Провадження № 2/727/360/23
22 лютого 2023 року м. Чернівці
Шевченківський районний суд м. Чернівці
головуючого судді Терещенко О.Є.
при секретарі Аниськовій К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні м. Чернівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Державний реєстратор Чернівецької міської ради Шевчук Наталія Сергіївна, про захист права власності,-
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Чернівці з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Державний реєстратор Чернівецької міської ради Шевчук Наталія Сергіївна, про захист права власності.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 21 листопада 2022 року відкрито загальне позовне провадження та призначено розгляд справи у під-готовчому судовому засіданні.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Чернівці від 13 грудня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про місце та час розгляду справи був повідомлений належним чином.
Представник позивача, адвокат Чорна С.О., в останнє судове засідання не з`яви-лась. Направила заяву, згідно якої просила розглянути справи без її та позивача участі, позовну заяву підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Також просила стягнути з відповідача понесені по-зивачем судові витрати по оплаті судового збору та залучення професійної правової до-помоги.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про місце та час роз-гляду справи була повідомлена належним чином у встановленому законом порядку, відзив на позовну заяву відповідач не надала, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутність та постановити заочне рішення.
Частиною 6 ст.128 ЦПК України передбачено, що судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку (п.2 ч.7 ст.128 ЦПК України).
Відповідачу було надіслано ухвалу суду від 21.11.2022 року та позовну заяву з додатками та встановлено строк для подання відзиву на позов. Однак, відповідач відзиву на позовну заяву до суду не надала.
Суд вважає, що ОСОБА_2 про розгляд справи була повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем проживання, про що свідчать матеріали справи - реко-мендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося до су-ду без вручення відповідачу з відміткою працівника поштового відділення - «адресат відсутній за вказаною адресою», що підтверджується довідкою Укрпошти, форма 20.
Відповідно до п.3 ч.8 ст.128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову пові-стку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживан-ня чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Враховуються судом і роз`яснення, наведені в рішенні Конституційного Суду Ук-раїни від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема позовній заяві) яка відповідає місцю реєстрації відповідача, вважається, що судовий виклик або судове по-відомлення вручене йому належним чином.
Згідно ч.8 ст.178 ЦПК України - у разі ненадання відповідачем відзиву у встанов-лений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріала-ми.
Третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача - ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явилась. Направила заяву, згідно якої просила розглянути справу без її участі та ухвалити рішення згідно чинного законодавства.
Дослідивши матеріали справи, в яких достатньо даних про права та взаємовідно-сини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріа-лів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсут-ністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положен-ням п.3, п.4 ч.1 ст.280 ЦПК України.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обста-вини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
В тому числі, суд враховує вимоги ст.80 ЦПК України, зокрема достатність дока-зів для вирішення справи, наданих до суду.
Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухому майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпо-тек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта не-рухомого майна, право власності на земельну ділянку № НОМЕР_1 , площею 0.046 га, за адре-сою м. Чернівці, садівниче товариство «Трембіта», зареєстровано за ОСОБА_2 (а.с.11).
Разом з тим, згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЧВ №013459, виданого Чернівецькою міською радою 05 вересня 2000 року, ОСОБА_1 є власником земельної ділянки АДРЕСА_1 (а.с.12).
Зазначеним рішенням суду було встановлено, що ОСОБА_2 є незаконним влас ником земельної ділянки № НОМЕР_1 площею 0,0460га, яка розташована на території АДРЕСА_1 (а.с.13-17).
Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не до-казуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Згідно ч.2 та ч.4 ст.373 ЦК України право власності на землю гарантується Кон-ституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здій-снюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.
Підстави припинення права власності, визначені ст.346 ЦК України, зокрема , пра-во власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам`яток культурної спад-щини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об`єк-тів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відпо-відно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов`язаннями власника; 9) рекві-зиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника; 12) визнан-ня необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави.
Відповідно до ст. 378 ЦК України право власності особи на земельну ділянку мо-же бути припинене за рішенням суду у випадках, встановлених законом.
Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.2.ст.90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в по-рядку, встановленому законом.
Частиною 1 ст.393 ЦК України, визначено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядуван-ня, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.
Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулюються Законом України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»у редакції, чинній на момент здійснення державної реєстрації (далі - Закон України № 1952-IV).
Згідно Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме май-но та їх обтяжень"( п.14 ст. 27) державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі: 14) інших документів, що відповідно до законодавства підтверджують набуття, зміну або припинення прав на нерухоме майно."
Таким чином, в силу положень наведеного Закону суть державної реєстрації прав - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, які вже мали місце на підставі рішень відповідних органів, договорів чи Інших правовстановлюючих документів, шляхом внесення відпо-відних записів до Державного реєстру прав, а не безпосереднє створення таких фактів зазначеними записами.
Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 щодо поняття порушеного права, за захистом якого особа може звер-татися до суду, то це поняття, яке вживається в низці законів України, має той самий зміст, що й поняття «охоронюваний законом інтерес». Щодо останнього, то в тому ж Рішенні Конституційний Суд України зазначив, що поняття «охоронюваний законом інтерес» означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальнови-знаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користу-вання у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріаль-ним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не забо-ронений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиб-лення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоціль-ним.
У пункті 3.4 вказаного Рішення Конституційного Суду України від 01 грудня 2004 року №18-рп/2004 зазначено, що, виходячи зі змісту частини першої статті 8 Консти-туції України охоронюваний законом інтерес перебуває під захистом не тільки закону, а й об`єктивного права у цілому, що панує у суспільстві, зокрема справедливості, ос-кільки інтерес у вузькому розумінні зумовлюється загальним змістом такого права і є його складовою.
Враховуючи наведене та положення статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист, у тому числі судовий, свого цивільного права, а також цивільного ін-тересу, що загалом може розумітися як передумова для виникнення або обов`язковий елемент конкретного суб`єктивного права, як можливість задовольнити свої вимоги та виражатися в тому, що особа має обґрунтовану юридичну заінтересованість щодо наяв-ності/відсутності цивільних прав або майна в інших осіб.
Тобто інтерес особи має бути законним, не суперечити Конституції і законам Ук-раїни, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим за-гальноправовим засадам і відповідати критеріям охоронюваного законом інтересу, офі-ційне тлумачення якого надано у резолютивній частині згаданого Рішення Конститу-ційного Суду України.
Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, не-визнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.
Вирішуючи переданий на розгляд спір по суті, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюва-ного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним пози-вачем. При цьому обов`язком позивача є доведення/підтвердження в установленому за-коном порядку наявності факту порушення та/або оспорювання його прав та інтересів.
Відсутність порушеного права й інтересу встановлюється при розгляді справи по суті та є самостійною підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.
Саме до таких правових висновків дійшов Верховний суд у постанові від 24.02. 2021 року справа № 233/3516/18-ц.
Способи захисту цивільного права та інтересів, зазначені в ст. 16 ЦК України.
У разі порушення (невизнання, оспорювання) суб`єктивного цивільного права чи інтересу у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захи-сту. Тобто спосіб захисту реалізується через суб`єктивне цивільне право, яке виникає та існує в рамках захисних правовідносин (зобов`язань). Ефективність захисту цивільного права залежить від характеру вимоги, що висувається до порушника та характеру пра-вовідносин, які існують між позивачем та відповідачем. Для застосування того чи ін-шого способу захисту необхідно встановити, які права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звер-нувся до суду.
Положеннями статті 21 Цивільного кодексу України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самовряду-вання, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Суд визнає незаконним та скасовує нормативно-правовий акт органу дер-жавної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого само-врядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.
Згідно з статтю 152 Земельного кодексу України встановлено, що захист прав гро-мадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання недій-сними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.
Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та/або визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обо-в`язковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у зв`язку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів.
Виходячи з норм закону та перевіривши і з`ясувавши всі необхідні обставини справи, оцінюючи всі наявні докази по справі, досліджені в ході судового засідання в їх сукупності, суд вважає, що рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на земельну ділянку АДРЕСА_3 за відповідачкою ОСОБА_2 - підлягає скасуванню.
Щодо заявлених позивачем вимог про відшкодування понесених ним судових ви-трат, в тому числі витрат на правову допомогу, суд вважає необхідним зазначити на-ступне.
Відповідно до ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із за-лученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; по-в`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно зі ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адво-ката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу су-дових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг поміч-ника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомо-ги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою осо-бою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необ-хідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат - учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно ч.4 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) об-сягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значен-ням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Представником позивача, адвокатом Чорною С.О., було подано розрахунок суми судових витрат по справі від 22.02.2023 року. Згідно вказаного розрахунку, позивачем було понесені витрати на правову допомогу у розмірі 18 700,00 грн.
Згідно з ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фінансовий розмір, пого-динна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повер-нення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фі-нансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумний та врахо-вувати витрачений адвокатом час.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, від-значено в п. 95 Рішення у справі «Баришевський проти України» від 26.02.2015 року, п. п. 34-36 Рішення у справі «Гімайдуліна і інші проти України» від 10.12.2009 року, п. 88 Рішення у справі «Меріт проти України» від 30.03.2004 року, заявник має право на від-шкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Так, у визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за по-слуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема: встановлені нормативно-правовими актами норми видатків на службові відрядження (якщо їх установлено); вартість еко-номних транспортних послуг; час, який міг би витратити на підготовку матеріалів ква-ліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; наявні відомості органів статистики або інших органів про ціни на ринку юридичних послуг; тривалість розгляду і складність справи тощо.
Велика Палата Верховного Суду вказує, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дій-сності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з кон-кретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Вели-кої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц та по-станова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/ 4507/18).
Також у постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/ 20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну прав-ничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом позивача послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належ-ними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
Таким чином, враховуючи вищенаведене, суд вважає, що зазначені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 18 700,00 грн. є обґрунтованими. Отже, необ-хідно стягнути з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 18 700,00 грн.
Оскільки при поданні позову позивач сплатив 992,40 грн. судового збору, відпо-відно до ст. 141 ЦПК України, дані судові витрати підлягають стягненню із відповідача на його користь.
Керуючись ст.ст. 4, 5, 10,16, 18, 80, 89, 141, 259, 263-265, 273, 354 ЦПК України,-
Ухвалити заочне рішення.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача Державний реєстратор Черні-вецької міської ради Шевчук Наталія Сергіївна, про захист права власності - задоволь-нити.
Стягнути зі ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка прожи-ває в АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який проживає у АДРЕСА_2 , сплачений судовий збір в розмірі 992,40 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні (сорок) ко-пійок.
Стягнути зі ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка прожи-ває в АДРЕСА_4 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , який проживає у АДРЕСА_2 , витрати на правову допомогу в розмірі 18 700,00 (вісімнадцять тисяч сімсот) гри-вень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому пов-ного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також понов-лений в разі пропуску з інших поважних причин.

Суддя: О.Є.Терещенко