Дата документу 02.02.2023
Справа № 334/8306/21
Провадження № 2/334/166/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Баруліної Т.Є.,

за участю секретаря Півень М.С.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача Трішина А.М. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 до Головного управління національної поліції в Запорізькій області, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування арешту,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 звернувся до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Головного управління національної поліції в Запорізькій області, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування арешту. В позові зазначив, що він є батьком неповнолітнього ОСОБА_3 , 2012 року народження.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 про що складено актовий запис №23, яка є матір`ю його сина ОСОБА_3 .

Того ж дня відкрилась спадщина до складу якої входить 29/64 частини квартири АДРЕСА_1 .105/576 частини квартири АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 .105/576 частини квартири АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_5 .105/576 частини квартири АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_6 , що підтверджується рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 10.09.2007 року по справі 2-2906/07 та інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

23.02.2021 року, позивач звернувся в інтересах свого сина ОСОБА_3 , до приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Пилипенко О.В. з заявою про прийняття спадщини за законом на частину квартири після померлої ОСОБА_7 . При оформленні спадщини стало відомо про існування арешту накладеного слідчим СВ ГУНП в Запорізькій області на квартиру АДРЕСА_1 .

В вересні 2021 року він звернувся до слідчого відділу Запорізького районного управління поліції ГУНП в Запорізькій області з заявою про зняття арешту з квартири АДРЕСА_1 . Листом від 29.09.2021 року в.о. начальника СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області повідомив, що в рамках розслідування кримінальної справи № 11210107 за обвинуваченням ОСОБА_6 на його майно накладено арешт, а саме на квартиру АДРЕСА_1 . Копію постанови про накладення арешту на квартиру не надано. У позивача відсутня можливість отримати дану постанову.

09.06.2008 року вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_6 визнано винними та засуджено до відбуття покарання. Згідно вироку суду від 09.06.2008 року, подальша доля накладеного арешту на квартиру під час винесення вироку, не визначена.

Слідчим накладений арешт на всю квартиру, а не лише на частку квартири яка належала ОСОБА_6 . Таким чином не скасування арешту на квартиру буде перешкоджати оформленню права власності на спадкове майно неповнолітнього.

З огляду на вищевикладене, ОСОБА_1 просить скасувати арешт накладений постановою б/н від 13.11.2007, слідчим СВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області на квартиру АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 13.12.2021 року провадження у справі було відкрито в загальному позовному провадженні.

Від відповідача Головного управління Національної поліції в Запорізькій області в порядку ст.178 ЦПК України надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказується, що ГУНП є неналежним відповідачем у даній цивільній справі. ГУНП, яке створене 07.11.2015 не є правонаступником ГУМВС України в Запорізькій області, слідчий який накладав арешт на майно, як наслідок ГУНП жодним чином не порушувало права позивача. У ГУНП в Запорізькій області відсутні повноваження щодо скасування арешту майна при закритті кримінального провадження. Крім того, відсутній чинний нормативно-правовий акт, який передбачає порядок скасування арешту накладеного слідчим та за результатом розгляду справи в суді, вирішення долі майна на яке накладено арешт та яке не скасовано судом. Слідчі ГУМВС України в Запорізькій області не мали законної можливості зняти арешт з-під майна, у зв`язку з тим, що кримінальна справа, у якій і було накладено арешт, була передана до суду. Просить відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 зазначив, що позов підтримує та просить його задовольнити.

Представник відповідача Головного управління національної поліції в Запорізькій області в судовому засіданні просила у задоволенні позову відмовити.

Треті особи в судове засідання не з`явились, про дату та час розгляду справи повідомлялись у встановленому законом порядку.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши та дослідивши у сукупності докази у справі, суд приходить до наступних висновків.

Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Судом встановлено, що слідчим відділом ЗМУ УМВС України в Запорізькій області проводилось досудове розслідування у кримінальній справі №11210107 за обвинуваченням ОСОБА_6 та ОСОБА_8 за ч.2 ст. 186 КК України. В рамках розслідування зазначеної кримінальної справи, на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 накладений арешт на підставі Постанови про накладення арешту на майно, б/н, від 13.11.2007 року, винесена слідчим СВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області, Гужва Ксенія Анатоліївна .

Вказана інформація підтверджується відповіддю т.в.о. начальника СВ Запорізького РУП ГУНП в Запорізькій області Дем`янова Олександра та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, відповідно до якого Постановою про накладення арешту на майно слідчого СВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області Гужви Ксенії Анатоліївни від 13.11.2007 накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 . Власник ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .(а.с.31, 33)

Відповідно до рішення Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 10.09.2007 року по справі 2-2906/07 ОСОБА_6 належало всього 1/8 частини квартири АДРЕСА_2 . (а.с.39-40)

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_1 на підставі спільної часткової власності належить: 105/576 частини квартири АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_4 .

105/576 частини квартири АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_5 .

189/576 частини квартири АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_7 та 1/8 частини квартири АДРЕСА_1 . (а.с. 13-16)

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_7 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 05.01.2021 року, актовий запис №23. (а.с. 8)

ОСОБА_7 є матір`ю ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а батьком є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 15.11.2012 року. (а.с. 6)

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 з 28.11.2012 року. (а.с. 7)

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина на частку квартири АДРЕСА_1 .

Кримінальне провадження в межах якого було накладено арешт на вищевказану квартиру розглянуто в судовому порядку. Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 09.06.2008 року ОСОБА_6 визнано винним та засуджено до 4 років позбавлення волі, без конфіскації майна, цивільний не було заявлено. Однак судом не вирішено питання щодо накладеного арешту на квартиру АДРЕСА_1 . На даний час ОСОБА_6 відбув покарання призначене судом. В матеріалах справи відсутні докази про те, що на даний час існує потреба в арешті вищезазначеного майна.

Відповідно до ст. 126 КПК України 1960 року арешт майна міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Накладений на майно арешт може бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба, або у разі закриття кримінальної справи відповідно до ст. 214 КПК України 1960 року. Після надходження кримінальної справи до суду питання щодо скасування арешту може бути вирішено судом в порядку, передбаченому статтями 248, 282 КПК України 1960 року, або при постановленні вироку, відповідно до ст. 324 КПК України 1960 року.

Згідно з п. 7 та 8 частини першої статті 324 КПК України 1960 року постановляючи вирок, суд повинен вирішити, чи підлягає задоволенню пред`явлений цивільний позов, на чию користь та в якому розмірі, і чи підлягають відшкодуванню збитки, заподіяні потерпілому, а також кошти, витрачені закладом охорони здоров`я на його стаціонарне лікування, якщо цивільний позов не був заявлений; що зробити з майном, описаним для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна.

Водночас, вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виникають з цивільних правовідносин та відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі - КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства. Таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 30.06.2020 р. у справі №727/2878/19.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно з ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, арешт на квартиру АДРЕСА_1 було накладено під час дії КПК України 1960 року за процедурою, встановленою цим нормативно-правовим актом.

Відповідно до пункту дев`ятого розділу XI «Перехідні положення» КПК України 2012 року арешт майна, застосований до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжує свою дію до його зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Дана норма узгоджується з вимогами частини першої статті 5 КПК України, за якою процесуальна дія проводиться, а процесуальне рішення приймається згідно з положеннями цього Кодексу, чинними на момент початку виконання такої дії або прийняття такого рішення.

Позивач ОСОБА_1 , діє в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який є спадкоємцем після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_7 .

Продовження арешту майна, призводить до порушення прав і законних інтересів неповнолітнього спадкоємця ОСОБА_3 , що суперечить положенням ст. 41 Конституції України.

Наявність обтяження у вигляді арешту, який накладено на квартиру, яка частково належить неповнолітньому спадкоємцю ОСОБА_3 , перешкоджає йому вільно розпоряджатися майном, зареєструвати право власності на таке майно, та неможливість скасування арешту в позасудовому порядку в іншій спосіб, є необхідність захисту прав шляхом скасування такого арешту, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 18, 76, 81-83, 89, 258, 259, 263-265, 268, 353 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 , який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3 , до Головного управління національної поліції в Запорізькій області, треті особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про скасування арешту - задовольнити.

Скасувати арешт на квартиру АДРЕСА_1 , накладений постановою про накладення арешту на майно від 13.11.2007 року слідчого СВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області Гужви Ксенії Анатоліївни, реєстраційний номер обтяження 6058322 від 19.11.2007 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення буде складено 13 лютого 2023 року.

Суддя: Баруліна Т. Є.