233 № 233/1074/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року Костянтинівський міськрайонний суд Донецької області в складі: головуючої - судді Наумик О. О., за участі секретаря судового засідання Тевосової Л. Р., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (представник - адвокат Шаровський Сергій Анатолійович) до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» «про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи»,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 02.06.2022 звернулася до суду з позовом до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС», в якому просить стягнути з відповідача на її користь:

- 15810 (п`ятнадцять тисяч вісімсот десять) грн 00 коп. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за понесені витрати на поховання загиблого;

- 72000 (сімдесят дві тисячі) грн 00 коп. страхового відшкодування, як грошову компенсацію за спричинену моральну шкоду,

пославшись на таке:

16.09.2021 близько 16 год. 50 хв. в Донецькій обл., м. Маріуполь, відбулася дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки "ВАЗ 21013" р.н. НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Внаслідок ДТП ОСОБА_3 від отриманих травм помер.

У зв`язку зі смертю ОСОБА_3 їй як дочці загиблого спричинена значна та непоправна шкода у вигляді моральної шкоди, у понесених витратах на поховання.

Станом на дату настання ДТП відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у Відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, серії АТ527077, який діяв на момент настання ДТП станом на 16:50 16.09.2021.

17.09.2021 за фактом настання даної ДТП було внесено відомості про таку подію до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0001765 з кваліфікацією по ст.286 КК України та розпочато досудове розслідування.

Відповідно до ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч.ч.2,5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

«Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини» (п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки»).

В ході проведення розслідування страхового випадку Відповідачем не здобуто і, відповідно не надано їй (Позивачці) жодних доказів, які б підтверджували той факт, що їй спричинена шкода внаслідок непереборної сили або внаслідок умислу потерпілого. Також, підтвердженням того, що шкода не заподіяна внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого, є той факт, що кримінальне провадження розслідується за ч.2 ст.286 КК України як дорожньо-транспортна пригода, і жодних підстав для перекваліфікації немає.

Викладене вище свідчить, що вона (Позивачка) має всі підстави для відновлення свого порушеного права і одержання грошової компенсації за спричинену їй шкоду. Оскільки відповідальність водія за спричинену шкоду третім особам застрахована, вона вирішила відновити своє порушене право шляхом одержання грошової компенсації за спричинену шкоду у вигляді страхового відшкодування саме від Відповідача, і це - виключне її (Позивачки) право.

Законодавством України визначено досудовий порядок отримання грошової компенсації за спричинену шкоду третіми особами внаслідок ДТП майну, життю та/ або здоров`ю, і такий порядок міститься у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який є спеціальним законом, оскільки застосовується у спеціальних правовідносинах. Даним законом не покладено обов`язку на особу, яка має право на одержання страхового відшкодування отримувати це страхове відшкодування виключно шляхом врегулювання страхового випадку в досудовому порядку. Це підтверджує і Постанова Великої Палати Верховного Суду України від 11.12.2019 по справі №465/4287/15, провадження № 14-406цс19.

Відповідно до п.6 ч.3 ст.175 ЦПК України повідомила, що заходи досудового врегулювання спору не проводилися.

Відповідно до ст.22 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ», у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно із п.23.1. ст.23 Закону України «Про ОСЦПВВНТЗ» шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого».

Відповідно до ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч.1). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2).

Згідно з ч.5 ст.1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абз.1 п.4 Постанови №4 від 01.03.2013 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки" роз`яснив, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язку та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Згідно із п.7 зазначеної Постанови при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п.1 ч.1 ст.263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускав настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Шкоду ОСОБА_3 було завдано саме джерелом підвищеної небезпеки, а не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого, що підтверджується Витягом з ЄРДР №0001795 від 17.09.2021. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду, завдано здоров`ю особи (постанови Верховного Суду у справах: №751/8121/17 від 14.01.2019; №500/2095/15-ц від 10.01.2019; №757/59802/16-ц від 05.12.2018; №126/1439/17 від 01.02.2018).

Таким чином, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та підлягає відшкодуванню.

Страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про ОСЦПВВНТЗ». Після такої виплати, за умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регресу) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу - ОСОБА_2 була застрахована у встановленому законом порядку в ПрАТ "Страхова група "ТАС", то обов`язок відшкодувати шкоду, завдану позивачці у зв`язку із смертю ОСОБА_3 у межах встановленого ліміту відповідальності покладається на Відповідача, як страховика.

Пунктом 27.3. ст.27 Закону України " Про ОСЦПВВНТЗ" встановлено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

Станом на момент ДТП до складу сім`ї загиблого ОСОБА_3 входили:

дочка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії НОМЕР_2 від 10.12.1980;

дружина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померла ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_3 від 05.10.2021.

Отже, особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 , є вона - його дочка ОСОБА_1 .

На день настання страхового випадку статтею 8 Закону України " Про Державний бюджет України на 2021 рік " від 15.12.2020 встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі: з 1 січня - 6000 грн.

З урахуванням викладеного, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, становить 72000,00 грн (12 х 6000).

Отже, право на отримання страхового відшкодування у порядку пункту 27.3. Закону, моральної шкоди у розмірі 72000,00 грн належить їй ( ОСОБА_1 ).

Відшкодування витрат на поховання, встановлених п.27.4 ст.27 Закону України №1961-ІУ від 01.07.2004.

Пунктом 27.4. статті 27 Закону України №1961-ІУ від 01.07.2004 передбачено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Граничний розмір страхового відшкодування за понесені витрати на поховання загиблого та на виготовлення та встановлення надгробного пам`ятника на місці поховання загиблого, що передбачений п.27.4 ст.27 Закону України №1961-ІУ від 01.07.2004, становить 72000,00 грн (12 х 6000).

З урахуванням вищевикладеного, розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню з Відповідача в якості грошової компенсації за спричинену їй (Позивачці) шкоду, що проявилася у понесених витратах на поховання загиблого, становить 15810,00 грн.

Отже, загальний розмір невиплаченого їй (Позивачці) страхового відшкодування становить 87810,00 грн.

Судові витрати, які вона (Позивачка) понесла.

16.11.2021 між нею (Позивачкою) та Адвокатським об`єднанням "Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП "Автопоміч" укладено Договір про надання професійної правничої допомоги № Ж589 (далі - Договір № Ж589 від 16.11.2021), предметом якого сторони визначили, що Адвокатське об`єднання "Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП "Автопоміч" бере на себе зобов`язання за відповідну плату надавати Клієнту (в даному випадку їй - Позивачці) правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених Договором по стягненню грошової компенсації за спричинену шкоду внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що мала місце 14.09.2021 близько 16 год. 50 хв. в Донецькій обл., м. Маріуполь, в якій водій ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки "ВАЗ 21013" р.н. НОМЕР_1 здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок якої останній від отриманих травм помер.

Адвокатське об`єднання "Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП "Автопоміч" є однією із організаційно-правових форм здійснення адвокатської діяльності, основним видом діяльності якого є здійснення діяльності у сфері права (КВЕД № 69.10), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Професійну правничу допомогу, обумовлену Договором № Ж589 від 16.11.2021, надає адвокат Шаровський Сергій Анатолійович, який працює на посаді адвоката в Адвокатському об`єднанні "Всеукраїнський центр адвокатських розслідувань ДТП "Автопоміч".

З посиланням на положення ст.133, ст.137 ч.1, ч.2 п.1, ч.4 ЦПК України просить стягнути з Відповідача на свою користь 12000 (дванадцять тисяч) грн 00 коп. судових витрат, пов`язаних з оплатою послуг з надання професійної правничої допомоги, розмір яких вважає співмірним як складності справи так і виконаним адвокатом роботам (наданим послугам). До цього ж, розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги було визначено за домовленістю сторін з урахуванням значення цієї справи для неї (Позивачки).

На виконання пункту 7 частини 3 статті 175 ЦПК України, Позивачка повідомляє суд про те, що не вживала заходів забезпечення доказів чи позову до подання цієї позовної заяви.

Ухвалою судді Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 02.06.2022 у справі за дійсним позовом відкрите провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с.30).

