Провадження № 2/127/1633/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 рокум. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Іщук Т. П.,

за участі секретаря судового засідання Коваленко Д. І.,

позивача ОСОБА_1 , представника позивача - адвоката Федчук Т. М., представників відповідача: ОСОБА_2 та адвоката Думанського В. О., представника Органу опіки та піклування Вінницької міської ради Остапець Н. М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Вінниці в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , за участі Органу опіки та піклування Вінницької міської ради, про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , про визначення місця проживання дитини, на підставі положень ст. 161, 163 СК України. Свої вимоги мотивує тим, що з 16 липня 2011 року вони із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2015 року. У цьому шлюбі у них народився син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом з матір`ю. Позивач сплачує аліменти на утримання сина та підтримує спілкування з дитиною. Однак у 2018 році відповідачка потрапила в дорожньо-транспортну пригоду та була госпіталізована в лікарню, де встановлено діагноз: «Важка сполучена травма тіла. Відкрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку важкого ступеню. Перелом кісток склепіння з переходом на основу черепа. Скальпована рана правої тім`яної ділянки. Пневмоцефалія. Перелом кісток тазу.» Внаслідок перенесених травм відповідачці встановлена інвалідність 1-А групи.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 грудня 2021 року ОСОБА_3 визнано недієздатною та над нею встановлено опіку, її опікуном призначено ОСОБА_2 . Позивач також зазначає, що у листопаді 2021 року під час обстеження відповідача було виявлено в останньої порушення свідомості по типу апалічного синдрому, недоступність її контакту, дезорентація у власній особі, часі, місці перебування, ситуації, непродуктивність психічної діяльності, відсутність критики. Крім того, тривалий час відповідачка знерухомлена та знаходиться у безпорадному стані, потребує стороннього догляду. При цьому, відповідачка, батьки останньої, син сторін та інші особи проживають в одній кімнаті у гуртожитку.

Натомість він не має шкідливих звичок, психічних захворювань, аморальну поведінку не веде, працює, має стабільний дохід, приймає участь у виховані сина, останній залишається у позивача з ночівлею за місцем його проживання, а саме в приватному будинку по АДРЕСА_1 . Будинок має два окремі входу та поділено на дві окремі частини, які мають окремі адреси. Ѕ частини будинку належить на праві власності ОСОБА_5 , який є батьком позивача, що в свою чергу надає можливість виділити окрему кімнату для сина позивача та забезпечити останньому комфортні умови проживання разом із батьком. Батьки позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є рідним дідусем та бабусею ОСОБА_4 , підтримують спілкування з останнім та не заперечують щоб онук проживав разом з ним. Крім того, ОСОБА_7 під час розмови з позивачем теж виявив бажання проживати разом з ним. Зважаючи на дані обставини, а також те, що батьки мають переважне право перед іншими особами на те, щоб малолітня дитина проживала з ними, позивач просив визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з батьком - позивачем у справі (а.с.1-4).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 липня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі, до участі у справі залучений Орган опіки та піклування Вінницької міської ради та зобов`язано його надати письмовий висновок щодо заявлений позовних вимог (а.с.32).

08 серпня 2022 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву ОСОБА_3 в інтересах якої діє ОСОБА_2 з пропуском встановленого строку (а.с.67-70).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2022 року (без винесення окремого процесуального документа) суд відмовив у прийнятті відзиву на позов, так як він поданий з пропуском встановленого строку, процесуальним наслідком чого є втрата права на вчинення стороною відповідної процесуальної дії. Розглянув клопотання про долучення доказу та виклик свідків, задовольнив клопотання про з`ясування думки дитини щодо предмета спору та надав можливість позивачу надати висновок спеціаліста (психолога)(а.с.101).

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 вересня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

Позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Федчук Т. М. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. При цьому звертали увагу, що з серпня 2022 року дитина проживає разом з батьком, дитина навчається в приватній школі, для неї створені всі необхідні умови. Позивач не заперечує щодо спілкування дитини з бабусею та дідусем, навідування матері, яка сама наразі не може забезпечити виховання та догляд дитини.

ОСОБА_2 , яка діє в інтересах відповідачки ОСОБА_3 , та її представник - адвокат Думанський В. О. у судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову, мотивуючи тим, що позивач неналежним чином виконує свої обов`язки щодо сплати аліментів і утримання своєї дитини, про що свідчить наявна у минулому заборгованості. Також вказували, що позивач не брав активної участі у вихованні сина та його розвитку, вихованням дитини займається опікун відповідача ОСОБА_2 , остання влаштувала дитину в навчальний заклад та приймає активну участь у навчанні онука. Крім того, спільна дитина сторін у справі ніколи не проживала з батьком, а його проживання з серпня 2022 року з позивачем сталося внаслідок обману, адже позивач зазначав, що піде з ним на рибалку.

