Справа №: 343/1768/22
Провадження №: 2/0343/77/23
Р І Ш Е Н Н Я

I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 січня 2023 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:

головуючого судді - Керніцького І. І.,

з участю: секретаря судового засідання - Оленюк Т.В.,

розглянувши у вiдкритому судовому засiданнi в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Долинської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

за участю: позивачки - ОСОБА_1 ,

представника позивачки - адвоката Білянського Н.С.,

представника відповідача - адвоката Костіва Р.Я.,

В С Т А Н О В И В :

Позивачка, звернувшись до суду з даними позовом, просить позбавити батьківських прав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , стосовно неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та стягнути з відповідача судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що вона, ОСОБА_1 , з 09.06.2016 перебувала у шлюбі з ОСОБА_2 . Від даного шлюбу у них народився син, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19.10.2017 шлюб між ними було розірвано, неповнолітню дитину ОСОБА_3 , залишено на проживання з нею.

06.08.2022 вона уклала шлюб з ОСОБА_4 , у зв`язку з чим їй було змінено прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_4 .

На даний час вони з відповідачем проживають окремо, їхня дитина проживає разом з нею. Спорів стосовно місця проживання сина не виникало. Весь час після розірвання шлюбу відповідач життям сина не цікавиться, не телефонував, не виявляв бажання до спілкування з ним та приймати участь у його вихованні. Фінансової допомоги сину не надавав та не відвідував його за місцем проживання. Всі обов`язки батьків вона несе самостійно, контактувати відповідач з ними не бажає. Оскільки їй відомо, що відповідач знаходиться за кордоном більше трьох років, вважає за доцільне позбавити його батьківських прав.

У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник - адвокат Білянський Н.С. (договір про надання правничої допомоги №02/10/22 від 05.10.2022 - а.с.16, ордер на надання правничої (правової) допомоги серії АТ №1030556 від 20.10.2022 - а.с.17) позовні вимоги підтримали, зіславшись на викладені в позовній заяві обставини. Просили позов задоволити у повному обсязі. Щодо вимог, викладених у відзиві, заперечили. Додатково позивачка пояснила, що відповідач оформив банківську картку, яку передав їй, щоб вона могла отримувати кошти на дитину. Заборгованості із сплати аліментів на утримання дитини немає. Кошти передаються довільно. Також вона в 2021 році відвідувала чоловіка в республіці Італія.

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Костів Р.Я. (ордерна надання правничої (правової) допомоги серії ІФ №007659 від 07.11.2022 - а.с.24) в судовому засіданні заперечив щодо позову, заявленого до його довірителя, просив в задоволенні позову відмовити з підстав, викладених у відзиві, який підтримав, а також просив стягнути з позивачки витрати на правову допомогу. Додатково вказав про те, що відповідач любить свого сина та бажає надалі спілкуватися з ним і виконувати свої батьківські обов`язки. Жодних дій, які б негативно впливали на сина, ОСОБА_2 не вчиняє. На даний час відповідач перебуває в Італії, де здобуває навчання. Після розірвання шлюбу він всіма доступними йому засобами вживає заходів для забезпечення синові права на рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку: спілкується з сином, надає йому фінансову та моральну підтримку. Систематично переводить кошти на утримання сина на рахунок позивачки. Також за місцем свого проживання в Італії ОСОБА_2 відкрив картковий рахунок і дану банківську картку передав для використання позивачці. На вказаний рахунок він систематично переводив кошти для утримання сина, які позивачка знімала за місцем свого проживання. Крім того, відповідач постійно передає для сина посилки з одягом, взуттям, іграшками, продуктами харчування. Також в серпні 2020 року він відвідував позивачку та сина в Долині, а в серпні 2021 року придбав квитки на літак для позивачки і сина в Італію, де вони перебували за місцем його проживання. З початку війни ОСОБА_2 неодноразово запрошував позивачку разом з сином приїхати до нього в Італію, однак вона відмовилась. З цих підстав просив відмовити у задоволенні позову.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - Служби у справах дітей Долинської міської ради Яремій Н.Б. (довіреність а.с.31,62) щодо задоволення позову не заперечила та підтримала висновок, який затверджений рішенням виконавчого комітету Долинської міської ради 20.12.2022 року № 585 "Про затвердження висновкупро доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 по відношенню до його неповнолітнього сина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ".

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши та дослідивши докази, надані сторонами та представником третьої особи, повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, з`ясувавши таким чином фактичні обставини справи, встановив наступне.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи

згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Як вбачається зі свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого Долинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального уравління юстиції в Івано-Франківській області від 16.08.2016 (а.с. 9) ІНФОРМАЦІЯ_3 народився ОСОБА_3 , батьками якого вказано: ОСОБА_2 - батько, ОСОБА_1 - мати.

Відповідно до рішення Долинського районного суду Івано-Франківської області від 19 жовтня 2017 року в справі № 343/1674/17 - шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зареєстрований Долинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області 09 червня 2016 року, актовий запис № 92, - розірвано. Неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , залишено на проживанні з матір`ю, позивачкою по справі, ОСОБА_1 (а.с.10).

Про те, що у зв`язку із укладенням шлюбу з ОСОБА_4 позивачка змінила прізвище з ОСОБА_4 на ОСОБА_4 , свідчить копія свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_2 від 06.08.2022, виданого Долинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Калуському районі Івано-Франківської області Південно-Західного міжрегіонального управління Міністертсва юстиції (м.Івано-Франківськ) (а.с.11).

На підставі судового наказу, виданого Долинським районним судом 12 жовтня 2022 року з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , жителя АДРЕСА_1 проводиться стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , НОМЕР_4 , жительки АДРЕСА_2 на утримання неповнолітньої дитини: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку. Стягнення аліментів розпочато з 12 жовтня 2022 року і проводити до досягнення дитиною повноліття (а.с.15).

Відповідно до акту обстеження умов проживання від 12.10.2022, проведеного в помешканні ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 , до складу сім`ї ОСОБА_1 входять: ОСОБА_8 , 1958 р.н., ОСОБА_9 , 1965 р.н., ОСОБА_10 , 1987 р.н., ОСОБА_3 , 2016 р.н. Зі слів сусідів ОСОБА_1 разом з сином ОСОБА_3 зареєстровані та проживають за даною адресою. ОСОБА_1 із батьком дитини не ведуть спільного господарства. Батько дитини участі у його вихованні не бере (а.с.14).

Згідно з даними характеристики на учня 1-Б класу ОСОБА_3 . Долинського ліцею №7 встановлено, що вихованням дитини займається мама ОСОБА_1 , яка постійно цікавиться навчанням дитини. ОСОБА_1 є головою батьківського комітету класу. Батько дитини жодного разу не цікавився дитиною. Навіть в телефонному режимі не виявляв бажання поцікавитись успіхами свого сина (а.с.12).

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що вона являється сусідкою сторін по справі. Відповідач ОСОБА_2 вона жодного разу не бачила. Дитині про батька нічого невідомо.

Відповідач передає кошти на утримання дитини, однак участі у вихованні не приймає. Позивачка проживає з іншим чоловіком, якого дитина вважає своїм батьком.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснила, що вона є мамою позивачки по справі. Відповідача вона за весь час бачила один раз, приблизно 4 роки тому. Дитиною опікується її дочка та дочки чоловік теперішній. Раніше дочка зверталася до відповідача про те, що буде позбавляти його батьківських прав. В 2021 році її дояка з дитиною їздила в Італію до свого колишнього чоловіка. Зі своїм теперішнім чоловіком дочка одружилась в серпні 2022 року.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини.

У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися.

Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18 (провадження N 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18 (провадження N 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17 (провадження N 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19).

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Отже, законом визначено, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо та є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вказаний висновок має рекомендаційний характер.

За змістом статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

У відповідності до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В порушення зазначених вимог позивачкою не надано належних та допустимих доказів винної поведінки відповідача щодо умисного злісного ухилення від виконання батьківських обов`язків. Також позивачкою не доведено, в чому будуть полягати позитивні зміни в житті дитини в разі застосування до відповідача такого крайнього заходу впливу як позбавлення батьківських прав.

