Справа №351/2206/21
Номер провадження №2/351/41/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2023 року м. Снятин

Снятинський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді - Калиновського М.М.,

з участю: секретаря - Равлюк М.І.,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Снятині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агропромислова фірма "Родник Плюс" про стягнення майнового паю, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "АФ "Родник Плюс" про стягнення майнового паю, позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників майна від 20.10.1992 р., володіє майновими сертифікатами, якими посвідчено його право власності на частку майнового паю фонду підприємства «Ольвія-М» вартістю 115 000 грн. Зазначив, що майно пайового фонду підприємства «Ольвія-М» було передано у користування ТОВ АФ «Родник Плюс», і на даний час перебуває на його відповідальному зберіганні та дане підприємство має повноваження в частині вирішення майнових питань з пайовиками. Оскільки, майно пайового фонду підприємства «Ольвія-М», на яке він має право згідно передбачених майнових сертифікатів ним не отримано в натурі , тому його право на майновий пай підлягає судовому захисту. Просив суд зобов`язати ТзОВ АФ «Родник Плюс» видати належний йому майновий пай натурою або стягнути з нього на його користь вартість майнового паю в сумі 115 000,00 грн. та судові витрати.

Позивач та його представник заявлені позовні вимоги підтримали у судовому засіданні з підстав викладених у позові, зокрема посилалися на те, що ОСОБА_1 являється власником майнового паю на частку у майні підприємства «Ольвія-М». Його частка не була індивідуально виділена, а знаходилась у всьому майні, яке перейшло у користування ТОВ АФ «Родник Плюс. В подальшому позивач та його представник подавали неодноразово до суду клопотання про відкладення розгляду справи, оскільки позивач не має можливості брати участь у судових засіданнях, так як здійснює догляд за матір`ю, яка хворіє.

Представник відповідача подав до суду відзив в якому заперечив проти позовних вимог позивача. У відзиві посилався на те, що ТОВ «АФ «Родник Плюс» не є ані користувачем пайового фонду, ані правонаступником ПАП «Ольвія-М» та не має зобов`язань перед позивачем, тому для вирішення майнових питань позивач повинен звернутися до загальних зборів колишніх членів реорганізованого колективного сільськогосподарського підприємства ПАП «Ольвія-М». Відсутність правонаступництва підтверджується витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань.

Розгляд справи просив провести без його участі, за наявними в матеріалах справи документами. Викладені у відзиві, письмових поясненнях та надані у судовому засіданні обставини підтримав у повному обсязі.

Розглянувши повторне клопотання позивача та його представника про відкладення розгляду справи, суд зазначає наступне.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Так, Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріапроти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім цього, як наголошує в своїх рішеннях Європейський суд, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Проведення судового провадження у розумні строки забезпечується судом.

Відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Зі змісту цивільно-процесуальних норм слідує, що якщо позивач не може взяти участь у судовому засіданні, він може подати до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Суд зазначає, що позивач та його представник брали участь у судових засіданнях де давали пояснення по суті справи, брали участь у дослідженні письмових доказів, позивач особисто через канцелярію суду подавав клопотання про відкладення розгляду справи, подане клопотання є аналогічним попереднім, інших причин для відкладення не вказано, тому не знаходить підстав для відкладення розгляду справи.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось.

Дослідивши письмові матеріали, встановивши фактичні обставини справи, застосовуючи загальні засади цивільного законодавства справедливість, добросовісність та розумність, керуючись конституційним принципом верховенства права, оцінивши всебічно, повно та об`єктивно всі наявні у справі докази окремо та у сукупності, застосовуючи відповідні норми матеріального права, утверджуючи та забезпечуючи права людини і основоположні свободи сторін, враховуючи принцип неупередженості, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно зі ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими. Речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно ч.2 ст. 83 ЦПК України позивач, особи, яким законом надано право звернутися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Зі змісту ст. 175 ЦПК України вбачається, що у позовній заяві зазначається виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Правові, економічні, соціальні та організаційні умови діяльності колективного сільськогосподарського підприємства визначені, зокрема,Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про колективне сільськогосподарське підприємство» майно у підприємстві належить на праві спільної часткової власності його членам.

Суб`єктом права власності у підприємстві є підприємство як юридична особа, а його члени - в частині майна, яку вони одержують при виході з підприємства.

Порядок виділення майнового паю передбачено Законом України «Про колективне сільськогосподарське підприємство»(далі - Закон),указом Президента України «Про заходи щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектора економіки» від 29 січня 2001 року №62/2009,постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177 «Про врегулювання питань щодо забезпечення захисту майнових прав селян у процесі реформування аграрного сектору економіки», Порядком розподілу та використання майна реорганізованих колективних сільськогосподарських підприємств, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики України від 14 березня 2001 року № 62 (далі - Порядок) та Рекомендаціями щодо порядку здійснення права спільної часткової власності власниками майнових паїв колишніх колективних сільськогосподарських підприємств, затверджених наказом Міністерства аграрної політики України від 20 травня 2008 року № 315 (далі - Рекомендації).