Представник Органу опіки та піклування Вінницької міської ради підтримала висновок вказаного органу від 04 серпня 2022 року.

Допитаний як свідок ОСОБА_5 показав, що він є батьком позивача та дідусем ОСОБА_7 та вказував, що мати ОСОБА_8 тривалий час перебуває у безпорадному стані та потребує стороннього догляду. Крім того, проживає разом із своєю матір`ю ОСОБА_3 та іншими особами в одній кімнаті. На даний час внук ОСОБА_7 проживає з батьком, повертатись жити до бабусі ОСОБА_2 не має бажання, в телефонному режимі розмовляти з бабусею теж не хоче. На неодноразові пропозиції свідка поїхати в село до ОСОБА_2 онук відмовляється. Свідок не заперечує, щоб онук проживав в їхньому будинку, а також запевнив, що для онука та сина виділено окрему велику кімнату. Про свого сина свідок повідомив, що останній працює приватним підприємцем, а саме ремонтує транспортні засоби. Онук до звернення до суду з даним позов проживав в ОСОБА_2 , однак приїжджав до свідка у гості.

Допитана як свідок ОСОБА_6 показала, що вона є матір`ю позивача та бабусею ОСОБА_7 . Зазначила, що на даний час онук проживає разом з нею, її чоловіком та сином в приватному житловому будинку, Ѕ частина якого належить їм на праві власності. В цьому будинку наявні три житлові кімнати, в одній проживає її син - позивач, в іншій вона з чоловіком, а третя кімната вільна. В будинку є всі умови для комфортного проживання. Щодо переїзду онука на постійне проживання в будинок вона не заперечує та запевнила, що для проживання та навчання повністю облаштована кімната (ліжко, стіл, комп`ютер та інше). Крім того повідомила, що онукові подобається проживати з ними, ОСОБА_7 відвідує школу, повертатися до бабусі не має бажання, спілкуватися в телефонному режимі з бабусею ОСОБА_2 теж не хоче, на її дзвінки не відповідає, незважаючи на те, що в нього є особистий телефон. До переїзду ОСОБА_7 до них, останній приїжджав рідко та на короткий час, оскільки родичі із сторони його матері дитини заперечували такі візити.

Допитаний як свідок ОСОБА_9 показав, що він перебуває в дружніх відносинах з позивачем близько 10 років. ОСОБА_10 характеризував як порядну людину та гарного батька. Крім того повідомив, що на даний час син ОСОБА_11 проживає разом з батьком, відвідує приватну школу, де в нього багато нових друзів. Відносини між ними є теплими та взаємними. ОСОБА_10 дуже любить свого сина, турбується про нього. Коли ОСОБА_7 не проживав разом з батьком, ОСОБА_10 навідував його, привозив подарунки. Декілька раз ОСОБА_9 був свідком цих подій. Свідок запевняє, що були певні обмеження у спілкуванні ОСОБА_10 із сином, коли вони приїжджали в село в Немирівському районі, ОСОБА_7 спілкувався з батьком через огорожу, так як йому не можна було виходити за межі подвір`я. Що стосується матері ОСОБА_12 , то повідомив, що після розлучення з ОСОБА_10 вона познайомилась із іншим чоловіком від якого має дитину. Після того як ОСОБА_13 потрапила в ДТП ОСОБА_10 їй допомагав.

Допитана як свідок ОСОБА_14 показала, що вона працює вчителем молодших класів у КЗ «Вінницький ліцей №27» та була класним керівником в 3 та 4 класі, в якому навчався ОСОБА_7 , а також займалась з ним індивідуально (підготовка до школи). За час навчання ОСОБА_7 в школі, батько жодного разу не прийшов до школи, не телефонував до неї та не цікавився навчанням сина. В останній рік навчання, ОСОБА_7 розповідав її про те, що вихідні дні проводив з батьком, однак після такого візиту домашні завдання були невиконанні. Крім того, суду повідомила, що на її думку, ОСОБА_7 має більшу прихильність до бабусі, остання приділяє більше уваги навчанню, а тому вважає, що місце проживання малолітньої дитини необхідно визначити разом із бабусею.

