ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/8317/18 Головуючий суддя І інстанції Подус Г. С.
Провадження № 22-ц/818/463/23 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 березня 2023 року м. Харків.

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого Яцини В.Б.

суддів колегії Бурлака І.В., Мальованого Ю.М.,

за участю секретаря судового засідання Супрун Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради - (нова назва Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради) на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2022 року по справі № 638/8317/18 за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Попрас Юлія Вікторівна про скасування рішень про державну реєстрацію права власності та визнання договорів купівлі-продажу недійсними,

В С Т А Н О В И В :

Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , третя особа: Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Попрас Юлія Вікторівна про скасування рішень про державну реєстрацію права власності та визнання договорів купівлі-продажу недійсними.

Позов мотивовано тим, що заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.08.2013 у справі № 638/11262/13-ц задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та визнано право власності на нежитлові приміщення цокольного поверху №№ 2-1, 2-2, другого поверху №№ 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, загальною площею 299,3 кв. м. за ОСОБА_2 та на нежитлові приміщення першого поверху №№ 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, загальною площею 70,8 кв. м. за ОСОБА_5 в будівлі літ. «А-2» по АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2014 року за апеляційною скаргою прокурора Дзержинського району міста Харкова рішення Дзержинського районного суду міста Харкова у справі № 638/9535/15-ц скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено на підставі того, що спірне майно є самочинним будівництвом.

В подальшому, Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області була зареєстрована декларація про початок виконання будівельних робіт на об`єкті «Реконструкція квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та нежитлових приміщень в літ. «А-2» під торговельно-офісні приміщення по АДРЕСА_1 » за номером ХК 37 від 23.04.2015 та декларація про готовність об`єкта до експлуатації ХК 92 від 26.08.2015 (Замовники будівництва ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ).

Згідно інформації зазначеної в декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 26.08.2015 № XK 92 площа реконструйованих квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_4 становить 413,9 кв. м. (приміщення № 2-1, 2-2, 2-3, 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, 3-1, 3-3, 3-4, 3-5, 3-6, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7).

В декларації про початок виконання будівельних робіт зазначено, що проектування об`єкта виконано без необхідності отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки з посиланням на п. 25 Переліку об`єктів будівництва, для проектування яких містобудівні умови та обмеження не надаються, затвердженого Наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 07.07.2011 № 109 (реконструкція житлових та нежитлових приміщень без зміни їх зовнішньої конфігурації).

На час подання декларації про початок виконання будівельних робіт та про готовність до експлуатації на об`єкт «Реконструкція квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та нежитлових приміщень в літ. «А-2» під торговельно-офісні приміщення; АДРЕСА_1 », квартира АДРЕСА_5 загальною площею 48,8 кв. м. та квартира АДРЕСА_6 загальною площею 77,6 кв. м., та нежитлові приміщення № 1, № 3-6 в літ. «А-2» по АДРЕСА_1 загальною площею 50,2 кв. м., належали ОСОБА_2 та ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу №4847 від 13.11.2004 та договору купівлі-продажу № 4940 від 19.11.2004.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23.03.2006 у справі № 2-2803-06, відповідно до яких загальна площа об`єкту реконструкції - квартири АДРЕСА_2 , АДРЕСА_7 становила 176,6 кв. м. 3 урахуванням зазначених документів, роботи з реконструкції квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та нежитлових приміщень в літ. «А-2» під торговельно-офісні приміщення у АДРЕСА_1 виконано зі збільшенням площі з 176,6 кв. м. до 413,9 кв. м., тобто зі зміною зовнішньої конфігурації без отримання містобудівних умов та обмежень.

Тобто, в деклараціях про початок виконання будівельних робіт від 23.04.2015 № XK 37 та готовність об`єкта до експлуатації від 26.08.2015 № ХК 92 по об`єкту «Реконструкція квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та нежитлових приміщень в літ. «А-2» під торговельно-офісні приміщення; АДРЕСА_1 » зазначено недостовірні дані щодо затвердженої проектної документації та містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки.

