Справа № 128/1873/22
15 лютого 2023 р. місто Вінниця
Вінницький районний суд Вінницької області
головуючого-судді Бондаренко О.І.
секретаря судового засідання Літневської А.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей, -
Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 19.01.2023, ухваленому в цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей, вирішено:

«Позовну заяву ОСОБА_1 - задоволити.

Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 , аліменти на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частки зі всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для відповідного віку дитини, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 31.08.2022.

Рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за 1 місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2 , додаткові витрати на дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , одноразово в розмірі 5187 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп.».

24.01.2023, позивач ОСОБА_1 надала заяву про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Згідно з ч.3 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до ч.4 ст. 270 ЦПК України у разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, попередньо надавши суду заяву, в якій просила судове засідання проводити в її відсутність, вимоги заяви про винесення додаткового рішення підтримує та просить її задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, попередньо надіславши суду заперечення, в яких зазначив про розгляд заяви про ухвалення додаткового рішення в його відсутність, просить відмовити в її задоволенні з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю та отримує мінімальну заробітну плату. Отже, згідно Закону України «Про безоплатну правову допомогу» вона належить до категорії осіб, яким правова допомога надається безкоштовно.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ШІК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

Частиною восьмою статті 141 ППК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

В даному випадку, у рішенні Вінницького районного суду Вінницької області від 19.01.2023 зазначено про те, що 19.01.2023 позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні заявила про те, що заяву про відшкодування витрат на правову допомогу буде подано нею у встановленому законом порядку. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Таким чином, позивачкою 19.01.2023, до закінчення судових дебатів, не було подано заяву про відшкодування витрат на правову допомогу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171цс19).

Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 січня 2021 року у справі № 596/2305/18-ц (провадження № 61-13608св20).

Крім того, у постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Позивачкою ОСОБА_1 договір на надання правової допомоги укладено 01.06.2022, а позовну заяву до суду подано 31.08.2022, тобто через три місяці. При цьому, розмір витрат на правничу допомогу належним чином не підтверджено, у тексті договору про надання правової допомоги перелік таких витрат не визначено, як і не відомо яку саме послугу за вказаним договором мав отримати позивач, у які терміни та яка конкретна ціна кожної окремої послуги.

Отже, заявлені позивачкою судові витрати у сумі 3000 грн. є не тільки недостовірними й не співрозмірними з предметом позову, але й порушують конституційне право відповідача і право на належний рівень життя.

На думку відповідача, вказане свідчить про зловживання позивачкою своїми правами.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Верховного Суду від 20 січня 2021 року у справі № 750/2055/20 (провадження № 61-16723св20) вказано, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК

України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок

обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.

Згідно ст. 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначається в договорі про надання правової допомоги.

Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару не дає, як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Такий правовий висновок було зроблено Верховним Судом в постанові від 06.03.2019 у справі № 922/1163/18.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16, постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі №199/3939/18-ц та у постанові від 09.06.2020 у справі № 466/9758/16-ц, у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі "Баришевський проти України" від 26.02.2015, пунктах 34-36 рішення у справі "Гімайдуліна і інших проти України" від 10.12.2009, пункті 80 рішення у справі "Двойних проти України" від 12.10.2006, пункті 88 рішення у справі "Меріт проти України" від 30.03.2004 заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Таким чином, суд не зобов`язаний присуджувати стороні всі її витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.

Спірні правовідносини між сторонами у справі виникли у зв`язку із стягненням аліментів додаткових витрат на утримання дитини у розмірі 10375 грн.

Даний спір для кваліфікованого юриста (в даному випадку стаж адвокатської діяльності адвоката Вдовиченко М.І. становить більше 13 років) є спором незначної складності, відноситься до категорії малозначних справ, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною. Великої кількості законів і підзаконних нормативно-правових актів, які підлягають дослідженню адвокатом і застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.

Зважаючи на те що ціна позову у даній цивільній справі становить 10375 грн., заявлені до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу - 3000 грн. є завищеними порівняно з вартістю послуг з правничої допомоги в таких категоріях спору так як матеріали справи не потребували і не містять великої кількості документів для підготовки позовної заяви та клопотання, дана справа є не складною, враховуючи усталену практику.

Таким чином, на думку відповідача, визначений сторонами до відшкодування гонорар, є завищеним і не являється співмірним, обгрунтованим і пропорційним об`єму здійсненої роботи та наданої послуги, складності справи , а також є неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг у аналогічних справах.

Через тяжкий матеріальний стан у відповідача немає фінансової можливості відшкодовувати позивачці витрати на адвоката, якого вона вибирає на власний розсуд, маючи при цьому право на отримання безоплатної правової допомоги, та отримуючи від відповідача в добровільному порядку аліменти на утримання сина з 2010 року, тобто більше 11 років підряд.

Відповідно до ст. 247 ч.2 ЦПК України суд вважає, що заяву про ухвалення додаткового рішення можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши заперечення відповідача, суд приходить до висновку про необхідність ухвалення в справі додаткового рішення, виходячи з такого.

Згідно ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідача.

Згідно зі ст.ст.264-265 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат.

У відповідності до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

При постановленні рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 19.01.2023 не було вирішено питання про розподіл між сторонами судових витрат, зокрема, про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат, зокрема, витрат на професійну правничу допомогу.

На підтвердження понесених судових витрат на професійну правничу допомогу стороною позивача надано: договір про надання правової допомоги № 02/06/ц від 01.06.2022, укладений між позивачем та адвокатом Вдовиченко М.І., додаток №1 до договору про надання правової допомоги №02/06Ц від 01.06.2022, акт прийому передачі наданих послуг (виконаних робіт) від 23.01.2023 за договором про надання правової допомоги № 02/06/ц від 01.06.2022, квитанцію № 160965587 від 02.09.2022 про сплату позивачем ОСОБА_1 адвокатові Вдовиченко М.І. 3000 грн. за надання правової допомоги за договором про надання правової допомоги № 02/06/ц від 01.06.2022.

Оскільки рішенням суду від 19.01.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено повністю, тому з ОСОБА_2 на її користь слід стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст.133, 141, 247, 264-265, 270 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дітей.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_1 , жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_2 , жительки АДРЕСА_2 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення додаткового рішення суду.

Додаткове рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Вінницького апеляційного суду.

Учасник справи, якому додаткове рішення суду не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга на додаткове рішення суду подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного додаткового рішення суду.

Суддя О.І. Бондаренко