Номер провадження: 22-ц/813/2404/23
Справа № 497/1506/2021
Головуючий у першій інстанції Кодінцева С. В.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів: Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Шлапак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 17 листопада 2021 року, постановленого під головуванням судді Кодінцевої С.В., повний текст рішення складений 22 листопада 2022 року, у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю, в якому просила зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні коридором загального користування, а саме звільнити коридор від особистих речей відповідача і сміття, а також розібрати облаштовану ним комору, забезпечивши доступ до вікна в загальному коридорі квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 і користуванні ними.

В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 зазначила, що вона та ОСОБА_2 проживають в одному будинку за адресою: АДРЕСА_5 в сусідніх квартирах під АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 , вхід до квартир позивача та відповідача пролягає через коридор загального користування площею 23 кв.м.

Однак, ОСОБА_2 відокремив частку зазначеного коридору встановивши двері і тепер користується цим приміщенням як коморою, не маючи дозвільних документів.

Також зазначила, що відповідач порушив вимоги житлового законодавства, оскільки в коридорі загального користування облаштував комору з двох частин: в одній з яких спорудив санвузол, а в іншій частині зберігає мопед. Оскільки коридор наразі не має вікна, то він досить темний, а світло відповідач вмикає лише біля своєї квартири, і лише тоді коли виходить чи заходить до квартири. Весь коридор загального користування закладений особистими речами відповідача: шафа, тумби, двері, будівельні матеріали, дві драбини та різний не потрібний мотлох. Через весь коридор натягнуті мотузки, на яких сім`я відповідача суше свої речі та білизну, а в закритій коморі, яку облаштував відповідач, залишився вихід на горище, до якого вона не зможе потрапити у разі потреби.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 17 листопада 2021року позов ОСОБА_1 задоволений частково.

Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні коридором загального користування квартир АДРЕСА_6 , звільнивши зазначений коридор від усіх особистих речей та сміття.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю, посилаючись на порушення норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що є помилковими висновки суду про те, що позивач не довела належним чином, що здійснена відповідачем реконструкція у вигляді встановленого простінка у коридорі загального користування, в результаті якого облаштовано два приміщення (комора та санвузол) площею 6,1 є самочинним будівництвом, та що облаштована комора перешкоджає їй користуватися загальним коридором, як об`єктом права спільної власності співвласників будинку.

14 лютого 2023 року на адресу суду був надісланий відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_3 .

Відповідно до ч. 1 ст. 360 ЦПК України учасники справи мають право подати до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, встановленого судом апеляційної інстанції в ухвалі про відкриття апеляційного провадження.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 грудня 2021 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 17 листопада 2021 року, з наданням учасникам справи строку для подачі відзиву на апеляційну скаргу протягом п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали.

Копія ухвали про відкриття апеляційного провадження була надіслана ОСОБА_2 28 січня 2022 року за адресою: АДРЕСА_7 , яку ОСОБА_2 отримав 11 лютого 2022 року (а.с. 99, 101).

Проте, відзив на апеляційну скаргу був ОСОБА_4 тільки 14 лютого 2023року, тобто з пропуском строку (а.с. 112-126).

Оскільки, відзив на апеляційну скаргу поданий з порушенням процесуальних строків, передбачених ч. 1 ст. 360 ЦПК України, колегія суддів не приймає даний відзив до уваги.

Учасники справи про призначене судове засідання на 22 лютого 2023 року були сповіщені належним чиному відповідності доп.п. 1,2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 207-211, 212-216).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (06 березня 2023 року).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково,виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволені позову ОСОБА_5 в частині зобов`язання ОСОБА_2 розібрати облаштовану ним комору, забезпечивши доступ до вікна в загальному коридорі квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 і користуванні ними, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що здійснена відповідачем реконструкція у вигляді встановленого простінка у коридорі загального користування, в результаті якого облаштовано два приміщення (комора та санвузол) площею 6.1 кв.м. є самочинним будівництвом, що облаштована комора перешкоджає їй, позивачу користуватися загальним коридором, а відтак не доведено порушення її права на користування спірним коридором, як об`єктом права спільної власності співвласників будинку.

Колегія суддів з таким висновком не погоджується, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що згідно довідки КП «Болградське бюро технічної інвентаризації» від 13.03.2020 року за життя, ОСОБА_6 був співвласником 7/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 , що складає окрему квартиру АДРЕСА_1 в зазначеному будинку (а.с.5).

Співвласником вказаного житлового будинку у розмірі 7/100 частин також є відповідач ОСОБА_2 , що складає квартиру АДРЕСА_2 в зазначеному будинку, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04.04.2007 року (а.с.38).

Обидві квартири розміщені в одному коридорі загального користування.

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 21.06.2012 року, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_6 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 є його дружина, ОСОБА_1 , спадщина складається зокрема з раніше зазначених 7/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 , що складає квартиру АДРЕСА_1 в зазначеному будинку. Свідоцтво про право на спадщину за заповітом видано приватним нотаріусом Болградського районного нотаріального округу Одеської області Агбун М.І. 17.04.2020 року (а.с.8).

Згідно частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Такими способами захисту можуть бути, зокрема припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення (пункти 3, 4 частини другої статті 16 ЦК України).

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Частинами першою - сьомою статті 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно частини другої статті 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Отже, частина друга статті 382 ЦК України визначає правовий режим допоміжних приміщень і приміщень загального користування житлового будинку у дво- або багатоквартирному будинку. Зокрема, за власниками квартир у таких будинках на праві спільної сумісної власності закріплюються приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше ніж одну квартиру. Ця норма спрямована на врегулювання порядку користування мешканцями квартир зазначеними приміщеннями та обладнанням.

Усі зазначені об`єкти становлять єдине ціле з квартирами і житловим будинком, призначені вони для постійного обслуговування і забезпечення відповідної експлуатації всього будинку.

За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Відповідно до частини другої статті 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Вказане свідчить про те, що будь-які переобладнання або перепланування допоміжних приміщень у жилих багатоквартирних будинках можуть проводитися тільки за згодою співвласників і за умови, що такі зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку.

Право спільної власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Отже, щоб не порушувався принцип спільності здійснення права спільної сумісної власності, будь-яка дія стосовно переобладнання чи реконструкції допоміжних приміщень вимагає погодження всіх співвласників.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 є співвласником 7/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 , що складає окрему квартиру АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 також є співвласником 7/100 частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_5 , що складає окрему квартиру АДРЕСА_1 . Також у їх користуванні є загальний коридор.

Відповідно до частини другої статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

ОСОБА_2 не заперечує, про те, що ним була зроблена реконструкція за рахунок загального коридору.

На підтвердження того, що ОСОБА_2 належить на праві особистої власності самочинна комора та санвузол, які знаходяться у коридорі загального користування матеріали справи не містять.

Більш того, ОСОБА_2 не було надано доказів, що влаштування комори та санвузлу, здійснено за погодженням інших співвласників, які користуються загальним коридором.

На підтвердження того, що ОСОБА_6 при його житті надана згода ОСОБА_2 на облаштування комори та санвузлу, належних доказів надано також не було.

Відповідно до ст.ст. 76-81 ЦПК України відповідач не надав належних і допустимих доказів того, що комора та санвузол, які знаходиться у коридорі загального користування є його особистою власністю, не надано таких доказів і до суду апеляційної інстанції.

Суд першої інстанції на наведене уваги не звернув та помилково дійшов висновку про відмову у задоволені позову в частині зобов`язання ОСОБА_2 розібрати облаштовану ним комору у коридорі загального користування забезпечивши доступ до вікна в загальному коридорі квартир і користуванні ними.

При цьому, суд першої інстанції не звернув уваги, що на спірне майно поширюється правовий режим права спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку, а відтак будь-які переобладнання або перепланування допоміжних приміщень, а саме самочинно збудованої комори, яка знаходиться у коридорі загального користування могли здійснюватися відповідачем тільки за згодою співвласників і за умови, що такі зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду в частині відмовлених позовних вимог підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині нового судового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , зобов`язавши ОСОБА_2 розібрати облаштовану комору, забезпечивши доступ до вікна в загальному коридорі квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 і користуванні ними.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 за подання апеляційної скарги сплатила судовий збір у розмірі 1362 грн. (а.с. 95).

З урахуванням того, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, колегія суддів дійшла до висновку про те, що з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 681 грн. (50% від суми сплаченого судового збору) за розгляд справи у суді апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 17 листопада 2021 року в частині відмовлених позовних вимог скасувати.

Прийняти в цій частині постанову.

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 в частині зобов`язання ОСОБА_2 розібрати облаштовану ним комору, забезпечивши доступ до вікна в загальному коридорі квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 і користуванні ними задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_2 розібрати облаштовану ним комору, забезпечивши доступ до вікна в загальному коридорі квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , АДРЕСА_3 , АДРЕСА_4 і користуванні ними.

В інший частині рішення залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судовий збір у розмірі 681 гривню.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту постанови суду.

Повний текст судового рішення складений 06 березня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра