Справа №443/973/22
Провадження №2/443/63/23
РІШЕННЯ

іменем України

(заочне)

16 січня 2023 року місто Жидачів

Жидачівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді Павліва А.І.,

секретар судового засідання Стасів С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

встановив:

Стислий виклад позиції сторін.

ОСОБА_1 (позивачка) подала до суду позов до ОСОБА_2 (відповідач), у якому просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

В обґрунтування своїх вимог щодо предмета спору покликається на те, що їй на праві приватної власності належить будинок АДРЕСА_1 . У даному будинку також зареєстрований відповідач по справі, який не проживає у ньому понад вісім років без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утриманні житла, його особистих речей у будинку немає, будинком він не цікавиться, оскільки виїхав на постійне місце проживання в Італію. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження її майном.

Відповідач правом на подання відзиву не скористався.

Позивачка у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позову.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоч повідомлений про дату, час і місце його проведення в належний спосіб, про причини неявки суд не повідомив, клопотання про розгляд справи за його відсутності не подав.

Заяви, клопотання, подані учасниками справи.

Позивачкою подано заяву про призначення справи до судового розгляду (а.с.25), заяву про долучення до матеріалів справи актів обстеження житлово-побутових умов (а.с.31), заяву про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог (а.с.44).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою від 08.09.2022 прийнято справу до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до судового розгляду в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін (а.с.18-19).

Ухвалою підготовчого засідання від 18.10.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті (а.с.26).

Ухвалою від 16.01.2023 постановлено проводити заочний розгляд справи без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (а.с.47).

Також, судом розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №443/973/22 відповідача ОСОБА_2 (а.с.22, 29, 43).

Суд, з`ясувавши обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, надавши оцінку кожному доказу окремо та зібраним у справі доказам у цілому, доходить висновку, що позов підлягає задоволенню повністю виходячи з такого.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

Відповідно до свідоцтва Серії НОМЕР_1 про право власності на житловий будинок, в цілому житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 дійсно належить ОСОБА_1 на праві приватної власності. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Вільховецької сільської ради від 05.10.2000 №121 (а.с.6).

Довідкою Жидачівської міської ради від 05.05.2022 №343 та даними з будинкової книги встановлено, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.7, 9-10).

Відповідно до довідки Жидачівської міської ради від 29.06.2022 №482, житловий будинок, який належить ОСОБА_1 , знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8).

Актами обстеження житлово-побутових умов заявниці від 05.05.2022, 10.06.2022, 11.08.2022, 29.11.2022, 28.12.2022, 13.01.2023 встановлено, що ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 фактично не проживає в даному господарстві з грудня місяця 2021 року. Комісія рекомендує виписати ОСОБА_2 як такого, що постійно не проживає за місцем реєстрації (а.с.11, 12, 13, 32, 45, 46).

Допитана в судовому засіданні як свідок позивачка ОСОБА_1 , з її згоди, надала суду показання, за змістом яких її син ОСОБА_2 не проживає у належному їй будинку, оскільки перебуває в Італії та наміру повертатися немає. Останній раз був у будинку 09.12.2021 і більше не повертався.

Свідок ОСОБА_3 надала суду показання, за змістом яких вона є приятелькою позивачки і знає її понад 10 років. Приїжджає у с. Пчани 2-3 рази на рік і заходить до неї в гості. Позивачка проживає одна. Наразі сина не заставала. Син позивачки перебуває в Італії, нічого їй не допомагає.

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з наявністю в позивачки перешкод у користуванні належним їй на праві власності житловим будинком через зареєстроване місце проживання у ньому її сина, який не проживає у ньому.

Норми права, які застосував суд.

До спірних правовідносин, які виникли між сторонами, підлягають застосуванню норми Конституції України, Цивільного кодексу України (далі ЦК України) та Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» (далі Закон № 1871-IX).

Так, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (стаття 41 Конституції України та частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України).

Відповідно до приписів статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Положеннями частини 1 статті 401 ЦК України передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (частина 2 статті 405 ЦК України).

Відповідно до приписів частини 2 статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення.

За змістом статті 2 Закону № 1871-IX орган реєстрації виконавчий орган сільської, селищної або міської ради, який на території територіальної громади, на яку поширюються повноваження відповідної ради, забезпечує формування та ведення реєстру територіальної громади, облік задекларованого місця проживання/зміну місця проживання особи.

Згідно з вимогами пункту 6 частини 1 статті 24 Закону № 1871-IX орган реєстрації вносить зміни до реєстру територіальної громади на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житло або права користування житлом, про виселення, визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Застосовані судом вищенаведені норми права регулюють спірні правовідносини та визначають обсяг суб`єктивних прав та юридичних обов`язків, якими наділені сторони в цих правовідносинах.

Мотивована оцінка наведеного учасниками справи аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Судом встановлено на підставі безпосередньо досліджених та оцінених наявних у справі доказів, що житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачці ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 є сином позивачки та з 18.06.1986 має зареєстроване місце проживання у цьому будинку. Востаннє відповідач перебував у вказаному житловому будинку у грудні 2021 року.

Позивачка, аргументуючи обґрунтованість поданого позову, покликається на те, що відповідач тривалий період часу не проживає у її будинку без поважних причин, не цікавиться ним, перебуває за кордоном, не сплачує комунальні платежі, не бере участі в утриманні житла, не тримає у будинку особисті речі. Крім цього, йому не чиняться жодні перешкоди в користуванні жилим приміщенням.

Відповідачем не наведено жодних аргументів, яким би суд міг надати оцінку.

Надаючи оцінку аргументам позивачки, суд зауважує, що відповідач є членом сім`ї позивачки, однак з грудня 2021 року з власної волі відсутній за зареєстрованим місцем проживання.

Суд звертає увагу на те, що відповідач, на час розгляду справи у суді, відсутній за зареєстрованим місцем проживання більше одного року. Також, матеріали справи не містять будь-яких фактичних даних на підтвердження наявності у відповідача інтересу до житла, у якому він має зареєстроване місце проживання, а також не вказують на наявність у відповідача перешкод у користуванні цим житлом.

З огляду на викладене, на переконання суду, припинення права користування відповідачем належним позивачці житловим будинком відповідає вимозі пропорційності переслідуваній легітимній меті у світлі статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, з огляду на те, що позивачка, у зв`язку із збереженням за відповідачем права користування належним їй житловим будинком та реєстрації його проживання у цьому житловому будинку, вимушена нести додатковий тягар утримання майна, зокрема: збільшені витрати зі сплати комунальних послуг, які вираховуються в залежності від зареєстрованих за адресою осіб, а також не може претендувати на пільги, встановлені законом.

Підсумовуючи вищевикладене, суд вважає наведені обставини такими, що мають істотне значення, а відтак право відповідача на користування чужим майном (житловим будинком) підлягає припиненню на вимогу позивачки як власниці цього майна на підставі частини 2 статті 406 ЦК України, тому позов слід задовольнити повністю.

Також, суд вважає за необхідне звернути увагу відповідача на те, що ухвалене у цій справі рішення є заочним, а відтак може бути переглянуто судом за його заявою, поданою у визначений процесуальним законом строк (протягом тридцяти днів з дня його проголошення).

Крім цього, суд зауважує, що Закон України від 5 листопада 2021 року № 1871-IX «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані з реєстрацією та зняттям особи із зареєстрованого місця проживання (перебування), відтак положення цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Суд зазначає, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

При визнанні судом особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, юридичним наслідком є зняття цієї особи з реєстраційного обліку за адресою зазначеного житла.

На підставі статей 319, 321, 383, 391, 401-403, 405, 406 Цивільного кодексу України, статей 2, 24 Закону України «Про надання публічних (електронних публічних) послуг щодо декларування та реєстрації місця проживання в Україні», статей 9, 150 Житлового кодексу України та керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ухвалив:

Позов ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку АДРЕСА_1 .

Рішення суду є підставою для зняття ОСОБА_2 з реєстрації у будинку АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Відповідно до частини 6 статті 259 та частини 1 статті 268 ЦПК України складання повного рішення суду відкладено на десять днів.

У зв`язку з оголошенням у судовому засіданні лише вступної та резолютивної частини судового рішення строк подання апеляційної скарги обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повного судового рішення 20 січня 2023 року.

Головуючий суддя А.І. Павлів