Судовою ухвалою від 07.07.2022 відзив на позовну заяву ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» «про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи» залишений без руху, відповідачеві для виправлення недоліків наданий строк п`ять днів з дня отримання копії ухвали (а.с.58).

Судовою ухвалою від 07.07.2022 повернуте без розгляду клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №233/1072/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» «про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи» (а.с.59-60).

Судовою ухвалою від 08.08.2022 повернуте без розгляду клопотання відповідача про зупинення провадження у справі №233/1072/22 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» «про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи» (а.с.72-73).

Судовою ухвалою від 22.09.2022 витребувано у Краматорського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області відомості про наслідки розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 с.286 КК України, номер кримінального провадження №0001765, за зазначених у Витягу з ЄРДР таких обставин: 16.09.2021 близько 19-50 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки "ВАЗ 21013", д.н.з. НОМЕР_1 по вул. О. Тихого в районі ЛЕП №53 зі сторони вул. Паркова в напрямку м. Дружківки в м. Краматорську, скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який переходив проїжджу частині в неналежному місці за межами пішохідного переходу з ліва на право відносно руху автомобіля. В результаті ДТП ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження: ЗЧМТ, СГМ, забиття м`яких тканин обличчя, садна, забій правового ліктьового суглобу, закритий перелам шийки лівої тазової кістки з незначним зміщенням, а також - копії процесуальних документів на підтвердження наслідків розслідування цього кримінального правопорушення;

витребувано в Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» копію полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ527077, яким застрахована цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - автомобілю марки "ВАЗ 21013" р.н. НОМЕР_1 , керованого 16.09.2021 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.76-78).

Відповідач позов не визнав, подавши на нього відзив (а.с.33-36,48-51,54-57), в якому виклав підстави невизнання позовних вимог, пославшись на таке:

1. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "ВАЗ 21013" р.н. НОМЕР_1 на момент ДТП, яка є підставою позову, була застрахована відповідачем згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АТ527077, порядок і умови виплати страхового відшкодування за яким регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Відповідно до п.2.1. ст.2 Закону № 1961-IV, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо

норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно зі ст.6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п.22.1 ст.22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до п.33-1.1. ст.33-1 Закону № 1961-ІУ особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Згідно з п.35.1. ст.35 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Згідно з п.35.2. ст.35 Закону № 1961-ІУ до заяви додаються:

а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа;

б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником;

в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа;

г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну;

ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого;

д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого;

е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника;

є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Документи, зазначені у підпунктах "а"-"ґ" цього пункту, надаються для огляду та зняття копії або в копіях, засвідчених заявником. Страховик та МТСБУ мають право вимагати для огляду оригінали зазначених документів. Решта документів надаються в оригіналі або належним чнном оформленій копії. Належно оформленою копією документа є копія, посвідчена органом, установою чи організацією, що його видала, або нотаріально посвідчена або посвідчена особою, якій подається заява про страхове відшкодування.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належніш чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.3 ст.538 ЦК України, у разі невиконання однією із сторін у зобов`язанні свого обов`язку у встановлений строк (термін) або виконання його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов`язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Виходячи з вищенаведеного, для отримання страхового відшкодування Позивачці необхідно звернутися до АТ «СГ «ТАС» (приватне) в передбаченому законодавством порядку та надати необхідні документи для визначення розміру шкоди. В разі звернення Позивачкою в передбаченому законодавством порядку до АТ «СГ «ТАС» (приватне), було б розглянуте дане питання при наявності необхідних документів та прийняте рішення про здійснення виплати страхового відшкодування.

Позивачка станом на 07.06.2022 не зверталася до АТ «СГ «ТАС» (приватне) для отримання страхового відшкодування в порядку, передбаченому законодавством, внаслідок чого, питання про виплату страхового відшкодування не розглядалося, а отже звернення Позивачки до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів є безпідставним, оскільки факту порушення, невизнання, або оспорювання прав, свобод чи інтересів з боку АТ «СГ «ТАС» (приватне) не було.