Відповідно до положеньст.9 Закону до пайового фонду майна членів підприємства включається вартість основних виробничих і оборотних фондів, створених за рахунок діяльності підприємства, цінні папери, акції, гроші та відповідна частка від участі в діяльності інших підприємств і організацій. Уточнення складу і вартості пайового фонду майна членів підприємств, у тому числі реорганізованих, проводиться за методикою, що затверджується Кабінетом Міністрів України.

Пай є власністю члена підприємства. Право розпоряджатися своїм паєм за власним розсудом член підприємства набуває після припинення членства в підприємстві. Пай може успадковуватися відповідно до цивільного законодавства України та статуту підприємства.

У разі виходу з підприємства його члени мають право на пай натурою, грішми або цінними паперами відповідно до розміру та структури пайового фонду або в іншій, за згодою сторін, формі.

Згідно з Методикою уточнення складу і вартості пайових фондів майна членів колективних сільськогосподарських підприємств, у тому числі реорганізованих, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2001 року № 177(далі - Методика), майновий пай - це частка майна члена підприємства у пайовому фонді, виражена у грошовій формі та у відсотках розміру пайового фонду.

Пунктом 2 Методики визначено, що співвласники - члени підприємства, в тому числі реорганізованого, за якими зберігається право на майнові паї у пайовому фонді підприємства, але які не отримали його в натурі чи не передали як внесок до статутного фонду правонаступника.

Пунктом 9 Порядку передбачено, що виділення із складу пайового фонду майна у натурі окремим власникам чи групам власників за їх бажанням у процесі вирішення майнових питань здійснюється підприємством правонаступником (користувачем) на підставі рішення зборів співвласників.

Підставою для виділення майнових паїв у натурі чи отримання їх вартості окремими особами є заяви власників майнових паїв про виділення їхнього майна в натурі. Такі заяви розглядають збори співвласників майнових паїв, які приймають відповідні рішення, що оформляються протоколом зборів співвласників.

Отже, праву власника вимагати видачі майнового паю відповідає право співвласників цього майна вирішувати питання складу і структури майнового паю, способу і терміну його виділу, при здійсненні яких (прав) повинні враховуватись інтереси обох сторін.

Згідно з п. п. 4.1, 4.2, 4.3 Рекомендацій співвласник, який виявив бажання отримати в натурі належну йому частку майна подає уповноваженій особі, а у разі її відсутності - зборам співвласників відповідну заяву. Частка з майна, що перебуває у спільній частковій власності, виділяється її співвласнику в натурі. Для виділення спільної частки в натурі співвласник може об`єднати свою частку з частками інших співвласників, які виявили бажання отримати їх у натурі. Якщо виділення в натурі частки з майна, що перебуває у спільній часткові власності, є неможливе (неподільна річ), співвласник, який виявив бажання отримати її в натурі, має право на одержання від інших співвласників матеріальної, у тому числі грошової компенсації вартості його частки.

Відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

З листа до директора ТОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс», слідує, що ОСОБА_1 просить вирішити питання відносно реалізації його законного права на частку майна реформованого сільськогосподарського підприємства «Ольвія-М», а саме: відповідно до списку осіб, які мають право на майновий пай, затвердженого зборами співвласників майна від 20.10.1992 р., йому належать майнові сертифікати, якими посвідчено право власності останнього на частку майна пайового фонду підприємства «Ольвія-М» вартістю 132 660 грн. Оскільки, майно пайового фонду було передано в користування ТОВ «АПФ «Родник Плюс» і воно перебуває на його відповідальному зберіганні, ТОВ «АПФ «Родник Плюс» має повноваження в частині вирішення майнових питань з пайовиками.

З договорів купівлі-продажу від 06.02.2008, 07.02.2008, 08.02.2008, 20.02.2008, 11.04.2008р. слідує, що ОСОБА_1 придбав майнові паї у майні приватного агропромислового підприємства «Ольвія-М», місцезнаходження якого є м. Снятин, вул. Винниченка, буд.№33, Івано-Франківської області.

Судом не встановлено, що ТОВ «АФ «Родник Плюс» є правонаступником чи власником майна ПАП «Ольвія-М», не надано доказів про будь-які його зобов`язання перед позивачем та встановлено на підставі досліджених доказів, що відповідач є власником майнового паю у пайовому фонді майна ПАП "Ольвія-М".

Відсутність правонаступництва також підтверджується витягом із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань.

У судовому засіданні позивачем не доведено обставин та не надано доказів того, що ТзОВ «Агропромислова фірма «Родник Плюс» є підприємством-правонаступником та розпорядником пайового фонду та має зобов`язання перед позивачем, тому в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки підстави на які посилався позивач та його представник не знайшли свого підтвердження.

Враховуючи, що в задоволенні позовних вимог судом відмовлено у повному обсязі, судові витрати, щодо сплати судового збору понесені позивачем, розподілу не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 12, 76, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю " Агропромислова фірма " Родник Плюс " про стягнення майнового паю- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до суду апеляційної інстанції з дня його проголошення. У разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Михайло КАЛИНОВСЬКИЙ