Номер провадження: 22-ц/813/3793/23
Справа № 497/490/22
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Орловської Н.В.,

суддів Кутурланової О.В.,

Чорної Т.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», від імені якого діє адвокат Мартиненко Володимир Володимирович, на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 07 вересня 2022 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

18 березня 2022р. Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», від імені якого діяв адвокат Мартиненко Володимир Володимирович, звернулося до Болградського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги, з урахуванням їх уточненої редакції, обґрунтовані тим, що 14 грудня 2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №Z52.392.70126, згідно якого позичальнику на поточні потреби надано кредит в сумі 7956,00 грн строком до 14.12.2018р., зі сплатою 0,0100% річних від залишкової суми кредиту, а також щомісячною сплатою за кредитне обслуговування 3,69% від початкової суми кредиту. Позичальник свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, у зв`язку з чим станом на 03.12.2020р. утворилася заборгованість в сумі 15586,38 грн, в тому числі: 3088,59 грн заборгованість за основним боргом; 1928,91 грн заборгованість за відсотками; 10568,88 грн заборгованість за комісіями. 03.12.2020 між АТ «Ідея Банк» та позивачем укладено договір факторингу №12/90, за яким АТ «Ідея Банк» відступає ТОВ «ФК «Профіт Капітал», а ТОВ «ФК «Профіт Капітал» приймає права вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження АТ «Ідея Банк» за плату та на умовах визначених Договором факторингу. У зв`язку із чим до позивача починаючи з 03.12.2020 перейшло право вимоги за кредитним договором №Z52.392.70126 від 26.02.2017р., укладеним між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 .

Посилаючись на невиконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, що відповідно до довідки розрахунку заборгованості станом на 03.12.2020р. складають 15586,38 грн, а також зазначаючи про нарахування згідно ст.625 ЦПК України трьох відсотків річних в сумі 504,64 грн та інфляційних втрат в сумі 1574,22 грн, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 суму заборгованості у загальному розмірі 17 665,24 грн.

Ухвалою Болградського районного суду Одеської області від 25.03.2022р. справу передано за підсудністю до Тарутинського районного суду Одеської області.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 07 вересня 2022 року у задоволенні позову ТОВ «Фінансова компанія «Профіт Капітал» відмовлено.

Вказане судове рішення мотивовано тим, що позивачем не надано до суду оригіналу заяви про видачу готівки або іншого первинного документу, яким би було підтверджено факт видачі ОСОБА_1 кредитного ліміту в сумі 7956,00 грн. У зв`язку з недоведеністю отримання коштів відповідачем та, як наслідок, недоведеністю виникнення у ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Профіт», посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 07 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що факт отримання ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 7956 грн підтверджується випискою по її рахунку, згідно якої відповідач здійснювала погашення кредиту. Відповідно до п.5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003р. №254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. З огляду на викладене апелянт вважає, що ним доведено факт укладання кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів, а також порушення нею зобов`язань щодо їх повернення.

Крім того апелянт звертає увагу, що відповідачкою було подано заяву про застосування позовної давності до спірних правовідносин, оскільки останнім днем звернення до суду з даним позовом в межах строку позовної давності було 15 березня 2021 року. Проте, законом України від 30.03.2020 року №540-ІХ внесено зміни до ЦПК України, згідно яких строки, визначені ст.257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу продовжуються на строк дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню корона вірусної хвороби. З огляду на викладене апелянт вважає, що строк звернення до суду з даним позовом не було пропущено, оскільки такий строк продовжений до закінчення дії карантину.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив, що в силу ч.3 ст. 360 ЦПК України не є перешкодою для перегляду судового рішення.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, судом встановлено наступне.

Так, за змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої, другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

В силу положень пункту першого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник у зобов`язанні не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням (стаття 516 ЦК України).

Положеннями статей 1077,1078 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування) під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

З матеріалів справи вбачається, що 14.12.2016 року між ПАТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № Z52.392.70126, відповідно до умов якого Банк надає Позичальнику кредит (грошові кошти) на поточні потреби в сумі 7956,00 грн, включаючи витрати на страховий платіж (у разі наявності), а Позичальник зобов`язується одержати кредит і повернути його разом з процентними платежами (процентами та платою за кредитне обслуговування) і комісіями згідно умов Договору кредиту та Додатками до даного договору, який є його невід`ємною частиною.