Допитаний як свідок ОСОБА_15 показав, що він з 2015 року перебуває в цивільному шлюбі з ОСОБА_3 та вони мають спільну дитину. З 2016 року вони орендували квартиру в АДРЕСА_2 в якій проживали разом з ОСОБА_7 . Сім`я перебувала на його утриманні. В цей період часу ОСОБА_10 приїжджав до сина рідко, купив лише декілька речей. Після ДТП ОСОБА_13 разом із батьками та дітьми проживали в гуртожитку. Місце проживання свідка було не визначено, він проживав то спільно зі своїми батьками, то в гуртожитку. З лютого 2022 року сім`я ОСОБА_16 переїхали жити в с. Стріченці, а свідок продовжив проживати зі своїми батьками в селі Никифорівці. ОСОБА_4 після ДТП до переїзду до батька знаходився на утриманні бабусі ОСОБА_2 . Свідок запевняє, що ОСОБА_10 почав більше спілкувати з сином лише після звернення до суду з даним позовом. На даний час ОСОБА_7 проживає разом із батьком та знаходиться на його утримані.

Допитана як свідок ОСОБА_17 показала, що вона є сусідкою ОСОБА_2 . Вказувала, що після дорожньо-транспортної пригоди, з 2018 року до початку війни ОСОБА_7 проживав в сім`ї ОСОБА_16 в кімнаті в гуртожитку, де окрім нього проживали також ОСОБА_2 , її чоловік ОСОБА_10 , діти останніх - ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_13 та онука (донька ОСОБА_20 ) - ОСОБА_21 . Всього в одній кімнаті проживало семеро чоловік. Всі жили дружньо та дітей не ображали. Коли почалась війна, переїхали жити в село. Із розповідей ОСОБА_7 , свідку відомо про те, що батько ОСОБА_7 приїжджав до останнього та забирав його.

Допитана як свідок ОСОБА_22 показала, що вона є прабабусею ОСОБА_7 та бабусею ОСОБА_20 . В 2011 року ОСОБА_13 одружилась із ОСОБА_10 , у них родився син ОСОБА_7 . У 2015 році шлюб між ними було розірвано, ОСОБА_13 залишилась проживати разом із ОСОБА_7 у свідка, а ОСОБА_10 повернувся жити до свої батьків. Через деякий проміжок часу ОСОБА_13 познайомилась із ОСОБА_23 , вони почали спільно з ним проживати, орендували квартиру, в них народилась дівчинка. ОСОБА_7 коли навчався в першому та другому класі проживав у свідка. За цей час позивач приїжджав до останнього десь один-два рази на місяць, привозив йому гостинці. З часом, свідок та її чоловік не могли впоратись з правнуком, а тому ОСОБА_7 переїхав жити до бабусі ОСОБА_2 в гуртожиток, де також проживали чоловік та діти останньої. Окремого спального місця ОСОБА_7 не мав, спав разом дідусем та бабусею на одному дивані, а інші - на матрацах на підлозі. Під час розмови із ОСОБА_7 , коли останній повертався від батька, свідок запитувала його про те, як йому було у батька, на що останній відповідав, що йому сподобалось.

Вислухавши пояснення учасників справи, показання свідків, дослідивши обставини справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом установлено, що сторони у справі з 16 липня 2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірваний рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 11 лютого 2015 року (а.с.7).

У даному шлюбі сторін народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 11 квітня 2017 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 вересня 2015 року стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_4 на утримання неповнолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 12 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

З розрахунку заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженні №498541131 за період з 01 травня 2019 року по 25 травня 2022 року слідує, що станом на 25 травня 2022 року заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів відсутня (а.с.17).

ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідачка народила доньку ОСОБА_24 , батьком якої є ОСОБА_15 . Вказані обставини сторона відповідача не заперечує.

З 13 грудня 2018 року по 28 лютого 2019 року ОСОБА_3 перебувала на стаціонарному лікуванні у відділенні анестезіології та реанімації № 1 КНП «Вінницької міської клінічної лікарні швидкої медичної допомоги» з діагнозом: «Важка сполучна травма тіла. Відкрита черепно-мозкова травма. Забій головного мозку важкого ступеню. Перелом кіток склепіння з переходом на основу черепа. Скальпована рана правої тім`яної ділянки Пневмоцефалія. Перелом кісток тазу», що підтверджується довідкою КНП «Вінницька міська клінічна лікарня швидкої медичної допомоги» від 07 лютого 2019 року № 01-8/27 та випискою з історії хвороби № 500 (а.с.19,20).

