від 22.03.2019 року ОСОБА_1 засвідчив генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем, що буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його дій згідно з Договором та є рівнозначним аналогом його власноручного підпису.

До позовної заяви Банк додав витяг з Умов і правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів, затверджені рішенням Правління ПАТ «Універсал Банк» протокол № 10 від 20.03.2019 року, з додатками у виді тарифів банку та паспорту споживчого кредиту «Картка monobank», які підписані споживачем шляхом накладення електронного цифрового підпису.

Так, згідно наданого позивачем розрахунку вбачається, станом на 09.02.2022 року, нараховано відповідачу ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 10163,76 грн, яка складається з загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) 5270,68 грн, заборгованості за пенею 3712,75 грн, заборгованості за порушення грошового зобов`язання 1180,33 грн. (а.с.10).

Задовольняючи частково позовні вимоги АТ «Універсал Банк» суд першої інстанції виходив з того, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість лише за тілом кредиту у розмірі 5270,68 грн. Разом з цим місцевий суд зазначив, що правових підстав для стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми пені та процентів за порушення грошового зобов`язання відсутні, оскільки дані умови не обумовлені укладеним між сторонами договором.

Проте, колегія суддів не може погодитися з висновком суду в оскаржуваній частині, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.

Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» № 675-VIII (надалі - Закон № 675-VIII) від 03 вересня 2015 року, який набрав чинності 30 вересня 2015 року, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.

У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Відповідно до частини 3 статті 11 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).

Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (частина 6 статті 11 Закону № 675-VIII).

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі - частина 12 статті 11 Закону № 675-VIII.

Статтею 12 вказаного Закону визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Такі ж висновки щодо правомірності укладання сторонами кредитного договору в електронній формі та його відповідність вимогам закону, в тому числі Закону України «Про електронну комерцію», містять постанови Верховного Суду від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 та від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 у т.ч. анкету-заяву разом з Умовами і правилами надання банківських послуг, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та паспортом споживчого кредиту, які були надані банком позичальнику в т.ч. через мобільний застосунок, було підписано шляхом накладення електронного цифрового підпису ОСОБА_1 (а.с. 11).

У підписаній анкеті-заяві відповідач визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах на паперових носіях.

Нормою статті 639 ЦК України передбачено, що якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.

Після підписання анкети-заяви у сторін виникли взаємні права та обов`язки, зокрема, у банку виникло зобов`язання надати кредитні кошти відповідачу, а у відповідача виникло зобов`язання оплачувати послуги банку, що виникають в результаті використання платіжних карток згідно тарифів та повернути кредит.

На підставі укладеного договору відповідач отримав кредит у розмірі 5000 грн, у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 . Відповідач ОСОБА_1 користувався кредитним лімітом (карткою), за що щомісячно йому нараховувались відсотки, та вчиняв дії щодо часткової сплати заборгованості за кредитним договором та відсотками протягом періоду кредитування (а.с. 109-111).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Судом встановлено, що АТ «Універсал Банк» прийняті на себе зобов`язання за вказаним кредитним договором виконало своєчасно і повністю, надававши кредитні ресурси в повному обсязі. У свою чергу, взяті на себе зобов`язання ОСОБА_1 належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за договором.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача нарахованої позивачем суми та пені, тому дійшов помилкового висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Розмір заборгованості за кредитом доведено наявними у справі письмовими доказами: розрахунком заборгованості за договором від 22.03.2019, укладеного між АТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 , станом на 09.02.2022, довідкою про рух коштів від 02.11.2022 по картці ОСОБА_1 за період з 22.03.2019 по 09.06.2022 (а.с. 10, 109-111).

Так, відповідно до виписки про рух коштів на рахунку кредитний ліміт відповідача складає 4800,00 грн. станом на 02.11.2022 року.

Відповідно до пункту 3 Анкети-заяви до Договору про надання банківських послуг підписанням договору відповідач беззастережно погодився з тим, що банк має право на свій розсуд в односторонньому порядку збільшувати/зменшувати розмір дозволеного кредитного ліміту.

Баланс на початок періоду складає 5000,00 грн. Баланс на кінець періоду складає - (мінус) 7844,76 грн.

У зв`язку з тим, що відповідач лише частково здійснював операції з поповнення своєї банківської карти, розмір яких був значно меншим за поточні витрати по картковому рахунку та здійснювався ним на власний розсуд, виникла непогашена заборгованість.

Суд звертає увагу, що розрахунок заборгованості, який доданий позивачем до позову, є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів відповідачем, кількість днів за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом, дати нарахування загальної заборгованості за кредитом.

Так, з наданого позивачем розрахунку вбачається, що станом на 22.03.2019 року, позивачем було нараховано заборгованість за порушення грошового зобов`язання у розмірі 1180,33 грн.

Пунктом 4.15 Розділу ІІ Умов обслуговування рахунків фізичних осіб визначено, що за порушення строків сплати щомісячного мінімального платежу Клієнт сплачує Банку відсотки в подвійному розмірі від базової процентної ставки , що діє на день нарахування відсотків.

Відповідно до частини третьої статті 213 цього Кодексу при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

За визначенням статті 549 ЦК України неустойка (штраф, пеня) як вид забезпечення зобов`язання є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Виконання зобов`язання може бути забезпечене неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. При цьому договором або законом можуть бути встановленні інші види забезпечення виконання зобов`язань.

Неустойка має безпосередню мету стимулювати боржника до виконання зобов`язання. За допомогою неустойки забезпечуються права кредитора шляхом створення таких умов, що підвищують рівень вірогідності виконання. Неустойка стягується по факту невиконання чи неналежного виконання зобов`язання боржником, трансформуючись у такий спосіб у міру цивільно-правової відповідальності.

Таким чином, умови наявного між сторонами кредитного договору передбачають нарахування та сплату, тобто розмір процентної ставки за користування тілом кредиту у разі, коли терміни внесення платежів не порушено; та подвійних процентів, які нараховувалися на загальну суму заборгованості за кредитом, яка виникла у зв`язку порушення строків погашення кредиту та процентів. Тобто, у даних спірних правовідносинах подвійні проценти на загальну заборгованість за кредитом, яка виникла у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань, є за своєю юридичною природою пенею.

Такий висновок суду узгоджується з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 18 жовтня 2017 року у справі №6-1964цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для всіх судів України.

Статтею 61 Конституції України передбачено, що Ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Виходячи з наведеного вище, та наданих сторонами доказів, враховуючи що стороки у пункті 5.3. договору погодили напідстави для стягнення з відповідача на користь позивача подвійних процентів за порушення зобовязання (пені) у розмірі 1180,33 грн, - відсутні.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, скасування рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 03 жовтня 2022 року в частині відмовлених позовних вимог, з ухваленням в цій частині нового рішення.

Згідно з ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч.13 ст.141 ЦПК України).

При подачі позову Банком було сплачено 2481,00 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги 3721,00 грн. Оскільки вказаною постановою суду позов банку задоволено на 90%, відтак з відповідача на користь позивача необхідно стягнути суму понесених судових витрат у загальному розмірі 4295,15 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382-384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника акціонерного товариства «Універсал Банк» - Скоробогатого Олександра Васильовича задовольнити частково.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 03 жовтня 2022 року в частині відмовлених позовних вимог акціонерного товариства «Універсал Банк» скасувати.

Постановити в цій частині нове рішення, яким позовну заяву акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу в цій частині задовольнити частково.

Стягнути зОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість за договором про надання банківських послуг «Monobank» від 22.03.2019 року, яка складається з пені у розмірі 3712,75 грн.

В іншій частині вимог - відмовити.

Стягнути зОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати у розмірі 4295,15 грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 19.01.2023 року.

Головуючий суддя : __________________ Г.Л. Карпушин

Судді: _______________ С.А. Гальонкін_______________ О.Ю. Кузнєцова