На даний час АТ «СГ «ТАС» (приватне), відповідно до чинного законодавства України, не має підстав для здійснення виплати страхового відшкодування, оскільки Позивачкою не дотриманий передбачений законодавством порядок отримання страхового відшкодування та не надано доказів виникнення цивільно-правової відповідальності застрахованої особи, тобто Вироку суду по кримінальному провадженню № 0001765.

2. Згідно з п.3 ч.1 ст.988 ЦК України страховик зобов`язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до п.36.2. ст.36 Закону № 1961-ІУ страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Позивачка в порушення ст.ст.33-1, 35 Закону № 1961-ІУ не надала страховику всі документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування, також не надала документального підтвердження того, що по справі спірного ДТП завершене кримінальне провадження № 0001765 та прийняте рішення, що набрало законної сили.

За обставин даної справи кримінальне розслідування за фактом спірного ДТП ще триває та особу, винну у скоєному ДТП, не встановлено.

Зауважив, що у спірних правовідносинах ЦК України є загальним нормативно-правовим актом, а Закон № 1961-ІУ є спеціальним нормативно-правовим актом. При розбіжності між загальним і спеціальним нормативно-правовим актом перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом.

Закон № 1961-ІУ визначає спеціальні до ЦК України строки виплати страхових відшкодувань у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, а тому, вважає, саме спеціальний закон підлягає застосуванню при відшкодуванні страховиком шкоди, заподіяної смертю особи при експлуатації наземних транспортних засобів.

Відсутність інформації про набрання законної сили рішенням у кримінальній справі щодо спірного ДТП зумовлює припинення перебігу строку прийняття страховиком рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування, тобто на момент розгляду даної справи позбавляє обов`язку страхову компанію провести страхову виплату.

На даний час АТ «СГ «ТАС» (приватне), відповідно до чинного законодавства України, не має підстав для здійснення виплати страхового відшкодування, оскільки Позивачем не дотриманий передбачений законодавством порядок отримання страхового відшкодування та не надано доказів виникнення цивільно-правової відповідальності застрахованої особи, тобто вироку суду по кримінальному провадженню № 0001765.

3. Згідно з п.23.1 ст.23 Закону № 1961-ІУ шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Статтею 27 Закону № 1961-ІУ визначено порядок здійснення та розміри страхових виплат за шкоду, пов`язану зі смертю потерпілого.

Згідно з п.27.1 ст.27 Закону № 1961-ІУ страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Для вирішення питання, чи є смерть потерпілого прямим наслідком спірної ДТП, виникає потреба у спеціальних знаннях, які інші засоби доказування замінити не можуть.

Відповідач заперечує вказані обставини, тому ці обставини мають бути доведені Позивачкою у порядку передбаченому ст.ст.81, 175 ч.3 п.5 ЦПК України належними та допустимими доказами.

Позивачка у своїй позовній заяві викладає лише позовні вимоги, але не зазначає доказів, що підтверджують кожну обставину, на яку вона посилається, чим порушує п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України.

Пунктом 1 ст.81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч.6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Згідно з ч.2 ст.78 ЦПК обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Таким чином, оскільки факти, встановлені під час розгляду кримінальної справи, щодо наявності чи відсутності вини водія, встановлення особи водія, цивільно-правова відповідальність якого застрахована відповідачем, у скоєнні спірної ДТП, та настання смерті потерпілої особи внаслідок вказаної ДТП в тому числі буде залежати наявність або відсутність обставин, що є підставами для задоволення або відмови в задоволенні позовних вимог у даній справі.

На підставі вищевикладеного, звернення позивача до суду є передчасним, оскільки кримінальне провадження № 0001765 триває, справа не розглянута, та судового рішення (вироку) не винесено.

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України преюдиціальне значення надається лише вироку суду у кримінальному провадженні, ухвалі про закриття кримінального провадження.

Надані Позивачкою докази не замінюють собою вирок суду у кримінальному провадженні № 0001765 або ухвалу про закриття кримінального провадження.

