Справа № 399/668/23
Провадження № 2/399/220/2023
РІШЕННЯ

Іменем України

27 грудня 2023 року смт Онуфріївка

Онуфріївський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Лях М.М., за участі секретаря судового засідання Гриценко Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Онуфріївка цивільну справу в порядку загального позовного провадження за позовом ОСОБА_1 до Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області про визнання права власності,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області, про визнання за ним права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

Свій позов мотивує тим, що в 1975 році він отримав дозвіл на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 (на той час), що підтверджується Архівною довідкою Державного Кіровоградської області. Будівництво він закінчив, Онуфріївською селищною радою було присвоєно поштову адресу будинку, АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Онуфріївської селищної ради № 526 від 03.07.2023. Житловий будинок знаходиться на земельній ділянці, виділеній для будівництва і обслуговування житлового будинку, площею 0, 15 га, що підтверджується довідкою Онуфріївської селищної ради № 111 від 03.07.2023.

У 2023 році позивач звернувся до Державного реєстратора з метою зареєструвати право власності на вказане приміщення, однак йому було відмовлено у зв`язку з тим, що у нього відсутні документи, передбачені статтею 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно на їх обтяжень».

Право власності також не може бути зареєстровано в порядку, передбаченому ст. 31 ЗУ «Про державну реєстрацію речових права на нерухоме майно на їх обтяжень» на об`єкти нерухомого майна, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, оскільки Онуфріївська селищна рада не вела по господарських книг, а виписка з господарської книги є основою підставою для реєстрації права власності на такі об`єкти нерухомого майна.

Належність позивачу будівлі підтверджується довідкою Онуфріївської селищної ради № 526 від 03.07.2023.

Зважаючи на викладені обставини, єдиним способом визнання за позивачем права власності на житловий будинок є звернення до суду з відповідним позовом. Житловий будинок повністю відповідає технічним вимогам, які застосовуються до таких об`єктів нерухомості, на нього виданий технічний паспорт.

Ухвалою суду від 4 вересня 2023 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 5 грудня 2023 року підготовче провадження у справі закрито та призначено до розгляду по суті.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не з`явився, подавши заяву, в якій позовні вимоги він підтримав повністю та просив їх задовольнити, а справу просив розглянути без його участі.

Представник відповідача Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області Гамера В.З в судовому засіданні позов визнав та не заперечував проти його задоволення.

Заслухавши представника відповідача дослідивши матеріали справи суд встановив наступні факти та відповідні правовідносини.

З матеріалів справи вбачається, що право власності на житловий будинок з прилеглими надвірними будівлями та спорудами за адресою АДРЕСА_1 за архівними даними СКМБТІ станом на 01.01.2023 за ОСОБА_1 не зареєстровано /а.с. 10/.

Згідно архівної довідки Державного архіву Кіровоградської області за вих. № Л-724/1435/01-27 від 02.06.2023 у документах архівного фонду «Онуфріївської селищної ради народних депутатів та її виконавчий комітет. Смт Онуфріївка Онуфріївського району Кіровоградської області» у протоколах засідань виконавчого комітету селищної ради за 1975 рік рішенням від 15 травня 1975 року ОСОБА_1 надано дозвіл на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_2 (рішення від 15 травня 1975 року № 52). Одночасно повідомлено, що у протоколах сесії та засідань виконавчого комітету Онуфріївської селищної ради Онуфріївського району за 1973-1975 роки рішення про надання ОСОБА_1 дозволу на будівництво за адресою АДРЕСА_1 відсутнє /а.с.11/.

Рішенням про відмову в проведенні реєстраційних дій № 69078326 від 30 серпня 2023 року ОСОБА_1 було відмовлено у реєстрації права власності на спірний житловий будинок у зв`язку з тим, що у нього відсутні документи, передбачені статтею 27 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно на їх обтяжень» /а.с. 12/.

Відповідно до довідки Онуфріївської селищної ради № 526 від 03.07.2023 ОСОБА_1 являється власником будинку загальною площею 79, 00 м.кв., який розташований за адресою АДРЕСА_1 /а.с. 13, 15/.

Відповідно до довідки Онуфріївської селищної ради № 111 від 03.07.2023 видана ОСОБА_1 в тім що, житловий будинок який розташований за адресою АДРЕСА_1 розташований на земельній ділянці площею 0, 15 га /а.с. 14/.

Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами на житловий будинок який розташований за адресою АДРЕСА_1 виготовлено 28 березня 2023 року на замовлення ОСОБА_1 /а.с. 34-36, 45-78/.

Відповідно до довідки Онуфріївської селищної ради від 27.09.2023 житловий будинок на який гр. ОСОБА_1 було надано дозвіл на його будівництво рішенням виконавчого комітету Онуфріївської селищної ради Онуфріївського району Кіровоградської області побудований по вулиці Волкова в смт Онуфріївка Кіровоградської області (що спочатку мала назву вул. Леніна), яка була утворена шляхом її проектування за рахунок зменшення частки земель АДРЕСА_3 та ОСОБА_2 /а.с. 37/.

Відповідно до довідки Онуфріївської селищної ради від 31.10.2023 № 811 будинок, який побудував гр. ОСОБА_1 має поштову АДРЕСА_1 /а.с. 43/.

Відповідно до довідки Онуфріївської селищної ради від 07.11.2023 № 802 та копій земельнокадастрових книг ОСОБА_1 є користувачем земельної ділянки площею 0, 15 га за адресою АДРЕСА_1 /а.с. 93-100/.

Відповідно до листа Державного архіву Кіровоградської області від 16.11.2023 року вих. № 259/493/01-40 від 16.11.2023 у документах архівного фонду «Онуфріївської селищної ради народних депутатів та її виконавчий комітет, смт Онуфріївка Онуфріївського району Кіровоградської області» у протоколах сесії та засідань виконавчого комітету за період з 1975 по 1980 роки рішення селищної ради про перейменування вулиці Леніна на вулицю Волкова відсутні /а.с.104, 106/.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 5 ЦПК України визначено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України, частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відтак, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Положення частини другої статті 331 ЦК України необхідно тлумачити у системному зв`язку з положеннями статті 182 цього Кодексу щодо державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухомі речі, які не передбачають винятків. За загальним правилом, усі об`єкти нерухомого майна в силу своєї специфіки після завершення будівництва підлягають прийняттю в експлуатацію та державній реєстрації.

Отже, для того, щоб новостворене майно стало об`єктом цивільно-правових відносин, потрібно виконання трьох умов: 1) завершення будівництва;2) прийняття до експлуатації; 3) державна реєстрація.

Доки ці умови не виконано, особа вважається лише власником матеріалів, обладнання тощо, яке було використано у процесі цього будівництва (створення майна).

Власником або землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством.

Згідно із частиною першою статті 376 ЦК України самочинне будівництво визначається через сукупність ознак, що виступають умовами або підставами, за наявності яких об`єкт нерухомості вважається самочинним, а саме, якщо: 1) він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена в установленому порядку для цієї мети; 2) об`єкт нерухомості збудовано без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; 3) об`єкт нерухомості збудований з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Отже, наявність хоча б однієї із трьох зазначених у частині першій статті 376ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним.

Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Відповідно до статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (нове будівництво, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

При вирішенні спору про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно суд має виходити з того, що право на виконання будівельних робіт виникає у забудовника лише за наявності документів, які надають право виконувати будівельні роботи та передбачених статтями 27, 29-31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також у передбачених законом випадках отримання дозволу на виконання будівельних робіт (статті 34, 37 цього Закону).

Прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів належить до одного з етапів проектування та будівництва об`єктів, що здійснюється власниками або користувачами земельних ділянок (пункт 5 частина п`ята стаття 26 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Частиною восьмою статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівельної діяльності» передбачено, що експлуатація закінчених будівництвом об`єктів, не прийнятих в експлуатацію, забороняється.

Державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.

Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого в експлуатацію, в судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.

Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 27 травня 2015 року у справі № 6-159цс15, підстав відступати від якого колегія суддів не вбачає.

Аналогічний висновок міститься в постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі №200/22329/14-ц (провадження№ 14-483цс19).

При розгляді справ, пов`язаних із самочинним будівництвом, слід мати на увазі, що відповідно до статті 26 Закону України «Про містобудування», спори з питань містобудування вирішуються радами у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом, кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України).

Звернення до суду з позовом з приводу самочинного будівництва має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Зазначена правова позиція висловлена у постановах Верховного Судувід 31 липня 2019 року у справі № 127/24183/16-ц (провадження № 61-18811св18), від 01 серпня 2019 року у справі № 501/982/16 (провадження № 61-34431св18), від 06 квітня 2020 року у справі № 638/4159/17 (провадження №61-44685св18), від 14 липня 2020 року у справі № 761/43044/16-ц (провадження № 61-20807св19), від 18 квітня 2019 року справа № 306/2140/17, від 18 лютого 2019 року справа № 308/5988/17-ц, від 26 грудня 2018 року справа № 727/720/17, від 07 лютого 2018 року справа № 127/18746/15-ц.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В матеріалах справи відсутні дані щодо дотримання позивачем визначеної чинним законодавством процедури прийняття в експлуатацію новоствореного нерухомого майна та порядку проведення державної реєстрації і оформлення права власності на нього, оскільки подану позивачем декларацію про готовність до експлуатації об`єкта, що зареєстрована в реєстрі будівельної діяльності було повернуто на доопрацювання, натомість суд не може підміняти собою органи державної влади, які відповідно до законодавства України уповноважені здійснювати реєстрацію права власності на нерухоме майно та введення його в експлуатацію.

Тому, вирішуючи справу за позовом власника (землекористувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановити всі обставини справи, зокрема: чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки; чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації; чи є законною відмова у такому прийнятті; чи є порушення будівельних норм та правил істотними.

В даному випадку, судом встановлено, що спірне будівництво велося позивачем без будь-якої дозвільної та проектної документації. А отже, є самочинним. Матеріали справи не свідчать про те, що позивач звертався до компетентного органу з приводу введення в експлуатацію самочинного будівництва.

Таким чином, оскільки спірне нерухоме майно (житловий будинок АДРЕСА_4 ) у передбаченому законом порядку до експлуатації не приймалось, даних щодо відмови компетентних органів стосовно узаконення самочинно збудованого нерухомого майна матеріали справи не містять, а тому суд дійшов висновку про відмову у позові.

Згідно з вимогами ст.141 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 89, 263-265, 268, 272, 273,ЦПК України суд-

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області про визнання права власності відмовити.

Судові витрати по справі залишити за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Кропивницького апеляційного суду.

Суддя М.М. Лях