Справа № 509/7042/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2023 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Кочко В.К.,

при секретарі Савченко М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщені суду в смт. Овідіополь, в порядку загального позовного провадження, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини

ВСТАНОВИВ:

09.12.2021 р. позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Підстави звернення до суду обгрунтовуються тим, що 08 серпня 2008 року між позивачкою та відповідачем зареєстрований шлюб, від якого сторони мають спільну дитину, доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2021 року шлюб між сторонами розірваний. Дитина постійно проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні. Батько дитини проживає окремо та починаючи з вересня 2021 року фінансової участі в утриманні дитини не бере. За розрахунками позивачки, щомісячно на утримання дитини нею витрачається 35 000,00 гривень, тому половину вказаної суми має сплачувати батько дитини, а саме 17 500,00 гривень, щомісячно, починаючи з вересня 2021 року включно й до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В ході підготовчого судового засідання відповідач, в інтересах якого діє адвокат Судаков В.В., надав суду відзив на позовну заяву. Позовні вимоги визнав частково та вказав, що приймає участь у витратах на утримання дитини добровільно, і вважає, що розмір таких витрат з його боку у розмірі 7 000,00 гривень забезпечить достатній рівень дитини, що не виключає з його боку добровільні додаткові витрати на дитини на власний розсуд, або за наявністю непередбачуваних, об`єктивно необхідних додаткових витрат.

В судове засідання, призначене для розгляду справи по суті, належним чином сповіщені сторони та їх представники не з`явились.

Представником позивача подана заява про розгляд справи за їх відсутності, в якій вказано, що позивачка підтримує викладені у позовній заяві вимоги та просить задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності належно сповіщених учасників справи, їх представників, на підставі наявних у справі доказів, зібраних в ході підготовчого судового засідання.

Ознайомившись з позовними вимогами і запереченнями проти них, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить наступних висновків.

Суд вважає, що правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються главою 12, розділом третім Сімейного кодексу України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються відповідні правовідносини.

Судом встановлено, що 08 серпня 2008 року між сторонами укладений шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м. Одесі, актовий запис № 600.

Шлюб розірваний 01 квітня 2021 року заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси № 947/27301/20, копія якого знаходиться в матеріалах справи.

В період шлюбу у сторін народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 18 травня 2011 року.

Дитина проживає разом з матір`ю та знаходиться на її утриманні, що в ході розгляду справи відповідачем не заперечувалось.

Батько дитини ОСОБА_2 проживає окремо та стверджує, що добровільно приймає участь у витратах на утримання дитини.

Матеріали справи не містять доказів, які підтверджують участь батька в утриманні дитини, у зв`язку з чим суд має підстави вважати, що такі обов`язки батьком добровільно не виконуються.

Частиною другою статті 51 Конституції України та статтею 180 СК України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до частин першої та другої статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі частиною першою статті 27 цієї Конвенції визнано право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сімейним кодексом України визначено обов`язок батьків піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток (ч. 2 ст. 150 СК України).

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, за рішенням суду відповідно до ст. 181 СК України.

Відповідно до ст. ст. 181, 183 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Статтею 182 СК України передбачено, що обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (частина друга статті 182 у редакції Законів № 2901-IV від 22 вересня 2005 року, № 2037-VIII від 17 травня 2017 року).

Частинами першою та другою статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Згідно роз`яснень, які містять в пунктах 17, 23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3 вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що дитина ОСОБА_4 навчається в закладі освіти «Учбово-виховательного комплексу «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням іноземних мов - дошкільний заклад «Антарктика», що підтверджується договором № 5 від 01 вересня 2021 року, укладеним від імені ОСОБА_1 строком на три роки. Оплата за навчання дитини у школі здійснюється матір`ю, про що свідчать довідки про оплату, видані керівництвом школи на її ім`я. У період з вересня по грудень 2021 року матір`ю сплачені кошти на навчання дитини у розмірі 38 405,00 грн.

Згідно з характеристикою, виданою керівництвом школи, успішність дитини у навчанні є хорошою. Дитина працездатна, цілеспрямована, має широке коло інтересів, займається танцями, вокалом, а також художньою гімнастикою і досягає в цьому гарних результатів. Зазначається, що велика увага розвитку і вихованню дитини здебільшого приділяється з боку матері.

Сторони не заперечують тих обставин, що дитина у позашкільний час займається бальними танцями у ТК «Бриллиант», художньою гімнастикою у ГК «Енергія», є вихованкою вокальної студії «Чарівний дощ», а також відвідує додаткові індивідуальні заняття з іноземних мов. Дитина відзначена нагородами і грамотами за участь у спортивних бальних танцях та вокальних заходах.

Виходячи з викладеного, суд вважає підтвердженими обставини, що викладені у позовній заяві, які стосуються активного розвитку дитини, її розумових та фізичних здібностей. Суд погоджується, що такі обставини потребують присутності і підтримки з боку обох батьків та відповідного фінансового утримання дитини.

Аналізуючи спроможність батька брати участь в утриманні дитини, враховуючи її фактично існуючий темп розвитку, суд звертає увагу, що ОСОБА_2 входить до складу засновників (власників) готелю « ІНФОРМАЦІЯ_3 », що знаходиться на острові « Шри-Ланка » за адресою: АДРЕСА_1 , з часткою 19%. Як підтверджується матеріалами справи, вказаний готельний бізнес функціонує, відповідач бере участь у його розвитку, що останнім не спростовується.

Відповідач не заперечує, що має бізнес-проєкт з надання послуг відпочинку « ІНФОРМАЦІЯ_5 » та займається його рекламуванням в соціальних мережах.

Відповідач не спростовує факт, що у його фактичному користуванні знаходиться автомобіль марки «Toyota SEQUOIA», 2008 р.в., ринковою вартістю 714 680,00 грн. Відповідач лише вказує, що не є титульним власником автомобіля. Матеріалами справи підтверджується, що вказаний автомобіль зареєстрований на батька відповідача.

29.10.2021 року відповідач здійснив продаж нерухомого майна - квартири АДРЕСА_2 , загальною площею 34,1 кв.м. Вказана квартира була продана відповідачем за 570 000,00 гривень, що на день вчинення правочину становило 21 656,53 долари США.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача, що сума аліментів, які просить стягнути з нього позивачка на утримання доньки є необґрунтованою та занадто великою, оскільки суд вважає, що належне утримання дитини не є правом батька, а є його обов`язком.

Суд критично ставиться до пасивної поведінки відповідача, що полягає у ненаданні ним належних доказів для підтвердження своїх справжніх доходів, оскільки розгляд цієї справи стосується захисту інтересів дитини.

Згідно статті 23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості.

Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своєї дитини і для суспільства в цілому.

Суд не погоджується із вимогами позивачки щодо призначення стягнення аліментів з вересня 2021 року, оскільки суду не надано належних доказів, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не змогла їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. Таким чином, аліменти присуджуються від дня пред`явлення позову.

Отже, за таких обставин, суд вважає за справедливе і доцільне призначити суму аліментів, що підлягає стягненню з відповідача на користь матері ОСОБА_1 , для утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , в розмірі 17500 гривень, але не менші ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 09.12.2021 року, та до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 включно.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.

Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільняються від судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення.

Оскільки, позивачка у справах про стягнення аліментів звільнена від сплати судового збору, то оплату судового збору в розмірі 908,00 гривень, слід стягнути з відповідача на користь держави.

Відповідно до ч. 4 ст. 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.

Керуючись ст. ст. 180, 181, 182, 184 СК України, ст. ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_4 , аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 17500 гривень, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду, а саме з 09 грудня 2021 року, та до досягнення дитиною повнолітнього віку, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В іншій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя: Кочко В.К.