права № 642/8592/21
Провадження № 2/642/184/22
РІШЕННЯ

іменем України

21 лютого 2022 року Ленінський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Грінчук О.П.,

за участю секретаря - Мотора В.В.,

представника позивача - ОСОБА_3.,

представника відповідача - Кисельової В.С.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Українська залізниця» про визнання наказів незаконними,

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із даним позовом, вказуючи, що з 06.06.1986 року він працює в АТ «Українська залізниця», а саме у виробничому підрозділі Харківської вагонної дільниці філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» на посаді начальника пасажирського поїзда. 14.07.2021 він склав іспит з перевірки знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи та посадових обов`язків начальника пасажирського поїзду, про що зроблено відповідний запис в книзі РБУ-10 №432. Однак, наказом №1418/ВН від 10.09.2021 відповідач відсторонив позивача від здійснення його посадових обов`язків із збереженням середнього заробітку. Підставою відсторонення став наказ директора філії від 18.08.2021 №114 «Про проведення перевірки роботи комісії філії «Пасажирська компанія» з перевірки знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи», винесений у зв`язку з виявленими обставинами, що можуть свідчити про неповну перевірку знань 14.07.2021. Цим ж наказом рішення комісії філії від 14.07.2021 зупинено на період проведення нової перевірки. Нова перевірка, згідно наказу №114 від 18.08.2021, повинна була бути проведена у період з 20.08.2021 по 03.09.2021 та у триденний термін після її проведення результати повинні бути надані на затвердження директору філії. Тому позивач вважає, що дія наказу №114 від 18.08.2021 поширювалась з 20.08.2021 по 07.09.2021, а тому відповідач в особі керівника не мав підстав для відсторонення позивача 10.09.2021 на підставі наказу №114 від 18.08.2021, який втратив свою актуальність 07.09.2021. 19.11.2021 відповідач прийняв наказ №1766/ВН «Про скасування наказу в.о. начальника виробничого підрозділу Харківська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» АО «Українська залізниця» від 10.09.2021 №1418/ВН «Про відсторонення від роботи начальника пасажирського поїзда ОСОБА_2 19.11.2021 позивач ознайомився із наказом №1766/ВН від 19.11.2021 з якого йому стало відомо, що документи про скасування запису №432 в книзі РБУ-10 до адміністрації Харківської вагонної дільниця не надійшли. Відтак, підстави для його відсторонення 10.09.2021 на підставі наказу №1418/ВН були відсутні. Крім того, 30.11.2021 відповідачем видано наказ №657/ВД про відрядження позивача 30.11.2021 до м. Києва для участі у перевірці знань нормативних актів безпеки руху поїздів та маневрової роботи. Із даним наказом позивач ознайомився 30.11.2021 о 17 год. 45 хв. Позивач вважає вказаний наказ незаконним з тих підстав, що відповідачем не дотримані норми закону щодо строків проведення атестації, затвердження графіків їх проведення, періодичності проведення атестації та терміну попередження працівника про таку перевірку. Тому позивач просить суд визнати накази №1418/ВН від 10.09.2021 про відсторонення його від посади та №657/ВД від 30.11.2021 про відрядження для участі в перевірці знань незаконними. Щодо стягнення моральної шкоди позивач вказав, що вказаними діями відповідача йому були спричинені моральні страждання, погіршено здоров`я внаслідок перенесеного стресу, на підтвердження чого надані листки непрацездатності. Також було принижено його честь та гідність і ділову репутацію, враховуючи строк роботи на відповідача та відсутність будь-яких стягнень. Тому просив стягнути 90 000 грн., а також зобов`язати відповідача поновити ділову репутацію позивача шляхом оприлюднення інформації на офіційному сайті відповідача.

Ухвалою суду від 31.12.2021 справу відкрито в порядку спрощеного позовного провадження.

25.01.2022 до суду надійшов відзив на позов, згідно якого представник відповідача проти позову заперечує з наступних підстав. Так, впродовж роботи позивача за вищезазначеною посадою він допускав порушення посадових обов`язків, за що притягувався до дисциплінарної відповідальності. На час подачі позову позивач не мав діючих дисциплінарних стягнень. Згідно чинного законодавства, начальники пасажирських поїздів проходять перевірку знань в комісії філії «Пасажирська компанія АТ «Укрзалізниця» один раз на три роки. Попередня перевірка знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи проведена позивачу 02.06.2017. Тому наступна перевірка повинна була бути проведена позивачу у строк до 02.06.2020. ОСОБА_1 було призначено іспит на 02.06.2020, з чим він був ознайомлений 10.02.2020. Однак, у зв`язку із запровадженням карантину внаслідок гострої респіраторної хвороби Covid-19, у відповідача був простій з пасажирських перевезень. Враховуючи, що термін здачі іспитів у позивача сплинув 02.06.2020, визначено нову дату проведення перевірки - з 23.07.2020 по 25.07.2020. 23.07.2020 позивач не поїхав у відрядження, так як йому видано листок непрацездатності з 23.07.2020 по 30.07.2020. На наступні дати іспитів - 02.09.2020, 05.11.2020, 09.12.2020, 16.02.2021, 18.06.2021 позивач також не поїхав на підставі листків непрацездатності. Наступна дата перевірки була призначена на 14.07.2021. За результатами проведених іспитів позивача на адресу відповідача надійшов лист про те, що 14.07.2021 ОСОБА_1 склав іспит з нормативних актів з безпеки руху поїздів і маневрової роботи, про що зроблено запис в книзі РБУ-10 №432. 18.08.2021 директором філії видано наказ №114 «Про проведення перевірки роботи комісії філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» з перевірки знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи» Вказаним наказом виявлені недоліки в роботі комісії. Пунктом 4.2 наказу зазначено, що на період перевірки з 20.08.2021 по 03.09.2021 зупинено рішення комісії від 14.07.2021 про результати перевірки у позивача. З 31.08.2021 по 10.09.2021 позивач перебував на лікарняному. 10.09.2021 відповідач видав наказ №1418/ВН про відсторонення позивача від поїзної роботи із збереженням середнього заробітку. З 13.09.2021 по 27.09.2021 позивач перебував на лікарняному. З 28.09.2021 по 08.10.2021 позивач перебував у відпустці без збереження заробітної плати. 19.11.2021 наказом №1766/ВН скасовано наказ від 10.09.2021 №1418/ВН про відсторонення позивача від поїзної роботи. 30.11.2021 відповідачем видано наказ №657/ВД про направлення позивача у відрядження з 30.12.2021 по 01.12.2021 для участі в перевірці знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи, який наказом від 01.12.2021 був скасований. При цьому, з 02.06.2020 до 14.07.2021 позивач ухилявся від проведення іспитів у встановленому порядку і лише після здачі іспитів був допущений до поїзної роботи. Вимогу про стягнення моральної шкоди представник відповідача також не визнає, оскільки позивач займає посаду, яка пов`язана з психоемоційним напруженням та стресами, однак, він проходить відповідне медичне обстеження та визнаний придатним для цієї роботи. Крім того, доказів моральних страждань та обґрунтування заявленої суми ним не надано. Щодо вимоги про відновлення ділової репутації вважає, що позивачем не зазначено, яким чином відбулось порушення ділової репутації позивача, якими доказами це підтверджено та на підставі яких нормативних актів. На підставі викладеного представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, зазначених у ньому.

Представник відповідача заперечувала проти позовних вимог.

Заслухавши сторін та дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що з 29.06.1984 ОСОБА_1 працював у відповідача на посаді провідника пасажирських вагонів, а з 06.06.1986 - начальником пасажирського поїзду. (а.с. 14-15)

14.07.2021 ОСОБА_1 склав іспит з перевірки знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи та посадових обов`язків начальника пасажирського поїзду, про що зроблено відповідний запис в книзі РБУ-10 №432. (а.с. 20, 23)

Після проходження іспиту ОСОБА_1 був допущений до роботи начальника пасажирського поїзда.

18.08.2021 директором та заступником директора філії видано наказ №114 «Про проведення перевірки роботи комісії філії «Пасажирська компанія» з перевірки знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи», винесений у зв`язку з виявленими обставинами, що можуть свідчити про неповну перевірку знань 14.07.2021, в тому числі відносно ОСОБА_1 . Цим ж наказом рішення комісії філії від 14.07.2021 про результати проведення перевірки зупинено на період проведення нової перевірки. Нова перевірка, згідно наказу №114 від 18.08.2021, повинна була бути проведена у період з 20.08.2021 по 03.09.2021. (а.с. 25-26, 112)

Відповідно до листка непрацездатності від 31.08.2021, з 31.08.2021 по 10.09.2021 ОСОБА_1 перебував на лікарняному. (а.с. 113)

На виконання наказу №114 від 18.08.2021 наказом в.о. начальника виробничого підрозділу Харківська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» №1418/ВН від 10.09.2021 ОСОБА_1 відсторонено від здійснення його посадових обов`язків із збереженням середнього заробітку. а.с. (27)

19.11.2021 в.о. начальника виробничого підрозділу Харківська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» видано наказ №1766/ВН від 19.11.2021 про скасування наказу в.о. начальника виробничого підрозділу Харківська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» №1418/ВН від 10.09.2021 про відсторонення від роботи начальника пасажирського поїзда ОСОБА_1 . Згідно наказу від 19.11.2021, станом на 19.11.2021 документи про скасування запису №432 в книзі РБУ-10 до адміністрації Харківської вагонної дільниці не надійшли. ОСОБА_1 допущено до роботи начальника поїзда. (а.с. 36)

30.11.2021 заступником начальника виробничого підрозділу Харківська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» видано наказ №657/ВД про відрядження ОСОБА_1 з 30.11.2021 до 01.12.2021 до м. Києва для участі у перевірці знань нормативних актів безпеки руху поїздів та маневрової роботи. Із даним наказом позивач ознайомився 30.11.2021 о 17 год. 45 хв. (а.с. 38)

Згідно п. 2.3 Положення про порядок вивчення та перевірки знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи працівниками залізничного транспорту України, затвердженого наказом Міністерства транспорту та зв`язку України від 14.06.2007 №499 (далі - Положення), наказу директора філії «Пасажирська компанія» АТ «Укрзалізниця» від 26.12.2017 №215 начальники пасажирських поїздів проходять перевірку знань в комісії філії один раз на три роки.

Таким чином, наступна перевірка знань нормативних актів ОСОБА_1 повинна була бути проведенна у термін до 14.07.2024.

Відповідно до п.4 ст. 11 ЗУ «Про професійний розвиток працівників», атестація проводиться за рішенням роботодавця, яким затверджуються положення про проведення атестації, склад атестаційної комісії, графік проведення атестації. Інформація про проведення атестації доводиться до відома працівників не пізніше ніж за два місяці до її проведення.

Згідно п. 2.6 Положення, перед плановим проведенням періодичних перевірок знань нормативних актів з безпеки руху поїздів і маневрової роботи голови комісій затверджують календарні графіки. Кожен працівник про проведення перевірки знань попереджується письмово не пізніше, ніж за 14 днів.

Згідно п. 2.11 Положення, позачергова перевірка знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи проводиться у працівників, з вини яких скоєно залізничну транспортну подію чи на підставі зафіксованих фактів порушення вимог або відсутності належного обсягу знань нормативних актів з безпеки руху, визначених у розділі 3 цього Положення, та інших нормативних актів, визначених відповідним наказом начальника залізниці, - у термін не більше двох тижнів з дати скоєння транспортної події або виявлення порушення вимог чи незадовільних знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи.

Відомостей про скоєння з вини позивача ОСОБА_1 залізничної транспортної події, чи про зафіксовані факти порушення ОСОБА_1 вимог або відсутності в нього належного обсягу знань нормативних актів з безпеки руху, визначених у розділі 3 цього Положення, та інших нормативних актів, суду не надано.

Відтак, судом не встановлено та відповідачем у відзиві не зазначено про підстави винесення заступником начальника виробничого підрозділу Харківська вагонна дільниця філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» наказу №657/ВД від 30.11.2021 про відрядження ОСОБА_1 з 30.11.2021 до 01.12.2021 до м. Києва для участі у перевірці знань нормативних актів безпеки руху поїздів та маневрової роботи.

Крім того, як встановлено судом, з наказом №657/ВД від 30.11.2021 ОСОБА_1 був ознайомлений в той же день, коли повинно було бути відрядження - 30.11.2021 о 17-45 год., що не заперечувалось представником відповідача у відзиві, а тому відповідачем було порушено порядок та строки повідомлення ОСОБА_1 про призначену щодо нього перевірку та відрядження його до м. Києва 30.11.2021.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 76, ч.1 ст.77 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача про визнання незаконним наказу виробничого підрозділу Харківської вагонної дільниці філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» №657/ВД від 30.11.2021 про відрядження ОСОБА_1 до м. Києва для участі в перевірці знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи, оскільки його було винесено з порушенням норм закону.

При цьому, суд не вбачає підстав для визнання незаконним наказу №1418/ВЧ від 10.09.2021 «Про відсторонення від роботи начальника пасажирського поїзда ОСОБА_1 », враховуючи, що наказом директора філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» № 114 від 18.08.2021 було виявлено недоліки в роботі комісії при проведенні іспиту 14.07.2021. Цим же наказом рішення комісії щодо результатів іспиту від 14.07.2021 було зупинено. При цьому, ОСОБА_1 , не маючи чинного результату перевірки, не міг приступити до виконання своїх професійних обов`язків. Інших доказів про незаконність такого наказу позивачем не зазначено та судом не встановлено. Також наказ про відсторонення був згодом скасований відповідачем. При цьому, доказів того, що даний наказ винесений всупереч нормам закону, позивачем не надано та судом не встановлено. Тому суд не вбачає підстав для задоволення даної позовної вимоги.

Щодо позовної вимоги про стягнення моральної шкоди та зобов`язання відповідача відновити ділову репутацію позивача суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Відповідні обставини встановлюються судом на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України позивач має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення його прав. При цьому, моральна шкода полягає, серед іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів, у приниженні честі, гідності та ділової репутації особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається залежно від характеру правопорушення, глибини душевних страждань, ступеня вини відповідача, який завдав моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. При цьому кожна із вказаних обставин повинна бути підтверджена належними та допустимими доказами.

Як роз`яснено в п. 3, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у порушенні права власності та інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими та при настанні інших негативних явищ. При вирішені спору про відшкодування моральної шкоди суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в який матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом.

Як зазначено у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.03.2020 у справі №375/2051/18 (провадження № 61-11639ск19) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

На підтвердження позовної вимоги про стягнення моральної шкоди позивачем не надано жодного доказу щодо перенесеного ним стресу, іншого ушкодження здоров`я, а також доказів щодо підстав їх виникнення, які були би пов`язані із обставинами, викладеними у позові, і виникли внаслідок дій відповідача.

Також представником відповідача надано численні копії листків непрацездатності відносно ОСОБА_1 , які були видані до оскаржуваних позивачем наказів відповідача.

А тому суд не вбачає наявності причинно-наслідкового зв`язку між наказами відповідача та станом здоров`я позивача, тим більше, що суду не надано жодного доказу на підтвердження настання вказаних позивачем негативних явищ.

Суд також критично оцінює викладені в позовній заяві доводи про те, що дії відповідача принизили честь і гідність позивача, оскільки належних доказів, які б підтвердили таке негативне явище - приниження гідності позивача суду не надано та за дослідженими судом доказами не встановлено.

При цьому, позивачем не обгрунтовано, з яких міркувань та доказів цьому він виходив, визначаючи розмір моральної шкоди в 90 000 грн.

Таким чином, позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної моральної шкоди, калькуляції розрахунку, яким він керувався заявляючи до стягнення відповідну суму моральної шкоди, доказів причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що в силу вимог статті 81 ЦПК України є процесуальним обов`язком сторони.

Крім того, відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими.

Згідно з статтею 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.

З роз`яснення Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» вбачається, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформація, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право (п. 15).

Абзацом 2 п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» визначено, що під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов`язків.

Верховний Суд в постанові від 07 вересня 2022 року по справі № 317/1154/19 зазначив, що у справах про захист гідності, честі та ділової репутації суд повинен розмежовувати відомості, які принижують честь та гідність особи, від думок, поглядів, критичних висловлювань, ідей, оцінок, висловлених у порядку реалізації конституційного права на свободу думки і слова.

Відповідно до ст.275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.

У частині першій статті 277 ЦК України передбачено, що фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації.

В ході судового розгляду судом не встановлено, що інформація, яка міститься в оспорюваних наказах, є недостовірною.

Вимагаючи поновити ділову репутацію, ні позовна заява, ні пояснення представника позивача в судовому засіданні не містили жодних обгрунтувань, в чому саме відбулось порушення ділової репутації ОСОБА_1 , якими доказами це підтверджується та на підставі яких нормативних актів.

У відповідності до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, в задоволенні позову в частині стягнення моральної шкоди та поновлення ділової репутації слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог.

Оскільки судом задоволено одну позову вимогу немайнового характеру, відповідно, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 908.00 грн. судового збору.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 76, 79, 81, 82, 141, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 23, 275, 277, 297, 299, 1167 ЦК України, суд, -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) до Акціонерного товариства «Українська залізниця» (м. Київ, вул. Тверська, 5, код 40075815) про визнання наказів незаконними - задовольнити частково.

Визнати незаконним наказ виробничого підрозділу Харківської вагонної дільниці філії «Пасажирська компанія» АТ «Українська залізниця» №657/ВД від 30.11.2021 про відрядження ОСОБА_1 до м. Києва для участі в перевірці знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства «Українська залізниця» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня оголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 06.01.2023.

Головуючий: