Справа № 344/702/23
Провадження № 2-о/344/93/23
У Х В А Л А

про залишення заяви без руху

20 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Суддя Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області Бабій О.М., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, просив суд встановити факт проживання неповнолітнього ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Залежно від обставин юридичні факти за критерієм їх правових наслідків розрізняють на: правовиникаючі, правозмінюючі, правопризупиняючі, правовідновлюючі, правоприпиняючі.

Факти, що підлягають встановленню судом, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи матиме він правові наслідки.

Аналогічну правову позицію викладено в Постанові Верховного Суду від 19 жовтня 2020 року справа № 161/3933/18. Схожі за змістом висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 320/948/18 від 10 квітня 2019 року.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах, про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.95 р., справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, можуть бути порушені в суді за заявами як безпосередньо заінтересованих у цьому осіб, так і інших громадян та організацій, коли за законом вони вправі звернутися до суду в інтересах інших осіб (ст. 122 ЦПК), а також за заявою прокурора.

За змістом ч.ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Згідно ч. 2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, зокрема якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; встановлення факту не пов`язується із наступним вирішенням спору про право.

За загальним правилом, суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (ч. 1 ст. 185 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду про встановлення факту повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Так, в обґрунтування мети звернення до суду з вказаною заявою ОСОБА_1 вказав, що встановлення факту необхідно, оскільки це буде підставою для подальшого стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_4 .

Заявником вказано, що чинним законодавством не передбачено інший порядок його встановлення, оскільки він не пов`язаний з вирішенням спору про право та встановлення його іншим шляхом неможливе.

При цьому, суд звертає увагу на те, що справи про визначення місця проживання дітей розглядаються в порядку позовного провадження, по-перше.

По-друге, заявником не обґрунтовано належними правовими підставами те, що він звертався до суду з позовом про стягнення аліментів та йому відмовлено, у зв`язку з не підтвердженням обставини проживання дитини спільно з ним, а не з матір`ю.

Суд звертає увагу заявника, що при розгляді спору судом про стягнення аліментів можуть застосовуватися будь-які засоби доказування, передбачені цивільним процесуальним законодавством: пояснення сторін та третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновок експерта. В основу рішення суду не можуть бути покладені лише докази, отримані з порушенням закону, які не мають юридичної сили. Тому висновок заявника суперечить процесуальному закону та є передчасним.

Також, обставина проживання дитини за певною адресою може бути підтверджена довідкою про реєстрацію місця проживання.

Згідно ч.1,2 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже зміст заяви поданої до суду прямо суперечить змісту матеріального права та фактичним обставинам справи.

Отже, в разі якщо заявник та заінтересована особа дійшли спільної згоди про визначення місця проживання їх сина, між ними відсутній спір будь-яких юридичних перешкод в реєстрації місця проживання дитини за адресою проживання батька немає.

В разі якщо сторони не дійшли такої згоди за змістом сімейного законодавства прямо передбачено, що такий спір повинен розглядатись судом або органом опіки та піклування.

Заява одного з батьків про відсутність спору про визначення місця проживання дитини не є перешкодою для розгляду справи в розпочатому позовному провадженні та ухвалення судом рішення по суті про визначення місця проживання дитини.

За таких обставин, вважаю за необхідне залишити заяву без руху та запропонувати заявнику усунути вказані недоліки, шляхом подачі суду виправленої заяви з зазначенням мети встановлення факту, а також докази, які обґрунтовують мету.

Керуючись ст.ст.175,177, 185, 293 ЦПК України, суддя, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту місця проживання дитини - залишити без руху, надавши заявникам строк 10 днів з дня отримання ухвали для виправлення недоліків, вказаних в мотивувальній частині ухвали.

Роз`яснити заявникам, що у випадку невиконання вимог даної ухвали, заява вважатиметься неподаною та буде повернута.

Копію ухвали направити для відома та виконання заявникам.

Ухвала не оскаржується.

Суддя Бабій О.М.