Оскільки внаслідок реконструкції квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та нежитлових приміщень в літ. «А-2» по АДРЕСА_1 відбулося збільшення площі об`єкта з 176.6 кв. м. до 413,9 кв. м., тобто відбулася зміна зовнішньої конфігурації без отримання містобудівних умов та обмежень, замовниками порушено вимоги ч. 1 ст. 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», п. 4.1 ДБН А.2.2-3-2014 «Склад та зміст проектної документації на будівництво», відповідно до якого проектна документація для будівництва має відповідати положенням законодавства, вимогам містобудівної документації, будівельних норм, стандартів та правил.

Не допускається розроблення проектної документації без інженерних вишукувань, що повинні бути виконані відповідно до ДБН А.2.1-1 на нових земельних ділянках, а при реконструкції та капітальному ремонті об`єктів - без уточнення раніше виконаних інженерних вишукувань та інструментального обстеження об`єктів.

У зв`язку з виявленням факту подання в деклараціях про початок виконання будівельних робіт та про готовність об`єкта до експлуатації недостовірних відомостей, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, як такий, що реконструйований без належно затвердженого проекту та без отримання містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки, наказом Інспекції Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Л 22 від 22.08.2017 скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт від 23.04.2015 серія та номер: ХК 37 на об`єкт «Реконструкція квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та нежитлових приміщень в літ. «А-2» під торговельно-офісні приміщення по АДРЕСА_1 » (замовник - ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ) та реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації № XK 92 від 26.08.2015 на об`єкт «Реконструкція квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та нежитлових приміщень в літ. «А-2» під торговельно-офісні приміщення по АДРЕСА_1 » (замовник - ОСОБА_2 ОСОБА_5 ).

Таким чином, враховуючи, що декларація про готовність об`єкта до експлуатації, зареєстрована від 05.08.2016 серія та номер: ХК 92 від 26.08.2015, на підставі якої було внесено відомості до Державного реєстру, скасована, реєстрація права власності (індексний номер рішення: 28642295 від 09.03.2016 та 28561428 від 02.03.2016) підлягає скасуванню, а подальші договори купівлі продажу визнанню недійсними.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 грудня 2022 року у задоволенні позовної заяви Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради відмовлено.

В апеляційній скарзі Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради - (нова назва Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради) посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення скасувати.

Апеляційна скарга мотивована наступним.

Щодо відсутності підстав у органу державного архітектурно-будівельного контролю здійснювати заходи контролю після реєстрації права власності зазначає, що якщо в реєстрі є відомості про право власності на новостворений об`єкт нерухомості, будь-які спори щодо правомірності набуття права власності повинні вирішуватись у судовому порядку, зокрема міська рада яка представляє територіальну громаду не має повноважень надавати правову оцінку законності прийнятого рішення державного реєстратора, Державні органи повинні дотримуватись чинного законодавства України, і тому один державний орган в особі Інспекції не може «сумніватись» у законності прийнятого рішення іншого державного органу державного реєстратора, бо інакше це призводить до правового колапсу та правової невизначеності.

Щодо неврахування судом висновків Верхового Суду судове рішення про знесення об`єкту самочинного будівництва не призведе до автоматичного припинення права власності у реєстрі, а відтак державна реєстрація змін до права власності на спірні підвальні приміщення продовжить існувати де-юре.

Близькі за змістом висновки, викладені у постановах Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №907/710/17 та від 30.05.2019 у справі №922/2598/18.

Діючим законодавством не передбачено можливості скасування раніше внесених до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно записів інакше ніж за рішенням суду.

Вказує, що позов було подано у зв`язку з протиправністю виникнення права власності на спірні приміщення.

Враховуючи те, що спірний об`єкт збудовано без будь-яких дозвільних, то подальше його відчуження суперечить діючому законодавству. ОСОБА_6 , яка відчужувала спірні підвальні приміщення на момент укладання оскаржуваного договору дарування №654 від 06.05.2016 достеменно розуміла про те, що нею відчужується об`єкт самочинного будівництва.

Зазначає, що з 27.06.2022 ухвалення судового рішення про скасування рішення державного реєстратора вже не потребує заявлення вимоги з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення залишити без змін.

Відзив мотивовано тим, що державна реєстрація речового права та укладення договору дарування не змінює правової природи самочинного будівництва та не позбавляє органі державного архітектурно-будівельного контролю владних повноважень щодо усунення встановлених у сфері містобудівної діяльності, а скасування зазначеної державної реєстрації саме по собі не забезпечить усунення цих порушень.

Вказує, що ефективним способом усунення виявлених порушень для органу державного архітектурно-будівельного контролю є винесення припису щодо власника об`єкту нерухомості про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису та у разі невиконання такого припису в установлений строк звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаної з таким знесенням.

Зазначає, що у справі спосіб захисту обраний позивачем, з огляду на повноваження ХМР, в особі якої подано позов, здійснення державного архітектурно-будівельного контролю та права, які позивач вважав порушеними, є неналежним, що тягне за особою відмову в позові.

Відповідно до ч. ч. 1, 2ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи за відсутності учасників справи, належним чином повідомлених про судове засідання, що не перешкоджає розгляду скарги відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, перевіривши її доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

2. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

3. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

4. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

5. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам оскаржене рішення суду відповідає.

Судом були встановлені наступні обставини справи.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14.08.2013 у справі № 638/11262/13-ц задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_5 та визнано право власності на нежитлові приміщення цокольного поверху №№ 2-1, 2-2, другого поверху №№ 2-8, 2-9, 2-10, 2-11, 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, загальною площею 299,3 кв. м. за ОСОБА_2 та на нежитлові приміщення першого поверху №№ 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, загальною площею 70,8 кв. м. за ОСОБА_5 в будівлі літ. «А-2» по АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 06 серпня 2014 року за апеляційною скаргою прокурора Дзержинського району міста Харкова рішення Дзержинського районного суду міста Харкова у справі № 638/9535/15-ц скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено на підставі того, що спірне майно є самочинним будівництвом.

На момент звернення до суду (12.06.2017 р.), нежитлові приміщення підвалу №№2-1, 2-2, 2-3 та 1-го поверху №№ 2-8, 2-9 загальною площею 286,3 кв. м. належать на праві власності ОСОБА_1 ; нежитлові приміщення №№ 3-1, 3-3, 3-4, 3-5, 3-6, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7 в літ. «А-2» загальною площею 127,6 кв. м. належать ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Харківській області була зареєстрована декларація про початок виконання будівельних робіт на об?єкті «Реконструкція квартир АДРЕСА_8 та нежитлових приміщень в літ. «А-2» під торговельно-офісні приміщення по АДРЕСА_1 » за номером ХК 37 від 23.04.2015 та декларація про готовність об?єкта до експлуатації ХК 92 від 26.08.2015 (Замовники будівництва ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ).

Наказом Інспекції Департаменту територіального контролю Харківської міської ради Л 22 від 22.08.2017 скасовано реєстрацію декларації про початок виконання будівельних робіт від 23.04.2015 серія та номер: ХК 37 на об?єкт «Реконструкція квартир АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 та нежитлових приміщень в літ. «А-2» під торговельно-офісні приміщення по АДРЕСА_1 » (замовник - ОСОБА_2 , ОСОБА_5 ) та реєстрацію декларації про готовність об?єкта до експлуатації N XK 92 від 26.08.2015 на об?єкт «Реконструкція квартир N 1, АДРЕСА_3 та нежитлових приміщень в літ. «А-2» під торговельно-офісні приміщення по АДРЕСА_1 » (замовник - ОСОБА_2 ОСОБА_5 ).

Оскаржувані реєстраційні дії проведено державним реєстратором приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Попрас Ю.В. 23.04.2016 року та 22.04.2016 року.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції зазначив, що державна реєстрація речового права та укладення договору дарування не змінює правової природи самочинного будівництва та не позбавляє органи державного архітектурно-будівельного контролю владних повноважень щодо усунення встановлених порушень у сфері містобудівної діяльності, скасування зазначеної державної реєстрації саме по собі не забезпечить усунення цих порушень та захист порушеного права власника земельної ділянки, а тому обраний позивачем спосіб захисту права є неналежним.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду.

Так, відповідно до ст. 13 ЦК України:

1. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

2. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині.

3. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

4. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

5. Не допускаються використання цивільних прав з метою неправомірного обмеження конкуренції, зловживання монопольним становищем на ринку, а також недобросовісна конкуренція.

6. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п`ятою цієї статті, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов`язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Отже за змістом вказаної норми цивільного процесуального права неможливість забезпечити ефективний спосіб захисту стосуються наявності належного правового регулювання спірних правовідносин і такий обов`язок відповідно до Основного Закону України покладено на законодавця. Обов`язок суду у такому випадку визначений у вказаній нормі ч. 1 ст. 5 ЦПК України належне застосування відповідних норм права.

У разі, якщо спірні правовідносини нормами права не врегульовані, наявність прогалин у правому врегулюванні, суд відповідно до ч. 2 ст. 5 ЦПК України має право відповідно до викладеної у позові вимоги та заявлених підстав позову - застосувати для захисту порушеного права такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України у цивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який передбачає, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

З цього приводу колегія суддів також звертає увагу на Рекомендації R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-члена стосовно принципів цивільного судочинства, в яких наголошується, що суд повинен, принаймні у ході попереднього засідання, а якщо можливо, і протягом всього розгляду, відігравати активну роль у забезпеченні швидкого судового розгляду, поважаючи при цьому права сторін, в тому числі і їх право на неупередженість. Зокрема, він повинен володіти повноваженнями proprio motu, щоб вимагати від сторін пред`явлення таких роз`яснень, які можуть бути необхідними; вимагати від сторін особистої явки; зачіпати питання права; вимагати показань свідків, принаймні в тих випадках, коли мова йде не тільки про інтереси сторін, що беруть участь у справі, тощо. Такі повноваження повинні здійснюватися в межах предмета позову (принцип 3).

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, за змістом вказаних норм матеріального та процесуального права суд має розглянути спір в межах заявлених підстав та предмету позову, та у залежності від доведеності обставин, які позивач поклав на обґрунтування підстав позову та наявного правового регулювання - самостійно застосувати норми матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини, оскільки у цивільному судочинстві діє правило: суд знає закони.

Аналізуючи питання активної ролі суду в цивільному процесі ВП ВС у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 904/5726/19 з цього приводу висловив наступні правові висновки

У процесуальному законодавстві діє принцип «jura novit curia» («суд знає закони»), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia (п.п. 6.56, 6.58 згаданої Постанови, https://reyestr.court.gov.ua/Review/98524308).

Як убачається зі змісту позовних вимог, підставою позову у даній справі є самочинне будівництво та наступне укладення договорів з цією самочинно збудованою нерухомістю, а предметом позову, який спрямований на захист порушеного права, - є визнання недійсними договорів з самочинно збудованим майном та скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності, яке виникло на підставі цих договорів.

Під способами захисту суб`єктивних земельних прав власника розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам.

Вимога належного (ефективного) захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Такий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц, на який відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України послався суд першої інстанції.

Суд першої інстанції правильно врахував правові висновки, які з цього приводу були висловлені у постановах Верховного Суду від 07 квітня 2020 року у справі № 916/2791/13, та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 579/968/17, в яких було зазначено, що державна реєстрація речового права та укладення договору дарування не змінює правової природи самочинного будівництва та не позбавляє органи державного архітектурно-будівельного контролю владних повноважень щодо усунення встановлених порушень у сфері містобудівної діяльності, а скасування зазначеної державної реєстрації саме по собі не забезпечить усунення цих порушень.

У разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням (частина перша статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

В таких спорах органи державного архітектурно-будівельного контролю діють лише як адміністративний орган, а метою звернення з позовом є не перехід речового права на об`єкт нерухомості, а приведення будівлі у відповідність до імперативних вимог публічно-правових норм, спрямованих на захист суспільних інтересів.

Тобто, зазначені правовідносини не завершуються фіксацією факту адміністративного правопорушення та притягненням винної особи до юридичної відповідальності, а продовжують існувати до моменту припинення правопорушення, усунення його негативних наслідків, виконання владного припису або визнання його незаконним і скасування.

Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними в постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 579/968/17.

Таким чином державна реєстрація речового права та укладення договору дарування не змінює правової природи самочинного будівництва та не позбавляє органи державного архітектурно-будівельного контролю владних повноважень щодо усунення встановлених порушень у сфері містобудівної діяльності, а скасування зазначеної державної реєстрації саме по собі не забезпечить усунення цих порушень.

Тому суд правильно виснував, що ефективним способом усунення виявлених порушень для органу державного архітектурно-будівельного контролю є винесення припису щодо власника об`єкту нерухомості про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису та у разі невиконання такого припису в установлений строк, - звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, пункт 6.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19).

З огляду на вищевказане суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову з посиланням на обрання позивачем неналежного способу захисту, що також відповідає правовим висновкам, які були висловлені у пункті 77 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц про те, що неправильно обраний спосіб захисту зумовлює прийняття рішення про відмову у задоволенні позову незалежно від інших встановлених судом обставин.

Суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що відповідно до норми частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли це відповідає легітимній меті відновлення status quo та висунуті вимоги є пропорційними до виявленого порушення: використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Вимоги відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування про зобов`язання особи, яка, маючи дозвіл на будівництво нерухомого майна, допустила при цьому істотне відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, чи істотне порушення будівельних норм і правил, провести відповідну перебудову можуть бути заявлені як у разі, коли ці відхилення були допущені при будівництві нерухомості, так і внаслідок перебудови під час її експлуатації (частина сьома статті 376 ЦК).

Під істотним порушенням будівельних норм і правил слід розуміти, зокрема, недодержання архітектурних, санітарних, екологічних, протипожежних та інших вимог і правил, а також зміну окремих конструктивних елементів житлового будинку, будівлі, споруди, що впливає на їх міцність і безпечність.

Суду не було надано відомостей про те, що позивач використав вищевказані правові можливості для усунення негативних наслідків від порушення будівельних норм.

З передбачених визначених у вказаній нормі ст. 376 ЦК України підстав прокурор позов не заявляв, суд його не розглядав, а тому з огляді на зазначені у ст. 367 ЦПК України межі апеляційного провадження підставами та предметом розглянутого судом першої інстанції позову суд апеляційної інстанції не має повноважень proprio motu («за власним бажанням») ухвалювати своє рішення поза за межами розглянутого судом першої інстанції позову. Така процесуальна активність суду виходить поза межі правового принципу jura novit curia (суд знає закон), який реалізований у нормі ч. 2 ст. 5 ЦПК України, є елементом комплексного принципу верховенства права, ст. 10 ЦПК України, та діє в межах гарантій кожного на справедливий суд, ст. 6 Конвенції Про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р.

Що стосується вимог позову про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, то вони мають похідний характер від наявності/відсутні права власності, а тому не мають самостійного правового значення для захисту порушених прав власника земельних ділянок під самочинним будівництвом. Наведена у скарзі касаційна практика не є релевантною до обставин цієї справи і тому суд апеляційної інстанції відхиляє ці доводи.

Інші доводи скарги висновків суду також не спростовують.

З огляду на те, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, суд апеляційної інстанції відповідно до ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 368, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради - (нова назва Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю Департаменту з інспекційної роботи Харківської міської ради) залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 01 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 27 березня 2023 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді - І.В.Бурлака.

Ю.М.Мальований.