Згідно п.п. 1.4 Договору Кредиту за користування Кредитом Позичальник сплачує проценти в розмірі 0,0100 % річних від залишкової суми кредиту.

Також, відповідно до п.п. 1.5 Договору Кредиту за обслуговування кредиту Банком Позичальник сплачує плату за кредитне обслуговування щомісячно в розмірі 3,6900% від початкової суми кредиту.

Пунктом 2.1 договору передбачено, що позичальник повертає кредит разом з процентами та платою за кредитне обслуговування в 24 щомісячних внесках включно до 14 дня/числа кожного місяця згідно додатку №1 до даного договору. Платежі здійснюватимуться на транзитний рахунок № НОМЕР_1 в Банку, МФО 336310, .

Крім того, 14.12.2016 року ОСОБА_1 підписала довідку повідомлення, у якій особистим підписом підтвердила, що кредитодавець ПАТ «Ідея Банк» 14.12.2016 року, до підписання кредитного договору, надав ОСОБА_1 в паперовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту.

Згідно ордеру-розпорядження №1 ПАТ «Ідея Банк» на підставі договору №Z52.392.70126 перераховано на рахунок ОСОБА_1 (№ НОМЕР_2 ) кредитні кошти в сумі 6630,00 грн, а також страховий платіж в сумі 1326,00 грн на рахунок № НОМЕР_3 .

03 грудня 2020 року між АТ «Ідея Банк» (Клієнт) та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» (Фактор) укладено Договір факторингу №12/90, за умовами якого Клієнт відступає Фактору, а Фактор приймає Права Вимоги та в їх оплату зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження Клієнта за плату та на умовах, визначених цим Договором. Права Вимоги, які Клієнт відступає Фактору за цим Договором, відступаються (передаються) в розмірі Заборгованості Боржників перед Клієнтом, та визначені в Реєстрі Боржників, що підписується сторонами у паперовому вигляді в день укладання цього Договору та передається, в день укладання цього Договору, Клієнтом Фактору в електронному вигляді (на CD/USB у форматі xls) та надсилається засобами корпоративного зв`язку у захищеному паролем файлі. Реєстр Боржників після належного його підписання вважається невід`ємною частиною цього Договору.

Відповідно до Реєстру боржників (Додаток №1 до договору факторингу № 12/90 від 03.12.2020) (а.с.51-53) ТОВ «ФК «Профіт Капітал» набуло права грошової вимоги до боржника ОСОБА_1 за кредитним договором від 14.12.2016р. №Z52.392.70126.

Згідно довідки-розрахунку, складеної АТ «Ідея Банк», станом на 03.12.2020 рік заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 14.12.2016р. №Z52.392.70126 становить 15 586,38 грн. та складається з: заборгованості за основним боргом в сумі 3088,59 грн., заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 1928,91 грн, заборгованості за нарахованими та несплаченими комісіями в сумі 10 568,88 грн.

Вирішуючи вказаний спір, суд першої інстанції зазначив, що позивачем не доведено факту видачі ОСОБА_1 кредитного ліміту в сумі 7956 грн та виникнення у неї зобов`язань внаслідок отримання такого кредитного ліміту, оскільки не надано оригіналу заяви про видачу готівки або інших первинних документів, які б фіксували факт здійснення господарської операції.

В обґрунтування своєї позиції суд першої інстанції послався на положення Інструкції про касові операції в банках України, яка затверджена постановою Правління Національного банку України від 14 серпня 2003 р. № 337, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 5 вересня 2003 р. за N 768/8089 і передбачає, що до касових документів, які оформляються згідно з касовими операціями, визначеними цією Інструкцією, належать: заява на переказ готівки (додаток 6), прибутково-видатковий касовий ордер (додаток 7), заява на видачу готівки (додаток 8), прибутковий касовий ордер (додаток 9), видатковий касовий ордер (додаток 10), грошовий чек (додаток 11), а також рахунки на сплату платежів та документи, установлені відповідною платіжною системою для відправлення переказу готівки та отримання його в готівковій формі.

Апеляційний суд звертає увагу, що наведена вище Інструкція про касові операції в банках України від 14.08.2003 р. №33 неправильно застосована судом першої інстанції, оскільки положення вказаної Інструкції втратили чинність з 15.07.2011 року, у той час як спірні правовідносини виникли з 14.12.2016 року.

Також апеляційний суд вважає необґрунтованим посилання суду першої інстанції на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 29.05.2019р. по справі №539/1582/16-ц, оскільки в цій справі Верховним Судом була надана правова оцінка належності та допустимості доказів отримання позичальником готівкової іноземної валюти, у той час як у справі, що переглядається, позичальник отримувала кредитні кошти в безготівковій формі, шляхом перерахування кредитних коштів на її рахунок.

Враховуючи, що обставини справи №539/1582/16-ц та у даній справі є відмінними, тому постанова Верховного Суду від 29.05.2019р., на яку послався суд першої інстанції, не може вважатися релевантним джерелом права та не підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем на підтвердження факту видачі ОСОБА_1 кредиту в сумі 7956,00 грн надано копію ордеру-розпорядження №1 ПАТ «Ідея Банк» про перерахування на підставі договору №Z52.392.70126 рахунок ОСОБА_1 (№ НОМЕР_2 ) кредитних кошти в сумі 6630,00 грн, а також страхового платежу в сумі 1326,00 грн на рахунок № НОМЕР_3 .

У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 визнає, що відповідно до наведеного вище ордеру розпорядження про видачу кредиту грошові кошти були зараховані на її рахунок, проте зазначає, що не користувалася грошима, а Банк самостійно списував кошти для погашення кредитної заборгованості.

Апеляційний суд звертає увагу, що п.1.2 укладеного сторонами кредитного договору передбачено, що датою видачі кредиту є дата списання коштів з позичкового рахунку для зарахування на банківський поточний рахунок (при видачі кредиту у готівковій формі) або для оплати за реквізитами, вказаними позичальником (при безготівковому переказі коштів).

Цим договором позичальник доручає та дає розпорядження Банку переказати в безготівковій формі кредитні кошти: 1) позичальнику в належній до виплати частині за такими реквізитами: ПАТ «Платинум Банк», 380388, , 1957; 2) страховику в частині суми страхового платежу, належного страховику, через транзитний рахунок Банку. (п.1.3 Договору)

Сторонами узгоджено порядок розрахунків, згідно якого позичальник повертає кредит в 24 щомісячних внесках, платежі здійснюватимуться на транзитний рахунок № НОМЕР_2 в Банку, МФО336310, , з якого проводиться погашення заборгованості за договором у такій черговості: 1) для оплати прострочених процентів, простроченої плати за кредитне обслуговування; 2) для оплати простроченої заборгованості по кредиту; 3) для погашення строкових відсотків та строкової плати за кредитне обслуговування; 4) для погашення строкової заборгованості по кредиту; 5) для погашення штрафних санкцій (пені); 6) погашення іншої заборгованості.

З наданого позивачем ордеру розпорядження №1 вбачається, що грошові кошти в сумі 6630,00 грн були перераховані ПАТ «Ідея Банк» з позичкового рахунку на банківський поточний рахунок № НОМЕР_2 , що відповідає умовам договору. При цьому, страховий платіж в сумі 1326,00 грн, що згідно договору включений в загальну суму кредиту 7956,00 грн, переведено на рахунок страховика, що також відповідає умовам договору.

З огляду на викладене апеляційний суд вважає доведеним факт отримання ОСОБА_1 від ПАТ «Ідея Банк» кредиту на підставі договору від 14.12.2016р. №Z52.392.70126 в сумі 7956,00 грн, право вимоги за яким з 03.12.2020р. набуло ТОВ «ФК «Профіт Капітал».

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Враховуючи, що позивачем доведено факт надання кредиту в сумі 7956,00 грн, а відповідачкою не надано доказів на підтвердження повного виконання зобов`язань за договором від 14.12.2016р. №Z52.392.70126, а також з огляду на встановлені обставини справи та на вищенаведені норми матеріального і процесуального права, судова колегія вважає, що наявні правові підстави для стягнення із ОСОБА_1 на користь позивача кредитної заборгованості.

Разом з тим, при визначенні розміру такої заборгованості, апеляційний суд виходить з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом стягнення у даній справі з урахуванням позовних вимог ТОВ «ФК «Профіт Капітал» є заборгованість за кредитним договором від 14.12.2016р. №Z52.392.70126 в загальній сумі 17 665,24 грн, з яких: 3088,59 грн заборгованість за тілом кредиту; 1928,91 грн заборгованість за відсотками; 10 568,88 грн заборгованість за комісіями; 504,64 грн 3% річних за користування кредитом; 1574,22 грн інфляційні втрати.

З наданої позивачем виписки по рахунку ОСОБА_1 вбачається, що у період 14.12.2016 по 14.12.2018 року нею здійснювалося часткове погашення тіла кредиту за договором від 14.12.2016р. №Z52.392.70126 на загальну суму 3897,89 грн. (14.01.2017р. 24,89 грн та 331,46 грн, 14.05.2017р. 331,48 грн та 3210,06 грн).

Таким чином, розмір заборгованості ОСОБА_1 за тілом кредиту становить 4058,11 грн.

Враховуючи, що суд вирішує спір в межах позовних вимог, а заявлена позивачем до стягнення сума заборгованості за тілом кредиту у розмірі 3088,59 грн є меншою, ніж визначено судом, тому позовні вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал» є обґрунтованими в цій частині.

Щодо правомірності нарахування відповідачці відсотків за користування кредитом, то як вище зазначено судом, у підписаному ОСОБА_1 кредитному договорі від 14.12.2016р. №Z52.392.70126 сторонами обумовлено розмір процентної ставки 0,0100% річних від залишкової суми кредиту.

Отже, відповідач ОСОБА_1 , підписавши зазначений договір, тим самим погодилася з такими умовами кредитування, а тому нарахування банком процентів протягом усього періоду дії кредитного договору та, як наслідок, вимога про стягнення заборгованості по відсоткам в сумі 1928,91 грн є обґрунтованою.

Разом з тим, апеляційний суд вважає безпідставним нарахування Банком протягом дії кредитного договору ОСОБА_1 комісії за користування кредитом, оскільки здійснення такого нарахування суперечить положенням ст. 56 Закону України «Про банки і банківські послуги» та п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені постановою правління НБУ № 168 від 10.05.2007р. у редакції, чинній на час укладання кредитного договору, згідно якої Банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Враховуючи, що нарахування позивачем комісії у розмірі 10568,88 грн було здійснено протиправно, тому позовні вимоги в цій частині слід визнати необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 інфляційних втрат та трьох відсотків річних, колегія суддів зазначає наступне.

Згідно ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Отже, за змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Зміст вказаної норми законодавства щодо нарахування процентів та застосування індексу інфляції свідчить про компенсаційний, а не штрафний характер визначених ст. 625 ЦК трьох процентів річних, а тим більше не є подвійною відповідальністю боржника.

Враховуючи, що умови договору факторингу №12/90 від 03.12.2020 року не містять обмеження (застереження) щодо обсягу прав нового кредитора в частині нарахування процентів за користування чужими грошовими коштами та інфляційних втрат на суму основного боргу за період після передачі права вимоги, що узгоджується з приписами статті 514 ЦК України, тому слід дійти висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин ст. 625 ЦК України і стягнення на користь позивача визначених цією нормою законодавства сум, як відповідальність за прострочення грошового зобов`язання.

Однак, визначені позивачем у розрахунку суми трьох відсотків річних та інфляційних втрат за період з 03.12.2020 р. підлягають зміні із врахуванням зменшеної апеляційним судом суми стягнення основного кредитного зобов`язання із 15586,38 грн. до суми 5017,50 грн, яка із врахуванням сукупного індексу інфляції 1.10343411 за період прострочення з 03.12.2022р. по 30.11.2021р. становить 5536,48 грн., із яких інфляційна складова складає 518,98 грн. Крім того, стягненню підлягає 3% річних за період з 03.12.2020 по 01.01.2022р. у сумі 162,00 грн.

З огляду на викладене, дослідивши наявні в матеріалах справи докази на предмет їх належності, достовірності та достатності, а також враховуючи встановлені у ході розгляду справи обставини з урахуванням наданої їм правової оцінки, слід дійти висновку що позовні вимоги ТОВ «ФК «Профіт Капітал» підлягають задоволенню в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 14.12.2016р. №Z52.392.70126 в загальній сумі 5698,48 грн, яка складається з тіла кредиту 3088,59 грн, заборгованості за відсотками 1928,91 грн, трьох відсотків річних 162,00 грн та інфляційних втрат 518,98 грн.

Щодо наявної в матеріалах справи заяви ОСОБА_1 про застосування позовної давності, то колегія суддів зазначає наступне.

У відповідності до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За змістом частини п`ятої статті 261 ЦК України за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина п`ята статті 267 ЦК України).

Судом встановлено, що строк повернення останнього платежу за кредитним договором від 14.12.2016р. №Z52.392.70126 сторонами визначено до 14 грудня 2018 року. Таким чином, загальний строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом встановлено до 14 грудня 2021 року.

Разом з тим, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року до 22 травня 2020 року на всій території України карантин.

Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 22 травня до 31 липня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2020 року №392, враховуючи зміни, внесені постановою Кабінету Міністрів України від 17 червня 2020 року №500.

Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 1 серпня до 19 грудня 2020 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 22 липня 2020 року №641, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 26 серпня 2020 року №760, від 13 жовтня 2020 року №956, від 9 грудня 2020 року №1236.

Дію карантину, встановленого цією постановою, продовжено з 19 грудня 2020 року до 30 квітня 2023 року згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 9 грудня 2020 року №1236, враховуючи зміни, внесені постановами Кабінету Міністрів України від 17 лютого 2021 року №104, від 21 квітня 2021 року №405, від 16 червня 2021 року № 611, від 11 серпня 2021 року №855, від 22 вересня 2021 року №981, від 15 грудня 2021 року №1336, від 23 лютого 2022 року №229, від 27 травня 2022 року №630, від 19 серпня 2022 року №928, від 23 грудня 2022 року №1423.

Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Враховуючи, що останнім днем для звернення до суду з позовом у межах строку позовної давності було 14 грудня 2021 року, а Закон України від 30 березня 2020 року №540-IX про внесення змін до деяких законодавчих актів України, зокрема до ЦК України, щодо продовження строків звернення до суду на час дії карантину, набрав чинності 02 квітня 2020 року, з огляду на встановлені з 12 березня 2020 року карантинні обмеження, які діяли на час закінчення строку позовної давності, а також враховуючи вимоги статті 257 та встановлені судами обставини, слід дійти висновку про звернення ТОВ «ФК «Профіт Капітал» в межах строку позовної давності, продовжених пунктом 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи, що висновки суду першої інстанції щодо недоведеності позивачем факту видачі кредиту ОСОБА_1 не відповідають фактичним обставинам справи, а також з огляду на неправильне застосування судом норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги ТОВ «ФК «Профіт Капітал», скасування рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 07 вересня 2022 року та постановлення нового рішення про задоволення вимог позивача в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором від 14.12.2016р. №Z52.392.70126 в загальній сумі 5698,48 грн, яка складається з тіла кредиту 3088,59 грн, заборгованості за відсотками 1928,91 грн, трьох відсотків річних 162,00 грн та інфляційних втрат 518,98 грн. Підстав для задоволення іншої частини позовних вимог ТОВ «ФК «Профіт Капітал» апеляційним судом не встановлено.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. (ч.13 ст.141 ЦПК України)

Оскільки за наслідками перегляду рішення суду першої інстанції апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача (32%), тому понесені ТОВ «ФК «Профіт Капітал» витрати по сплаті судового збору до суду першої та апеляційної інстанції в загальній сумі 6202,50 грн підлягають стягненню з відповідача в частині, пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме в сумі 1984,80 грн (32% ід 6202,50 грн).

Керуючись ст. ст.367,374,376,382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал», від імені якого діє адвокат Мартиненко Володимир Володимирович, задовольнити частково.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 07 вересня 2022 року скасувати.

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованість за кредитним договором від 14.12.2016р. №Z52.392.70126 в сумі 5698,48 грн (п`ять тисяч шістсот дев`яносто вісім грн 48 коп).

Іншу частину позовних вимог залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» витрати по сплаті судового збору в сумі 1984,80 грн (одна тисяча дев`ятсот вісімдесят чотири грн 80 коп).

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В.Кутурланова

________________ Т.Г.Чорна