Провадження № 2/755/637/23
У Х В А Л А

"10" лютого 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва, в складі: головуючого судді - Катющенко В.П., розглянувши клопотання позивача, ОСОБА_1 , про зупинення провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває вказана цивільна, провадження у якій було відкрито ухвалою суду від 31.10.2022 за правилами спрощеного провадження, без повідомлення сторін, яким роз`яснено процесуальні права подати заяви по суті справи та встановлено відповідні строки.

Від відповідача, ОСОБА_2 , 21.11.2022 до суду надійшов відзив, у якому просить в задоволенні позову відмовити та викликати у судове засідання свідків після закінчення військового стану в Україні; судові витрати покласти на позивача; надіслати копію позову на електронну адресу для детального ознайомлення.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 24.11.2022 клопотання відповідача, ОСОБА_2 , про виклик у судове засідання свідків залишено без задоволення.

24.11.2022 відповідачці, ОСОБА_2 , судом було направлено лист-роз`яснення.

02.12.2022 до суду від позивача надійшла відповідь на відзив з доказами на його обґрунтування та клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 06.12.2022 у задоволенні клопотання позивача ОСОБА_1 , подане в межах розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, про розгляд справи у порядку загального позовного провадження відмовлено.

07.12.2022 до суду від відповідачки, ОСОБА_2 , надійшло клопотання про долучення доказів.

31.01.2023 до суду позивачем, ОСОБА_1 , було подано клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у справі № 755/20288/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності.

Обґрунтовуючи необхідність зупинення провадження по справі, заявник зазначив, що у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 755/20288/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності. Предметом розгляду даної справи є усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1 . Разом з тим, у разі задоволення позову по справі № 755/20288/21 та визнання ОСОБА_1 співвласником квартири за вказаною адресою, останній матиме тріадні повноваження по розпорядженню власністю, в тому числі право користування та проживання у даній квартирі.

Суд, дослідивши мотиви та підстави заяви про зупинення провадження у справі, вивчивши матеріали справи, приходить до наступного.

Відповідно до ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Як убачається із заявлених позовних вимог, позивач просить суд: зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні квартирою АДРЕСА_1 , громадянином ОСОБА_1 , шляхом надання ключів від вхідних дверей та виселення сторонніх осіб, які проживають в квартирі за вищевказаною адресою.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилається на те, що з жовтня 2002 року позивач та відповідачка почали проживати однією сім`єю, як чоловік і дружина, без реєстрації шлюбу, на той момент сторони проживали в орендованій позивачем квартирі АДРЕСА_2 . Після того, як в жовтні 2003 року відповідачка завагітніла, сторонами було вирішено придбати квартиру, проте коштів на придбання повноцінного житла у подружжя на той час в повній мірі не було. Незначну частину коштів на купівлю квартири дав батько відповідачки, частину коштів складали власні заощадження позивача, а частину коштів надав у борг роботодавець позивача, проте усі ці кошти не складали навіть третини потрібної суми, а тому виникла необхідність в оформленні кредиту. В грудні 2003 року в AT «ПРАВЕКС БАНК» було оформлено кредит на дівоче ім`я дружини - ОСОБА_2 (шлюб між сторонами був зареєстрований через півтора місяця - 14 лютого 2004 року). В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором був укладений Договір поруки, згідно якого ОСОБА_1 , виступив поручителем. На час знайомства з відповідачкою позивач працював на посаді заступника голови представництва фірми «ССС Стіл ГмбХ» (Німеччина) в Україні, що зазначено в трудовій книжці, а з 01.07.2009 останній був переведений на ту ж саму посаду заступника Голови представництва фірми «Коутіньо і Феросталь» (Німеччина) в Україні, де пропрацював до січня 2013 року. Протягом вказаних 10 років заробіток позивача з урахуванням відсотків по операціях продажу металопрокату та преміальних складав не менше 2,0 тис. доларів США на місяць. Забезпечення вищезазначеного кредиту договором поруки в особі позивача стало вирішальним при наданні кредиту, як вказує позивач. Останнім було надано довідку про доходи, у іншому отриманий кредит схвалено не було б, адже ОСОБА_2 не мала ані особистих коштів, достатніх на придбання квартири, ані доходу, розмір якого був би достатнім для ухвалення рішення про надання кредиту та його погашення, про що зазначає позивач. На час погашення кредиту дружина перебувала в декретній відпустці, а відтак протягом 2004-2005 років кредит погашався повністю з заробітку позивача, як вказує позивач. На зібрані кошти подружжя придбало 2-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 45,10 кв.м., що складається з двох кімнат, житловою площею 29,70 кв.м., на дівоче ім`я дружини - ОСОБА_2 ., підтвердженням чого є договір купівлі-продажу, укладений 22 грудня 2003 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернокур О.М., реєстровий номер 6149у. Згідно п. 2.1. договору квартира продається по ціні 186600 (сто вісімдесят шість тисяч шістсот) гривень 00 копійок, що станом на грудень 2003 року становило 36 000 (тридцять шість тисяч) доларів США. В зазначеній квартирі подружжя прожило з 2003 року та до цього часу там зареєстровані: позивач, колишня дружина та донька. В кінці 2014 року родина з трьох осіб переїхала до домоволодіння в с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області, купленого на кошти від продажу квартири, яка залишилась позивачу у спадщину після смерті його матері. Як вказує позивач, на момент розірвання шлюбу з відповідачкою, яке остання заздалегідь спланувала та підготувалася до цього з максимальною вигодою для себе, подружжя володіло на праві спільної часткової власності двома домоволодіннями по АДРЕСА_3 , загальною площею 60,2 кв.м., та по АДРЕСА_3 , загальною площею 162 кв.м.; двома суміжними земельними ділянками загальною площею майже 0,12 га; однокімнатною квартирою по АДРЕСА_4 , загальною площею 38,9 кв.м. Позивач вказує, що завдяки реальному обману з боку відповідачки та її хитросплетінням було укладено 4 договори дарування часток позивача у вищезазначених домоволодіннях та земельних ділянках, а також шлюбний договір, який залишив позивача у вкрай невигідному матеріальному становищі, в результаті чого у останнього у власності лишилася лише маленька 1-кімнатна квартира по АДРЕСА_4 . Посилається на те, що знаючи відношення позивача до квартири по АДРЕСА_5 , а також той факт, що саме позивач повністю погасив кредит на її придбання, відповідачка пообіцяла повністю переписати дану квартиру на ім`я позивача за зустрічним договором дарування, проте до цього часу свою обіцянку відповідачкою не виконано. Більше того, не дивлячись на те, що в спірній квартирі позивач зареєстрований і станом на даний час, останній не має можливості користуватися даним помешканням. Так, в жовтні 2021 року в позивача виникла нагальна потреба в проживанні в квартирі саме за місцем своєї реєстрації. Коли ж останній прийшов до квартири, двері відчинила незнайома жінка і відмовилася навіть пускати позивача на поріг спірної квартири, хоча останнім було пред`явлено паспорт з реєстрацією. На питання позивача, хто вона така і на яких підставах знаходиться в квартирі, остання відповіла, що квартиру орендує і господарка не дозволяє пускати сюди сторонніх осіб. Вказане стало підставою для написання листа на адресу позивачки та заяви до правоохоронних органів з приводу того, що позивачу чиняться перешкоди в користуванні квартирою, де останній офіційно зареєстрований. Після отримання даного листа відповідачка звернулася до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, утім рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26.07.2022 у задоволенні позовних вимог було відмовлено. Після чергового візиту на спірну квартиру 17 вересня 2022 року та неможливості потрапити навіть на поріг позивач вчергове звернувся з листом до відповідачки, де просив її усунути перешкоди в користуванні останнім житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 , проте відповіді, як і на попередні звернення, позивачем отримано не було. Того ж дня позивачем було подано заяву до Дніпровського управління поліції ГУ НП в м. Києві з проханням вкотре відібрати пояснення у відповідачки та провести з нею профілактичну бесіду у зв`язку з перешкодами, які остання чинить позивачу в користуванні житловим приміщенням.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 Цивільного процесуального кодексу України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Згідно із п. 5 ч. 1 ст. 253 Цивільного процесуального кодексу України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених: пунктом 6 частини першої статті 251 цього Кодексу, - до набрання законної сили судовим рішенням, від якого залежить вирішення справи.

Судом встановлено, що у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа № 755/20288/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності.

Предметом позову у вказаній справі є: встановлення факту проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 в період часу з жовтня 2002 по 14 лютого 2004 та визнання квартири АДРЕСА_1 спільною власністю подружжя, визнання права власності на частину спірної квартири за ОСОБА_1 .

За таких обставин, враховуючи перебування у провадженні Дніпровського районного суду м. Києва цивільної справи № 755/20288/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності, суд вважає за необхідне зупинити провадження у цій цивільній справі № 755/10342/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, до розгляду цивільної справи № 755/20288/21 та набрання законної сили рішенням у вказаній справі, оскільки розгляд даної справи об`єктивно неможливий до розгляду цивільної справи № 755/20288/21.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 251, 253, 260, 353, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання позивача, ОСОБА_1 , про зупинення провадження у справі - задовольнити.

Зупинити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, до розгляду Дніпровським районним судом м. Києва цивільної справи № 755/20288/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання права власності, та набранням законної сили рішенням у вказаній справі.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 353 ЦПК України та в строки встановлені ст. 354 ЦПК України.

Суддя: