Справа № 585/3796/21
Номер провадження 2/585/18/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м.Ромни

Роменський міськрайонний суд Сумської області в складі: головуючого судді - Євлах О.О., за участі: секретаря судового засідання - Безручко О.П., представника позивача - Таргоній В.М. , представника відповідача - Панченко П.Е. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції, в залі суду в місті Ромни цивільну справу

за позовом ОСОБА_3

представник позивача - Таргоній Вадим Миколайович

до

відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця»,

представник відповідача Панченко Поліна Едуардівна,

вимоги заявника: про відшкодування шкоди завданої смертю фізичної особи, -

негайно після закінчення судового розгляду, перебуваючи в нарадчій кімнаті, ухвалив рішення про наступне:

В С Т А Н О В И В :

1. Таргоній В.М. звернувся до суду з позовом, в інтересах позивача ОСОБА_3 до АТ «Українська залізниця» про відшкодування шкоди завданої смертю фізичної особи.

2. Свої вимоги мотивував тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 за адресою: Харківська область, Богодухівський район, станція Феськи, в районі ПК 9, 212 км., на єдиній колії, електропоїзд 6-150, ЕР2 № 373, сполученням «Харків Левада Золочів» ( напрямок руху із м. Харкова до смт. Золочів), під керуванням машиніста ОСОБА_4 скоїв наїзд на гр. ОСОБА_5 , який від отриманих травм помер. 12.02.2021 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Даного реєстру досудових розслідувань за № 0000226 та розпочато досудове розслідування. Власником електропоїзду ЕР2 № 373 є виробничий підрозділ «Моторвагонне депо Люботин» регіональної філії «Південна залізниця», Акціонерного товариства «Українська Залізниця», а ОСОБА_4 працює у виробничому підрозділі «Моторвагонне депо Люботин», регіональної філії «Південна залізниця», АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніст електропоїзда з 01.07.2008 року по теперішній час. ОСОБА_3 (позивач) , мати загиблого ОСОБА_5 . Смерть сина викликала необхідність докладати додаткових зусиль для організації свого життя, та побуту. Втрата сина беззаперечно призвела до необхідності докладати зусиль для організації свого життя. Вона більше не зможу розраховувати на підтримку сина. Вона втратила підтримку та допомогу. Втрата сина є невідворотною і непоправною, вона не може бути відновлена , а тому душевні страждання будуть тривати і надалі, що свідчить про їх тривалість. Внаслідок смерті сина, позивача переслідує відчуття самотності, тривожності , гострої несправедливості. Смерть сина є різкою і психотравматичною подією, яка викликає надзвичайний стрес. Тому просив стягнути з відповідача на користь позивачки моральну шкоду в сумі 400 000 грн. Крім того, просив стягнути витрати на поховання в розмірі 4310 грн., що підтверджується товарним чеком № 42 від 13.02.2021 року, та 3640 грн., що підтверджується рахунком на оплату № 42 від 13.02.2021 року.

3. Представник відповідача - Акціонерне товариство «Українська залізниця», подав відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що згідно рапортів машиніста ОСОБА_6 від 12.02.2021 року та помічника машиніста ОСОБА_7 від 12.02.2021 року вони працювали на електропоїзді № 6150 ЄР-2 № 373. На 212 км перегону Пересічна-Злочів зупиночна платформа Феськи вони побачили сторонні предмети, що знаходилися між платформою та головкою рейок з правого боку по ходу поїзда. Машиніст почав подавати звукові сигнали. Під`їжджаючи ближче, роздивився, що виявлені предмети - це частини людського тіла. Застосували екстрене гальмування. Зазначена у рапортах інформація підтвердилася проведеним залізницею службовим розслідуванням ( копія акту службового розслідування аварії від 19.02.2021 року). Ні акти службового розслідування аварії від 19.02.2021 року, ні матеріали, надані позивачем, не містять доказів, що смерть потерпілого сталася саме о 21 год. 55 хв. та внаслідок наїзду на нього електропоїзда № 6150 ЄР - 2 № 373, та доказів причинно-наслідкового зв`язку між подією та заподіянням шкоди, що виключає відповідальність залізниці. Тому просили відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди у розмірі 400000,00 грн., та відшкодування витрат на поховання у розмірі 7950 грн. у повному обсязі (а.с.67-70).

4. Під час судових дебатів представник позивача уточнив позовні вимоги та просив стягнути з АТ «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 - 400 000 грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.

5. У судовому засіданні представник позивачки позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити, пояснення дав аналогічні змісту позовної заяви. Крім того, в письмових поясненнях ( а.с.135-138) зазначено, що ДТП мала місце внаслідок експлуатації джерела підвищеної небезпеки та поведінки потерпілого, а не в наслідок непереборної сили. Така позиція відповідає висновкам КЦС у подібних справах № 161/3557/19 від 16.12.2020 року, №445/370/19 від 28.10.2020 року, від 24.11.2021 року у справі № 342/709/20. В постанові ВС від 01.09.2020 року у справі № 357/6237/19-ц « з огляду на презумпцію вини завдавала шкоди відповідач звільняється від обов`язку відшкодовувати шкоду, якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду. «Презумція» за своєю суттю означає, що для її спростування необхідно довести протилежне. У відзиві не було надано жодних доказів на спростування презумпції вини, тобто на існування умислу. Стверджувати про умисел потерпілої можливо лише припускаючи бажання заподіяти собі травми, або смерть, що суперечить вимогам ЦПК України. При доведенні умислу в діях особи на заподіяння шкоди іншій особі застосовується такий стандарт доказування як « поза розумним сумнівом». Тобто стверджувати про умисел особи можна трактуючи всі неузгодженості і суперечності на користь особи, про умисел якої йде мова. Крім того, версія про умисел повинна бути єдиною і не викликати сумніву про інші версії. Позивачці завдана моральна шкода, оскільки сам факт загибелі сина, під час ДТП є безумовним свідченням глибини та тривалості моральних страждань, враховуючи те, що згідно з ч.1 ст. 3 Конституції України, людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Такого ж висновку дійшов і Верховний суд у Постанові від 02.11.2020 року по справі № 133/1238/17; у Постанові від 06 квітня 2021 року по справі № 545/3210/18; у Постанові від 16 грудня 2020 року по справі № 161/3557/19.

6. У судовому засіданні представник відповідача - Акціонерне товариство «Українська залізниця» проти позовних вимог заперечував, надав пояснення аналогічні викладеним у відзиві на позов. Просив у задоволенні позову відмовити.

Крім того, в письмових поясненнях представника АТ «Укрзалізниця» зазначено, що висновок судово-медичної експертизи та висновок судової залізнично-транспортної експертизи не містить доказів наїзду електропоїздом № 6150 ЄР-2 № 37 на ОСОБА_8 у висновку судово-медичної експертизи зазначено, що у момент первинного контакту з рухаючимся рейковим транспортом потерпілий міг знаходитися у вертикальному або наближеному до нього положенні з подальшим відкидуванням на дорожнє полотно. Тобто, на рейковому транспорті повинні були залишитися сліди первинного контакту з потерпілим. Згідно залізнично-транспортної експертизи при огляді вагонів № 571-10, № 571-01 на деталях візків з лівої сторони по ходу руху були виявлені сліди крові. На лобній частині головного вагону № 572-02 слідів удару і крові не було виявлено. У відповіді слідчого від 27.12.2022 року зазначено, що електропоїзд ЕР2 № 572 дійсно оглядався, в ході проведення огляду встановлено присутні сліди крові та мозкової речовини, механічних пошкоджень не виявлено. Отже, сліди крові були виявлені вже на деталях візків вагонів електропоїзду ЕР2 № 571, який слідував ще до проходження електропоїзду № 6150 ЕР2 № 373, однак слідів удару на лобовій частині головного вагону не виявлено. Дані факти свідчать про те, що потерпілий був травмований ще до проходження електропоїздів ЕР2 № 571 та ЕР2 № 373. Відповідно до висновку судової залізнично- транспортної експертизи експерт не приховує, що факт наїзду електропоїздом ЕР2-373 на пішохода ОСОБА_5 ґрунтується на припущеннях. У постанові про закриття кримінального провадження від 31.01.2022 взагалі не встановлено чи мав місце наїзд електропоїзда ЕР2-373 на потерпілого ОСОБА_5 , внаслідок якого останній загинув. Матеріали справи не містять жодного належного, достатнього та допустимого доказу факту заподіяння шкоди потерпілому джерелом підвищеної небезпеки -електропоїздом № 6150 ЄР-2 № 373), та доказів причинно-наслідкового зв`язку між подією та заподіянням шкоди, що виключає відповідальність залізниці. Тому просив відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

ІІІ. Інші процесуальні дії у справі.

7. Ухвалою суду від 22 грудня 2021 року (а.с.33) позов було прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання.

8. Ухвалою суду від 03 травня 2022 року (а.с.121) підготовче провадження по справі було закрито та призначено справу до судового розгляду.

ІV. Фактичні обставини, встановлені Судом, та зміст спірних правовідносин.

9. Позивач ОСОБА_3 є матір`ю ОСОБА_5 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 20).

10. Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 19 лютого 2021 року Роменським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Північно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Суми), ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.18).

11. Згідно довідки АТ «Українська залізниця» від 05.08.2021 року, електропоїзд ЕР2 № 373 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Люботин» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця». ОСОБА_4 працює у виробничому підрозділі «Моторвагонне депо Люботин» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніст електропоїзда з 01.07.2008 року (а.с.17).

12. В довідці про причину смерті № 12-19/56Дт/21 зазначено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в результаті тупої сукупної несумісної з життям травми тіла (а.с.19).

13. Згідно довідки Управління адміністративних послуг Роменської міської ради від 13.07.2021 року № 01-35/2-161 за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_3 ОСОБА_5 був знятий з реєстрації 05.03.2021 року (а.с.27).

14. На підтвердження понесених витрат на поховання ОСОБА_5 позивач надала суду товарний чек № 42 від 13 лютого 2021 року та розрахунок на оплату (а.с.27-28).

15. Згідно рапорту машиніста ОСОБА_6 від 12.02.2021 року, працюючи ІНФОРМАЦІЯ_3 на потязі № 6150 ЄР-2 № 373 на 212 км перегону Пересічна-Злочів по оп Феськи, побачив здалеку, що щось валяється на путях, при під`їзді блище побачив частини тіла та тулуб людини, які лежали між пероном та головкою рельс правої по ходу поїзда. Він прийняв рішення прийняти екстрене гальмування. Про подію повідомили в депо (а.с.71).

16. Згідно рапорту помічника машиніста ОСОБА_7 від 12.02.2021 року, працюючи ІНФОРМАЦІЯ_3 на потязі № 6150 ЄР-2 № 373 на 212 км перегону Пересічна-Злочів зупинка Феськи. Він з ОСОБА_6 побачили сторонні предмети між коліями і платформою. Після того, як вони під`їхали блище, побачили, що то частини тіла людини. Машиніст застосував екстрене гальмування. Потяг зупинився проїхавши від тіла 2 вагони. Про зупинку попередили пасажирів та викликали працівників поліції (а.с.72).

17. В акті службового розслідування аварії від 19 лютого 2021 року, затвердженого начальником виробничого підрозділу «Основ`янська дистанція колії» ОСОБА_10., зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 о 21 год. 54 хв. на 212 км ПК 8+30 перегону Пересічна-Золочів машиніст електропоїзда № 6150 ЄР-2 № 373 ОСОБА_6 в районі зупиночної платформи «Феськи» побачив незрозумілий предмет, який знаходився на колії. Подавались сигнали високої гучності, на які предмет не реагував. При наближенні машиністи ОСОБА_6 та помічник машиніста ОСОБА_7 побачили окремі частини тіла людини, які лежали між посадковою платформою та головкою рейок з правого боку електропоїзда. Було застосоване екстрене гальмування, але попередити наїзд в зв`язку з малою відстанню не вдалося. Гальмівний шлях склав 70 метрів, розрахунковий гальмівний шлях 100 м. Зупинка потягу відбулася о 21 год. 54 хв. Після зупинки машиніст ОСОБА_6 повідомив ДСП ст. Золочів ОСОБА_11. Черговий по станції ОСОБА_11 о 22 год. 12 хв. визвав по тел..103 бригаду швидкої допомоги оператор № 31, о 22 год. 12 хв. по тел.. 102 бригаду поліції черговий майор Пиявко. В 23 год. 05 хв. прибула слідча оперативна група Золочівського ВП Дергачівського ВП ГУНФ в Харківській області, слідчий Пиявко А.В. 0 год. 30 хв. прибула слідчо-оперативна група ГУНП Харківської області, старший слідчий підполковник поліції Корсун К.А. Час затримки п.6150 - 4 години 00 хвилин по впливанню № 3810-1 год. 29 хв., № 7649 - 3 год. 35 хв. Висновок комісії: стан та утримання залізничної колії, та рухомого складу відповідає вимогам ПТЕ. Матеріали даного випадку знаходяться в провадженні відділу розслідувань злочинів у сфері транспорту СУ ГУНП в Харківській області. Відсутній висновком судово-медичної експертизи про причину смерті, тому комісія - вважає, що причина смерті на даний час не встановлена. Стан на утримання колії, рухомого складу, освітлення посадкової платформи відповідає встановленим нормам. Вини працівників регіональної філії « Південна залізниця» в транспортній події не вбачається (а.с.73-76).

18. Згідно довідки виконавчого комітету Роменської міської ради Сумської області від 24.01.2022 року, ОСОБА_5 фактично на території села Бобрик Роменського району Сумської області не проживав, а був зареєстрований по АДРЕСА_1 з 18.09.2017 року. Зі слів родичів він проживав в Харківській області. Будь-яких конфліктів між гр.. ОСОБА_5 та його матір`ю ОСОБА_3 виконкомом не зафіксовано, тому можна вважати, що вони були дружніми родинними. Зі слів ОСОБА_3 покійний син по можливості їй допомагав. ОСОБА_5 у зловживанні алкоголем, вживанні наркотичних засобів, ігровій залежності не був помічений (а.с.96).

19. В постанові слідчого ВРЗуСТ СУ ГУНП в Харківській області про закриття кримінального провадження від 31 січня 2022 року, зазначено, що кримінальне провадження № 0000226 від 12.02.2021 року, закрити у зв`язку з встановленням відсутності в діянні ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України. В постанові вказано, що враховуючи всі встановлені в ході досудового розслідування об`єктивні обставини ДТП, в даній події не вбачається ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст. 276 КК України. Крім того, пішохід ОСОБА_5 порушив вимоги 2.3 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що перебуває у причинному зв`язку з виникненням даної події. Дане порушення свідчить про те, що смерть ОСОБА_5 була заподіяна у зв`язку з його власною необережністю (а.с.150-151).

20. Згідно висновку експерта № 12-17-56-Дт/21, на підставі даних судово-медичної експертизи трупа ОСОБА_5 , беручи до уваги результати лабораторних експертиз дійшов наступних підсумків. При дослідженні трупа виявлені пошкодження голови, шиї, тулуба, кінцівок. Всі пошкодження які вказані у висновку виникли прижиттєво від дії тупих твердих предметів із значною силою, та виникли при дорожньо-транспортній пригоді при зіткненні з рейковим транспортом. Враховуючи характер та локалізацію пошкоджень, механізм їх виникнення можливо припустити, що в момент первинного контакту з рухаючимся рейковим транспортом потерпілий міг знаходитися у вертикальному, або наближеному до нього положенні з подальшим відкидуванням на дорожнє полотно.

На час настання смерті ОСОБА_5 перебував у не тверезому стані, при судово-токсикологічній експертизі кров трупа виявлений етиловий спирт в кількості 1,85 проміле, що згідно офіційної таблиці для живих лиць відноситься до сп`яніння середнього ступеня, метиловий, ізопропіловий, н-пропіловий, ізобутиловий, н-бутиловий, ізоаміловий спирт не виявлені (а.с.172-176).

21. Згідно висновку експерта за результатами проведення судової залізнично-транспортної експертизи по кримінальному провадженню № 0000226 № 2472 від 30.08.2021 року, машиніст електропоїзда ЕР2-373 (поїзд № 6150) сполученням Харків-Левада-Залочів ОСОБА_6 до наїзду на пішохода ОСОБА_5 , у момент наїзду та після наїзду повинен був керуватися вимогами п.1.1., 16.38, 16.39, 16.40 Правил технічної експлуатації залізниць України, п.17.1 та 17.2 Регламенту, пункту 10.1.21 Інструкції з експлуатації гальм рухомого складу на залізницях України, а також п.3.18.1 Інструкції локомотивній бригаді. Невідповідність у діях машиніста ОСОБА_6 при веденні електропоїзда ЕР2-373, яким відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_5 , вимогам пункту 16.38 Правил технічної експлуатації залізниць України у частині необхідності стеження за відповідальністю колії, п.16.39 Правил у частині утримання на шляху прямування гальм електропоїзда готовими до дії, п.16,40 Правил у частині відволікання від його керування, стеженням за сигналами і станом колії та недопустимості перевищення допустимої швидкості руху, п. 17.2 Регламенту у частині повідомлення чергового по станції про причину зупинки поїзда, пункту 17.1 Регламенту у частині застосування екстреного гальмування електропоїзда для уникнення наїзду на людину місця не мала. Встановити чи мала місце невідповідність у дії машиніста ОСОБА_6 при веденні електропоїзда ЕР2-373, яким відбувся наїзд на пішохода ОСОБА_5 , вимогам п.10.1.21 Інструкції та пункту 16.39 Правил технічної експлуатації залізниць України, у частині негайного застосування екстреного гальмування електропоїзда для уникнення наїзду на людину, п.1.1 Правил, п.3.18.1 Інструкції, у частині забезпечення безпеки руху не вдається можливим.

Безпосередньою технічною причиною наїзду електропоїзда ЕР2-373 на пішохода ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 стало перебування даного пішохода в габариті рухомого складу та не покидання його меж при прослідуванні зазначеним електропоїздом залізничною колією 212 км ПК9 перегону Пересічна-Золочів в межах зупинного пункту Феськи. Запобігти даній залізнично-транспортній пригоді міг пішохід ОСОБА_5 , виконавши вимогу пункту 2.3 Правил безпеки громадян у частині перебування поза межами небезпечної зони при прослідуванні електропоїздом залізничною колією 212 км ПК9 перегону Пересічна-Золочів в межах зупинного пункту Феськи. Встанолвення причин, чому даний пішохід опинився на залізничній колії і не покинув габарит рухомого складу виходить за межі компетенції експертів у рамках даної експертизи. За матеріалами наданими на дослідження встановити, чи локомотивна бригада мала технічну можливість запобігти даній залізнично-транспотрній пригоді - наїзду на пішохода ОСОБА_5 не надається можливим (а.с.177-192).

22. Згідно листа слідчого ВРЗуСТ СУ ГУНП в Харківській області В.Вернигора від 27.12.2022 року № 17084/119/24-2022, 12.02.2021 року о 03:05 проведено огляд електропоїзду «ЕР 571» в складі восьми вагонів, в ході проведення огляду будь-яких механічних пошкоджень та слідів біологічного походження не встановлено, електропоїзд перебував в мокрому стані. 12.02.2021 року о 14:30 проведено огляд електропоїзду «ЕР 571» в складі восьми вагонів, в ході проведення огляду встановлено: присутні сліди крові та мозкової речовини, які знаходяться на балансирі першої колії вагону «ЕР571 10», в складі даного електропоїзду сьомий вагон остання колісна пара зліва. При огляді механічних пошкоджень не виявлено (а.с.201).

ІV. Норми права.

23. Статтями 15, 16 ЦК, статтею 4 ЦПК передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

24. Вимоги частин 2 та 3 статті 23 ЦК України передбачають, що моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до роз`яснень, наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно частини 1 статті 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом пункту 1 частини 2 статті 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Відповідно до частини 2 статті 1168 ЦК України моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

25. Відповідальність роботодавця за шкоду завдану її працівником врегульовано статтею 1172 ЦК України, частиною першою якої передбачено, що юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки (діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів), відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Згідно з Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 №4, при завданні шкоди джерелом підвищеної небезпеки на особу, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, не може бути покладено обов`язок з її відшкодування, якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК). Під непереборною силою слід розуміти, зокрема, надзвичайні або невідворотні за даних умов події (пункт 1 частини першої статті 263 ЦК), тобто ті, які мають зовнішній характер. Під умислом потерпілого слід розуміти, зокрема, таку його протиправну поведінку, коли потерпілий не лише передбачає, але і бажає або свідомо допускає настання шкідливого результату (наприклад, суїцид).

Згідно з Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 №4, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, заданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статтей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню у повному обсязі особою, яка її завдала за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки - незалежно від вини.

Висновок що шкода спричинена не з вини відповідача, а з необережності самого потерпілого (загиблого) не є підставою для відмови у захисті порушеного права, оскільки за змістом зазначених норм матеріального права власник (володілець) джерела підвищеної небезпеки відповідає за шкоду без врахування вини, та може бути звільнений від такої відповідальності лише спричинення шкоди за наслідками непоборної силі або умислу потерпілого на завдання самому собі цієї шкоди.

26. Статтями 76-80 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази повинні відповідати критеріям належності, допустимості, достовірності та достатності.

Згідно з вимогами частини першої, п`ятої та шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до частини 3 статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

V. Оцінка суду.

27. Суд оцінив докази за власним переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, давши їм оцінку в цілому так і кожному окремо враховує всі надані докази і вважає, що існують підстави для часткового задоволення позову.

Системний аналіз й тлумачення зазначених норм права вказує, на те, що наявні правові підстави для відшкодування моральної шкоди, спричинених потерпілій внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, із його володільця, незалежно від його вини.

Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 в Харківській області, Богодухівський район, станція Феськи, в районі ПК 9, 212 км, на єдиній колії, електропоїзд 6-150, ЕР2 № 373, сполученням «Харків-Левада-Золочів», під керуванням машиніста ОСОБА_4 скоїв наїзд на гр. ОСОБА_5 , який від отриманих травм помер. Час настання смерті ОСОБА_5 співпадає з часом руху електропоїздів по даній колії. Доводи сторони відповідача про те, що ОСОБА_5 міг збити інший потяг суд сприймає як такі, що направлені уникнути проведення виплат позивачці. Матеріалами справи доводиться, що смерть ОСОБА_5 настала від травм отриманих одномоментно, прижиттєво від удару потягом. Електропоїзд ЕР2 № 373 перебуває на балансі виробничого підрозділу «Моторвагонне депо Люботин» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця». ОСОБА_4 працює у виробничому підрозділі «Моторвагонне депо Люботин» регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» на посаді машиніст електропоїзд з 01.07.2008 року.

За таких обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

При визначенні розміру моральної шкоди суд враховує характер та обсяг фізичних, душевних страждань, яких зазнала потерпіла мати загиблого - ОСОБА_5 , пов`язаними з її хвилюваннями та моральними стражданнями через передчасну смерть сина. Смерть сина істотно змінила життя позивачки, тягне за собою зараз та потягне у подальшому з віком додаткові зусилля на організації свого життя та її матеріальне забезпечення. Відновити становище, яке існувало до смерті сина, у житті позивачки неможливо.

Крім того, суд при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди вважає, що воно підлягає зменшенню від суми, яку заявила до відшкодування позивачка, з огляду на ступінь вини загиблого ОСОБА_5 , який припустився грубої необережності внаслідок порушення ним пункту 2.5 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, затверджених Наказом Міністерства транспорту України від 19 лютого 1998 року №54.

Таким чином, керуючись статтею 1193 ЦК України, суд розмір відшкодування зменшує до 100 000 грн., урахувавши необережні дії загиблого ОСОБА_5 (Вказані висновки узгоджуються із роз`ясненнями, викладеними в постанові Верховного Суду від 21.07.2021 по справі 166/1292/20-ц ).

Враховуючи вищевикладене та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позов необхідно задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 100000 грн.

VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.

28. За змістом статті 141 ЦПК судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Оскільки позовні вимоги позивача були задоволені частково, позивача звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 1000 грн., а іншу частину компенсувати за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76-81, 82, 133, 137, 141, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, Суд,

У Х В А Л И В :

1. Позов ОСОБА_3 , представник позивача - Таргоній Вадим Миколайович до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування шкоди завданої смертю фізичної особи - задовольнити частково.

2. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 100000( сто тисяч ) грн. в якості відшкодування моральної шкоди.

3. В решті позову - відмовити.

4. Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь держави судовий збір в розмірі 1000 ( одна тисяча) грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

До дня початку функціонування єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через Роменський міськрайонний суд Сумської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення його повного тексту.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП - НОМЕР_2 , місце проживання : АДРЕСА_2 .

Представник позивача: адвокат Таргоній Вадим Миколайович, 79026, м.Львів, вул. А.Сахарова, 33, оф. 501.

Відповідач: Акціонерне товариство «Українська залізниця» , місцезнаходження: вул. Єжи Гедройця, 5, ідентифікаційний код юридичної особи - 40075815.

Повний текст рішення складено 3 березня 2023 року.

СУДДЯ РОМЕНСЬКОГО

МІСЬКРАЙОННОГО СУДУ Оксана ЄВЛАХ