Верховний Суд відзначив, що витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів, оскільки реєстр є лише електронною базою даних, відповідно до якої здійснюється збирання, зберігання, захист, облік, пошук, узагальнення даних, які використовуються для формування звітності, а також надання інформації про відомості, внесені до реєстру.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30.06.2020 по справі № 333/6816/17 (провадження № 14-87цс20) зроблено висновок, що «Недопустимим з огляду на завдання цивільного судочинства є ініціювання позовного провадження з метою оцінки обставин, які становлять предмет доказування у кримінальному провадженні, чи з метою створення поза межами останнього передумов для визнання доказу, отриманого у такому провадженні, неналежним або недопустимим».

На підставі вищевикладеного, вважає, відсутні підстави стягнення з відповідача страхового відшкодування на користь Позивачки згідно із Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з відсутністю вироку суду в кримінальному провадженні або ухвали про закриття кримінального провадження, які набрали законної сили та вказували, що смерть потерпілого є прямим наслідком спірної ДТП.

4. За відсутності підстав для задоволення позовних вимог про стягнення страхового відшкодування, відсутні також і підстави для задоволення інших позовних вимог.

Сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12000,00 грн визначена всупереч приписів ст.ст.137 ч.ч.2,4, 141 ч.ч.3,8 ЦПК України, вимоги про стягнення витрат на правову допомогу не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а тому відповідач просить суд вважати це клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу.

З`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до такого:

Як убачається з Довідки Управління патрульної поліції у Львівській області Національної поліції України за № 800795 про дорожньо-транспортну пригоду від 16.09.2021 (а.с.17 зворот - 18) 16 вересня 2021 року о 19:55 за адресою: Донецька область, місто Краматорськ, вул. Олекси Тихого,16, відбулася дорожньо-транспортна пригода - наїзд на пішохода, який переходив дорогу поза межами пішохідного переходу.

Дорожньо-транспортна пригода за цією Довідкою відбулася за участі транспортного засобу - легкового автомобіля ВАЗ-21013, днз НОМЕР_4 , належного ОСОБА_5 , під керуванням водія ОСОБА_2 , а також пішохода ОСОБА_3 .

Довідка містить відомості як про госпіталізацію пішохода, так і про його загибель.

Згідно з копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_5 (а.с.16) ІНФОРМАЦІЯ_6 у місті Краматорськ Донецької області у віці 72 роки настала смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Отже, зазначені у Довідці про дорожньо-транспортну пригоду наслідки ДТП у вигляді загибелі ОСОБА_3 не узгоджуються з фактичною обставиною смерті останнього ІНФОРМАЦІЯ_6 , доведеними копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_5

17.09.2021 у Єдиному реєстрі досудових розслідувань зареєстроване кримінальне провадження за №0001765 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення - ч.1 ст.286 КК України з коротким викладенням обставин, що можуть свідчити про вчинення кримінального правопорушення:

16.09.2021 приблизно о 19-50 водій гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 21013», номерний державний знак НОМЕР_1 , по вул. О. Тихого в районі ЛЕП №53 зі сторони вул. Паркова в напрямку м. Дружківки в м. Краматорськ, скоїв наїзд на пішохода гр. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який переходив проїжджу частину в неналежному місці за межами пішохідного переходу зліва направо відносно руху автомобіля. В результаті ДТП гр. ОСОБА_3 отримав тілесні ушкодження: ЗЧМТ, СГМ, забиття м`яких тканин обличчя, садна, забій правого ліктьового суглобу, закритий перелом шийки лівої тазової кістки з незначним зміщенням. Госпіталізований до травматологічного відділення КМП 33 (ЄО 37140).

Листами Краматорського районного управління поліції ГУНП в Донецькій області від 13.12.2022 (а.с.96), від 15.12.2022 (а.с.97), від 03.01.2023 (а.с.102,107) повідомлено суд, що кримінальне провадження №0001765 за ч.1 ст.286 КК України від 17.09.2021, яке перебуває в СВ Краматорського РУП, на даний час перебуває в провадженні та по ньому не прийнято рішення.

Позивачкою ОСОБА_1 , як дочкою ОСОБА_3 (на підтвердження чого надана копія свідоцтва про народження Серії НОМЕР_6 - на а.с.20 зворот), заявлений спір до ПАТ «СК «ТАС» про стягнення страхового відшкодування, як грошової компенсації за понесені витрати на поховання загиблого та за спричинену моральну шкоду.

Розмір понесених витрат на поховання ОСОБА_3 у сумі 15810 грн 00 коп. позивачка підтвердила товарним чеком ПП ОСОБА_6 (а.с.21 зворот - 22).

Моральна втрата оцінена позивачкою у 72000 грн 00 коп.

Як на підставу заявлених позовних вимог позивачка послалася на ту обставину, що станом на дату настання ДТП відповідальність водія за спричинену шкоду майну, здоров`ю та/або життю третіх осіб, була застрахована у Відповідача за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, серії АТ527077, який діяв на момент настання ДТП станом на 16:50 16.09.2021.

Та обставина, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу "ВАЗ 21013" р.н. НОМЕР_1 ОСОБА_2 на момент ДТП була застрахована відповідачем підтверджена наявним у матеріалах справи Полісом № АТ/0527077 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, укладеним 25.05.2021, строком дії з 26.05.2021 по 25.05.2022.

Страхова сума на одного потерпілого:

- за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю - двісті шістдесят тисяч грн,

- за шкоду, заподіяну майну, - сто тридцять тисяч грн;

Розмір франшизи - одна тисяча п`ятсот грн;

Страхувальник - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Забезпечений транспортний засіб (ТЗ) - автомобіль ВАЗ 21013, номерний державний знак НОМЕР_1 (а.с.86,99,104,106).

Порядок і умови виплати страхового відшкодування за полісом обов`язкового страхування

цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Відповідно до п.2.1. ст.2 Закону № 1961-IV, відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про страхування", цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.

Згідно зі ст.6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно з п.22.1 ст.22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Пунктом 1.12. статті 1 Закону № 1961-IV визначено, що дорожньо-транспортна пригода - подія, що сталася під час руху транспортного засобу, внаслідок якої загинули або поранені люди чи завдані матеріальні збитки.

Пунктом 27.3. ст.27 Закону № 1961-IV передбачено, що Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.

За пунктом 27.4. статті 27 Закону України №1961-ІУ від 01.07.2004 страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.

Відповідно до п.33-1.1. ст.33-1 Закону № 1961-ІУ особа, яка має право на отримання відшкодування (потерпілий), зобов`язані сприяти страховику та МТСБУ в розслідуванні причин та обставин дорожньо-транспортної пригоди, а саме: надати для огляду належний їй транспортний засіб або інше пошкоджене майно, повідомити страховика про всі відомі їй обставини та надати для огляду та копіювання наявні у неї документи щодо цієї дорожньо-транспортної пригоди протягом семи робочих днів з дня отримання нею відповідної інформації або документа. Якщо зазначені особи з поважних причин не мали змоги виконати ці дії, вони мають підтвердити це документально.

Згідно з п.35.1. ст.35 Закону № 1961-IV для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися:

а) найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ;

б) прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження;

в) зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують;

г) інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих;

ґ) підпис заявника та дата подання заяви.

Позивачка у передбаченому Законом № 1961-ІУ порядку до відповідача як страховика не зверталася, відповідно питання про виплату страхового відшкодування відповідачем не вирішувалося.

Обставина звернення потерпілого до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування є позасудовою процедурою, проте ця обставина не виключає можливість потерпілого звернутися до суду з позовом про стягнення відповідного відшкодування. Це стала позиція, яка знайшла своє відображення у практиці Великої Палати, полягає у тому, що положення Закону України «Про обов`язкове страхування….» визначають конкретні права та обов`язки страховика, страхувальника та потерпілого. При цьому обов`язок страхової компанії розпочати врегулювання випадку та здійснити виплату протягом 90 (дев`яносто) днів розпочинається з моменту надходження від потерпілого відповідної заяви на виплату. Норми закону є позасудовою процедурою врегулювання спору, а тому сам потерпілий має право обирати, що йому робити - піти з заявою про виплату до страхової, чи звернутися з позовом до суду про виплату страхового відшкодування, і така вимога не буде передчасною в межах судового провадження (постанови № 756/3004/18 від 16.06.2021; № 447/1403/19 від 02.06.2021; № 910/6013/20 від 12.02.2021).

Тому суд вважає помилковими доводи сторони відповідача про передчасність звернення позивачки з дійсним позовом до суду.

Вирішуючи питання обґрунтованості заявлених позивачкою позовних вимог, суд, окрім положень Закону № 1961-ІУ, враховує також таке:

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду визначені статтею 1166 ЦК України за положеннями якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала (ч.1). Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини (ч.2). Шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадках, встановлених законом (ч.3). Шкода, завдана правомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених цим Кодексом та іншим законом (ч.4).

Відповідно до статті 1167 ЦК України «Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду», моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (ч.1). Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п.1 ч.2).

Відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, врегульовано ст.1187 ЦК України, згідно з якою джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб (ч.1). Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч.2). Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5).

За роз`ясненнями Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини (абз.1 п.4).

Згідно із п.7 зазначеної Постанови при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (ч.5 ст.1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (п.1 ч.1 ст.263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускав настання шкідливого результату (наприклад, суїцид). Якщо груба необережність потерпілого сприяла виникненню або збільшенню шкоди, то залежно від ступеня вини потерпілого, якщо інше не встановлено законом, розмір відшкодування з особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, має бути зменшено (але не може бути повністю відмовлено у відшкодуванні шкоди). Питання про те, чи є допущена потерпілим необережність грубою (частина друга статті 1193 ЦК), у кожному конкретному випадку має вирішуватись з урахуванням фактичних обставин справи (характеру дії, обставин завдання шкоди, індивідуальних особливостей потерпілого, його стану тощо).

Тобто, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела, а завдана ним шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, у тому числі якщо шкоду, завдано життю та здоров`ю особи, на чому неодноразово зауважував Верховний Суд (справи №751/8121/17 від 14.01.2019; №500/2095/15-ц від 10.01.2019; №757/59802/16-ц від 05.12.2018).

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що смерть ОСОБА_3 стала наслідком дії джерела підвищеної небезпеки під час ДТП 16.09.2021, тобто доказів безпосереднього причинного зв`язку між подією ДТП і шкодою, спричиненою її наслідками, як і доказів, які б виключали виникнення шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Так, довідкою Управління патрульної поліції у Львівській області Національної поліції України за № 800795 про дорожньо-транспортну пригоду від 16.09.2021 зафіксована подія ДТП за участі транспортного засобу - легкового автомобіля ВАЗ-21013, днз НОМЕР_4 під керуванням водія ОСОБА_2 та пішохода ОСОБА_3 .

Встановлення обставин ДТП 16.09.2021, так і питання причинно-наслідкового зв`язку між діями водія ОСОБА_2 і смертю ОСОБА_3 , яка настала ІНФОРМАЦІЯ_6 , та чи була допущена потерпілим груба необережність, є предметом розслідування у кримінальному провадженні №0001765 від 17.09.2021 за правовою кваліфікацією кримінального правопорушення - ч.1 ст.286 КК України, слідство по якому наразі триває.

За приписами ч.2 ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ч.6).

Згідно з ч.6 ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Тож питання можливості обґрунтування позовних вимог у заявленому позивачкою розмірі залежне від наслідків розслідування у вище згадуваному кримінальному провадженні, яке наразі триває.

Надані позивачкою докази не замінюють собою вирок суду у кримінальному провадженні № 0001765 або ухвалу про закриття кримінального провадження.

При цьому доводи сторони позивача про те, що обставина завдання шкоди смертю ОСОБА_3 не внаслідок непереборної сили чи умислу потерпілого підтверджується Витягом з ЄРДР №0001795 від 17.09.2021, суд не бере до уваги, оскільки витяг з ЄРДР не є процесуальним джерелом доказів та не може бути покладений в основу обвинувачення, що узгоджується з висновком Верховного Суду Третьої судової палати Касаційного кримінального суду при розгляді справи 761/28347/15-к.

На підставі вищевикладеного, звернення позивачки з дійсним позовом до суду суд вважає передчасним.

Тож у задоволенні позову належить відмовити.

Керуючись ст.ст. 263-265,273,141 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_7 ) до Акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» (03117, Київ, пр-т Перемоги,65; ЄДРПОУ0115243) «про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи» залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: