_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-о/947/68/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.01.2023 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Солтановської Ю.О.,

розглянувши у судовому засіданні в порядку окремого провадження цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення,

ВСТАНОВИВ :

09 грудня 2022 року заявниця звернулась до суду з заявою, в якій просить: встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме - свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , виданого на ім`я ОСОБА_3 житлокомунвідділом виконкому Київської районної ради народних депутатів 16 березня 1992 року, належить ОСОБА_3 . ІНФОРМАЦІЯ_1 . РНОКПП - НОМЕР_1 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В своїй заяві посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла її мати - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після смерті ОСОБА_3 залишилося спадкове майно у вигляді житлового будинку, розташованого на території АДРЕСА_1 .

Заявниця вказує, що 29.05.2021 року за її заявою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О. було заведено спадкову справу № 14/2021 до майна померлої ОСОБА_3 . Спадкоємців першої черги, крім заявниці, немає. Спадкоємцем четвертої черги є онука померлої ОСОБА_4 , яка на момент смерті ОСОБА_3 проживала з нею однією сім`єю.

Також зазначає, що 20 жовтня 2022 року від нотаріуса заявниця отримала відповідь, з якої вбачається, що існують розбіжності у написанні прізвища померлої у рішенні виконкому Київської районної ради народних депутатів від 06.0.3.1992 року №140, свідоцтві про право особистої власності на житловий будинок від 16.0.3.1992 року (« ОСОБА_5 ») та свідоцтві про смерть спадкодавця (« ОСОБА_6 »), а тому приватний нотаріус не має можливості видати заявниці свідоцтво про право на спадщину за законом.

Заявниця стверджує, що без встановлення факту належності правовстановлюючого документа на житловий будинок вона позбавлена можливості успадкувати після смерті матері належне їй майно, що і стало підставою для звернення до суду з даною заявою.

Згідно автоматизованого розподілу справу передано судді Куриленко О.М., яка ухвалою від 12.12.2022 року прийняла справу до свого провадження та одночасно було витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Шевиріної Алли Олексіївни належним чином засвідчені копії матеріалів спадкової справи №14/2021 (номер у Спадковому реєстрі - 67734733), заведеної 29 травня 2021 року до майна ОСОБА_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилась, її представник ОСОБА_7 надав заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності заявниці та її представника за наявними матеріалами у справі.

Заінтересована особа ОСОБА_2 у судове засідання також не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення заяви не заперечувала.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає заяву підлягаючою задоволенню, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , про що Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) видано свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_2 , катовий запис 3532.

Заявниця ОСОБА_1 є донькою пошмерлої ОСОБА_3 , що підтверджується матеріалами спадкової справи №14/2021, заведеної Приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Шевиріною А.О.

Таким чином, з поданих суду документів можливо встановити факт того, що заявниця наділена правом на звернення до суду з даною заявою.

На підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 16 березня 1992 року, виданого на підставі рішення виконкому Київської районної ради народних депутатів № 140 від 06 березня 1992 року, ОСОБА_3 на праві приватної власності належить житловий будинок, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Однак, у вищевказаному свідоцтві прізвище власника житлового будинку зазначено як - « ОСОБА_6 », а саме, виправлено в написанні з літери «о» на літеру «а», натомість як згідно паспорту гр. України серії НОМЕР_3 , виданий 03 січня 2002 року Київським РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, прізвище, в написанні українською мовою є « ОСОБА_6 ».

Отже, прізвище померлої матері заявниці українською мовою є « ОСОБА_6 ».

Окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав, відповідно до ст. 293 ЦПК України.

Відповідно до вимог ч. 1 п. 5 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику про справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 12 Постанови за № 5 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення.

Відповідно до положень ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами письмовими, речовими і електронними доказами.

Суд розглядає справи про встановлення факту, згідно до ч. 1 п. 6 ст. 315 ЦПК України, щодо належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Згідно ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», рішення, постановлене у справі про встановлення факту, що має юридичне значення, повинно відповідати вимогам статей 203, 275 ЦПК (за Кодексом 2004 р.) Суд повинен також навести в рішенні докази в підтвердження висновку про обставини, що мають значення для вирішення справи, а при задоволенні заяви чітко викласти встановлений факт.

Проаналізувавши п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31.03.1995 № 5, для встановлення факту необхідна наявність певних умов, серед яких: встановлений факт повинен бути юридичним, тобто від його встановлення у особи виникають, змінюються або припиняються особисті чи майнові права; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, щодо її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документів, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану, тощо).

Коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом.

Таким чином, для заявниці важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Для порушення в судах справ про встановлення належності правовстановлюючих документів необхідно подавати заяву з доказами того, що цей документ належить заявнику і що організація, яка його видала, не може внести до нього відповідні виправлення. У цих справах суд встановлює належність особі правовстановлюючих документів, а не тотожність прізвища, імені, по батькові, неоднаково названих у різних документах, не присвоєння чи залишення одного з них.

З представлених заявником доказів вбачається, що доводи заявниці є законними та обґрунтованими.

Суд, розглядаючи справу повно, всебічно та об`єктивно, прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню та необхідно встановити факт належності документів ОСОБА_3 .

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. 12, 13, 48, 76-82, 141, 229, 259, 263-265, 268, 273, 315 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення - задовольнити.

Встановити факт належності правовстановлюючого документа, а саме, що свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , видане на ім`я ОСОБА_3 житлокомунвідділом виконкому Київської районної ради народних депутатів 16 березня 1992 року, належить ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . РНОКПП - НОМЕР_1 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Куриленко О. М.