Натомість, в матеріалах справи наявні виписки з банку про рух коштів, які свідчать про систематичне пересилання відповідачем коштів позивачці для утримання сина, копія квитків в Італію на ім`я позивачки і сина, які відповідач оплатив для них.

Крім того, відповідач також дбає про матеріальне забезпечення сина, а саме систематично передає для сина посилки з одягом, взуттям, іграшками, продуктами харчування, на підтвердження чого долучив скріншоти переписки у застосунку Viber між ним і позивачкою, що свідчить про належну поведінку ОСОБА_2 стосовно неповнолітнього сина.

Проаналізувавши всі надані докази по справі у їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, враховуючи відсутність у відповідача заборгованості по сплаті аліментів, суд дійшов висновку, що позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього ОСОБА_3 не буде відповідати меті такого заходу: захисту інтересів дитини та стимулювання батьком щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідні докази умисного ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідачем відносно своєї дитини в матеріалах справи відсутні.

Окрім того, суд оцінює критично висновок органу опіки та піклування щодо можливого позбавлення відповідача батьківських прав стосовно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки даний висновок складений без особистого спілкування із відповідачем та врахування всіх обставин справи, зокрема, його ставлення до дитини, систематичне надання ним матеріальної допомоги сину.

Суд також враховує, що відповідач проти позбавлення батьківських прав заперечує та бажає брати участь у вихованні та матеріальному забезпеченні дитини, що свідчить про його інтерес до сина. Не може свідчити про свідоме ухилення від виконання батьківських обов`язків відсутність фінансових можливостей створити належні матеріальні умови для проживання дитини.

Суд, враховуючи інтереси дитини, ставлення відповідача до дитини, його бажання спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, намагання зв`язатись із ним, а також добровільне здійснення ним грошових поштових переказів аліментів, вважає за необхідне не позбавляти відповідача батьківських прав.

Крім того, вищевказаний висновок має рекомендаційний характер та не є обов`язковим для суду.

Відтак, при розгляді даної справи судом не встановлено, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов`язків свідомо, тобто, що він систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки, оскільки такі обставини не підтверджені належними та допустимими доказами.

Судом встановлено, що відповідач не є особою, яка злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Невиконання батьківських обов`язків не може ототожнюватися з ухиленням від їх виконання.

При цьому суд бере до уваги те, що відповідач ОСОБА_2 заперечує проти позбавлення його батьківських прав і цей факт свідчить про його інтерес до дитини.

Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року передбачено право суду, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось з батьків з урахуванням характеру, особи батька, а також конкретних обставин справи, відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідачів про необхідність зміни ставлення до виховання дітей, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача ОСОБА_2 відносно його сина ОСОБА_3 не забезпечуватиме інтересів самої дитини. Неналежна участь відповідача у вихованні дитини не повязана на думку суду, з небажанням його здійснювати свої батьківські обовязки, а зумовлена перебуванням за межами України.

Докази, які були надані позивачкою в судове засідання, суд не вважає достатніми та переконливими для застосування до відповідача такої крайньої міри впливу як позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

У зв`язку з зазначеним, з метою збереження біологічної родини та з урахуванням найкращих інтересів дитини, суд вважає за можливе не позбавляти батька дитини батьківських прав.

Відтак, суд дійшов висновку, що позбавлення батьківських прав у даному випадку є не доцільним, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи покласти на позивача.

На підставі викладеного, ст.ст.150, 164 СК України, Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007р. №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,керуючись ст.ст.12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Долинської міської ради про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни ставлення до виховання дитини та покласти на виконавчий комітет Долинської міської ради контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, відповідач ОСОБА_2 та його представник, протягом п`яти днів після ухвалення рішення має право подати докази щодо розміру понесених судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , жителька АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований по АДРЕСА_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Служба у справах дітей Долинської міської ради, місцезнаходження: просп.Незалежності,5 м.Долина Калуського району Івано-Франківської області,77550.

Суддя Долинського районного суду І. І. Керніцький