РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 березня 2023 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

за участю представника позивача Гетманщук Л.С.,

представника відповідача ОСОБА_3.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - позивач), діючи через свого представника - Гребенюка О.С., звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі - відповідач) про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 25 травня 2011 року у розмірі 64 479 грн. 83 коп.

Свої позовні вимоги мотивувало тим, що відповідно до вказаного договору відповідач отримав від позивача кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Станом на 20 вересня 2020 року відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у результаті чого виникла заборгованість у розмірі 64 479 грн. 83 коп., з яких: 46 876 грн. 19 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 199 грн. 82 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 14 483 грн. 82 коп. нарахована пеня.

Заочним рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 лютого 2021 року позов задоволено частково та стягнуто з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 25 травня 2011 року в розмірі 61 360 грн. 01 коп., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 грудня 2022 року заочне рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 лютого 2021 року скасовано і призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.

01 березня 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 подав заяву про застосування строків позовної даності.

У судовому засіданні представник позивача Гетманщук Л.С. позов підтримала та просила його задовольнити з підстав у ньому наведених.

Представник відповідача ОСОБА_2 просив відмовити в задоволенні позову. Вказав, що відповідач не погоджував Умови та Правилами надання банківських послуг з тарифами, крім того не отримував емітовану на його ім`я вдруге і втретє кредитну карту. Довідка про видані картки є неналежним доказом, єдиним належним доказом є розписка про отримані картки, яка суду не надана. Термін дії договору закінчився, а тому позов поданий з пропуском строку позовної давності.

01 березня 2023 року представник відповідача ОСОБА_2 подав заяву про витребування доказів, яка ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 березня 2023 року, постановленою, не виходячи до нарадчої кімнати, залишена без задоволення.

Заслухавши представників сторін, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 25 травня 2011 року ОСОБА_1 заповнив та підписав Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (надалі - Анкета-заява), отримавши кредит у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана Анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між ним та банком договір про надання банківських послуг.

У заяві також зазначено, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді.

В Анкеті-заяві зазначено тип картки - платіжна картка кредитка «Універсальна», однак бажаний кредитний ліміт, базова процентна ставка за кредитом, будь-які дані про строк дії картки, строк повернення коштів у підписаній відповідачем Анкеті-заяві відсутні.

Також, 25 травня 2011 року відповідач підписав довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», відповідно до якої базова процентна ставка в місяць становить 2,5%, розмір щомісячних платежів за використання кредиту, який позичальник повинен вносити щомісячно до 25 числа, який слідує за звітним складає 7 % від заборгованості, але не менше 50 грн. і не більше залишку заборгованості, штраф за порушення строків платежів за будь-яким з грошових зобов`язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів становить 500 грн. + 5 % від суми заборгованості по кредитному ліміту, а також встановлено розмір пені за невчасне погашення заборгованості.

Зі змісту вказаної довідки вбачається, що відповідач ознайомлений з фінансовими умовами кредитки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду» і прикладами розрахунку суми плати за використання кредитних коштів, що підтверджується його підписом у зазначеній довідці.

До кредитного договору банк додав Витяг з Умов та Правил про надання банківських послуг в ПриватБанку.

Згідно довідки, доданої до позовної заяви, між сторонами був підписаний кредитний договір б/н, за яким були видані наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття - 25 травня 2011 року, термін дії - 01/15; № НОМЕР_2 , дата відкриття - 17 березня 2015 року, термін дії - 04/18; № НОМЕР_3 , дата відкриття - 14 червня 2018 року, термін дії - 04/22.

Відповідно до довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , йому 25 травня 2011 року було відкрито картковий рахунок № НОМЕР_1 зі встановленням кредитного ліміту у розмірі 0 грн., 17 березня 2015 року збільшено кредитний ліміт до 2 200 грн. 00 коп., 17 березня 2015 року зменшено кредитний ліміт до 300 грн. 00 коп., 04 вересня 2015 року збільшено кредитний ліміт до 2 000 грн. 00 коп., 27 лютого 2017 року збільшено кредитний ліміт до 15 000 грн. 00 коп., 22 вересня 2017 року збільшено кредитний ліміт до 25 000 грн. 00 коп., а 26 липня 2019 року зменшено кредитний ліміт до 0 грн.

Зі змісту виписки за договором б/н станом на 22 вересня 2020 року слідує, що ОСОБА_1 користувався кредитними картками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , а саме розраховувався в магазинах, знімав готівку в банкоматі, здійснював переказ грошових коштів на інші карткові рахунки, поповнював свій рахунок.

Згідно наданого позивачем розрахунку та виписки у відповідача станом на 20 вересня 2020 року наявна заборгованість в розмірі 64 479 грн. 83 коп., яка складається з: 46 876 грн. 19 коп. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 3 199 грн. 82 коп. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625; 14 483 грн. 82 коп. нарахована пеня.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

За змістом статей 205, 207 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у томі числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За положеннями ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави, стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави, стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Однак, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду із вказаним позовом, тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову, вони не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.

Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, який міститься в матеріалах даної справи, не містить підпису відповідача, тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 25 травня 2011 року, шляхом підписання Заяви.

Разом з тим, до позовної заяви позивачем додана Довідка про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», яка містить підпис позичальника.

Отже, підписавши Довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки «Універсальна», 55 днів пільгового періоду», сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Умови укладеного між сторонами кредитного договору від 25 травня 2011 року позивачем були виконані, а саме відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок та надана можливість розпоряджатися кредитними коштами.

Із розрахунку заборгованості та виписки по рахунку, наданих позивачем, слідує, що станом на 20 вересня 2020 року заборгованість за простроченим тілом кредиту становила 46 876 грн. 19 коп., а заборгованість за пенею - 14 483 грн. 82 коп., які слід стягнути з відповідача.

Щодо вимоги про стягнення заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 в розмірі 3 119 грн. 82 коп., то як слідує з позовної заяви та розрахунку заборгованості вона нарахована в розмірі відсоткової ставки визначеної з урахуванням п.2.1.1.2.12 Умов та правил надання банківських послуг, які почали діяти з 01 березня 2019 року, - 84 % річних, яку сторони в письмовому вигляді не обумовлювали, і не в розмірі трьох процентів річних від простроченої суми (проценти встановлені законом).

За таких обставин відсутні правові підстави для стягнення з відповідача наведеної у позовній заяві та розрахунку заборгованості станом на 20 вересня 2020 року нарахованої заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит згідно ст. 625 в розмірі 3 119 грн. 82 коп., в розмірі відсоткової ставки визначеної з урахуванням Умов та правил надання банківських послуг, яку сторони в письмовому вигляді не обумовлювали.

Відтак, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості за кредитним договором б/н від 25 травня 2011 року у розмірі 61 360 грн. 01 коп.

Доводи представника відповідача ОСОБА_2 про те, що відповідач не отримував емітовану на його ім`я вдруге і втретє кредитну карту на увагу не заслуговують, оскільки як слідує з довідки, доданої до позовної заяви, ОСОБА_1 були видані наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття - 25 травня 2011 року, термін дії - 01/15; № НОМЕР_2 , дата відкриття - 17 березня 2015 року, термін дії - 04/18; № НОМЕР_3 , дата відкриття - 14 червня 2018 року, термін дії - 04/22, а зі змісту виписки за договором б/н станом на 22 вересня 2020 року, яка є первинним документом і підтверджує виконані операції, слідує, що ОСОБА_1 користувався кредитними картками № НОМЕР_1 , № НОМЕР_2 , № НОМЕР_3 , а саме розраховувався в магазинах, знімав готівку в банкоматі, здійснював переказ грошових коштів на інші карткові рахунки, поповнював свій рахунок тощо. При цьому ОСОБА_1 та його представник не спростували обставин користування цими картками.

Доводи представника відповідача ОСОБА_2 про те, що позов поданий з пропуском строку позовної давності, на увагу не заслуговують, з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно з частиною першою статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Крім того, 30 березня 2020 року Верховна Рада України прийняла Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі закон № 540-IX), який набрав чинності 02 квітня 2020 року, який продовжив низку процесуальних та інших строків (зокрема, позовну давність) на строк дії карантину.

Зокрема, п. 12 прикінцевих та перехідних положень ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» установлено з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 30 квітня 2023 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 23, ст. 896, № 30, ст. 1061), від 20 травня 2020 року № 392 «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 43, ст. 1394, № 52, ст. 1626) та від 22 липня 2020 року № 641 «Про встановлення карантину та запровадження посилених протиепідемічних заходів на території із значним поширенням гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (Офіційний вісник України, 2020 р., № 63, ст. 2029).

За загальним правилом, визначеним у статті 58 Конституції України та статті 5 Цивільного кодексу, акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності, і не мають зворотної дії у часі.

З огляду на це, сплив строків до набрання чинності Законом № 540-IX разом із відсутністю норми про зворотну дію цього закону в часі дають підстави стверджувати, що строки, які спливли до 02 квітня 2020, не є продовженими.

Разом з тим, як вказано вище ОСОБА_1 були видані наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття - 25 травня 2011 року, термін дії - 01/15; № НОМЕР_2 , дата відкриття - 17 березня 2015 року, термін дії - 04/18; № НОМЕР_3 , дата відкриття - 14 червня 2018 року, термін дії - 04/22. І як слідує з розрахунку заборгованості та виписки по картковому рахунку за договором б/н від 25 травня 2011 року з 2015 до 2019 року відповідач неодноразового сплачував кошти на погашення кредиту, останній платіж на виконання своїх зобов`язань відповідач здійснив 23 травня 2019 року в сумі 3 000 грн. 00 коп., поповнивши готівкою свою картку в терміналі самообслуговування, а з позовом про стягнення заборгованості позивач звернувся до суду 19 листопада 2020 року, відтак суд доходить висновку, що позивач пред`явив позов у межах строку позовної давності, перебіг якого переривався вчиненням позичальником дій, які свідчать про визнання ним заборгованості за кредитним договором. Пеня в розмірі 14 483 грн. 82 коп., яка нарахована з 31 жовтня 2019 року і станом на 20 вересня 2020 року, судом стягнута в межах спеціальної позовної давності, оскільки сплив строку позовної давності щодо вказаного періоду припадає на час дії карантину, який не закінчився у день подання позову позивачем 19 листопада 2020 року та продовжено в Україні до 30 квітня 2023 року, тому на цю заборгованість поширюються приписи ст. 12 Перехідних положень до ЦК України в частині продовження строку позовної давності на весь час дії карантину.

Відповідно суд доходить висновку про необхідність задоволення позову частково.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати на сплату судового збору пропорційно до задоволеної частини позовних вимог у розмірі 2 000 грн. 30 коп. (61 360 грн. 01 коп. х 2 102 грн. 00 коп. /64 479 грн. 83 коп.).

Керуючись статтями 526, 530, 610, 611, 625, 634, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України, статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором б/н від 25 травня 2011 року у розмірі 61 360 (шістдесят одна тисяча триста шістдесят) гривень 01 копійка.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» судові витрати у розмірі 2 000 (дві тисячі) гривень 30 копійок.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК», місцезнаходження: вул. Грушевського, буд. 1Д, м. Київ, .

Відповідач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 06 березня 2023 року.

Суддя О.О. Першко