Внаслідок отриманих травм ОСОБА_3 визнано інвалідом 1-А групи, безтерміно, причина інвалідності - загальне захворювання, висновок про умови та характер праці - потребує стороннього догляду та допомоги, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією (а.с.87).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2021 року в цивільні справі № 127/16975/21 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , визнано недієздатною та встановлено над нею опіку. Призначено опікуном ОСОБА_2 (а.с.21-22).

Відповідач ОСОБА_3 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 . За вказаною адресою станом на 13 липня 2022 року також зареєстровані та фактично проживають окрім неї, ще 6 осіб, а саме: власник ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , чоловік ОСОБА_25 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , дочка ОСОБА_26 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , дочка ОСОБА_27 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , внучка ОСОБА_28 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , внук ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (довідка про склад сім`ї ОСББ «Спільнота-34» від 13 липня 2022 року № 035 та довідка про реєстрацію місце проживання особи Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 04 липня 2022 року № 27142, а.с.78-79).

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 (довідка про реєстрацію місця проживання особи Департаменту адміністративних послуг від 28 лютого 2020 року № 13277, а.с.16.).

За місцем реєстрації та проживання ОСОБА_1 зарекомендував себе з позитивної сторони, що підтверджується характеристикою КК «Соняшник» від 11 червня 2022 року № 201(а.с.23).

Позивач ОСОБА_1 психічних захворювань не має, на диспансерному обліку в КНП ЦТЗ «Соціотерапія» не перебуває, за медичною допомогою до лікаря нарколога КНП ЦТЗ «Соціотерапія» не звертався, що підтверджується медичною довідкою про проходження обов`язкових попереднього та періодичного психіатричного оглядів 2 серії ААН № 493996 від 27 травня 2022 року та довідкою КНП ЦТЗ «Соціотерапія» (а.с.8-9).

Позивач є фізичною особою - підприємцем та має певний дохід, про що свідчать податкові декларації платника єдиного податку.

З довідки КК «Соняшник» від 14 червня 2022 року № 200 слідує, що за адресою: АДРЕСА_1 , окрім ОСОБА_1 , також проживають та зареєстровані його батько - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , та мати - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_12 . Крім того, за вказаною адресою проживає син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований в АДРЕСА_3 (а.с.24).

Власником Ѕ частини житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є батько позивача - ОСОБА_5 (договір купівлі - продажу від 14 листопада 1988 року, посвідчений державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори Демчуковою К. М., зареєстрований в реєстрі за № 2-2507, а.с.14-15,10). Будинок садибного типу, в користуванні ОСОБА_5 перебуває 70,7 кв.м. загальної площі, з яких: 39,9 кв.м.- житлова площа, 30,8 кв.м. - допоміжна, та до складу якого входить: два коридори, санвузол, три кімнати, кухня (а.с.11-12).

Малолітній ОСОБА_4 навчався в Комунальному закладі «Вінницький ліцей №27», за адресою: м. Вінниця, вул. Ватутіна, 42, на час розгляду справи проживає разом з батьком - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , та навчається в Приватній гімназії « Дельфін».

З довідки практичного психолога ОСОБА_29 , яка діє на підставі свідоцтва про державну реєстрацію ФОП серії В02 № 815748 слідує, що психологом при проведення діагностики емоційного стану та сприйняття ОСОБА_4 реальної родинної ситуації було обрана методика з пісочної терапії «Мій світ». Під час проведення якої ОСОБА_7 своє місце визначив біля батька, що свідчить про його тісний емоційний зв`язок з ним. ОСОБА_7 під час розмови з психологом висловлює чітке бажання проживати постійно з батьком, обґрунтовуючи відсутністю галасу і тісноти, а також тим, що він не бачить страждань своє матері та має велику кімнату на двох з батьком. На підставі викладеного, психологом наданий висновок про те, що проживання ОСОБА_7 з батьком ОСОБА_10 буде позитивно впливати на стан та подальший розвиток ОСОБА_7 (а.с.115).

Органом опіки та піклування Вінницької міської ради був наданий суду висновок від 04 серпня 2022 року №01/00/011/139093, за яким останній вважає не доцільним визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_1 , обґрунтовуючи тим, що батько не надав рекомендовані документи, які підтверджують наявність у нього самостійного доходу, тривалий час не сплачував аліменти на утримання дитини, що вказує на неналежне виконання ним батьківських обов`язків.

В ході судового розгляду відповідно до положень ст.171 СК України судом з`ясована думка дитини щодо предмету спору. В судовому засіданні дитини пояснила, що бажає проживати разом з батьком. При цьому відмітив, що зараз він навчається в приватній гімназії, навчання йому подобається, воно проходить в очному режимі, у нього є друзі, в дні коли не має групи самопідготовки з уроками допомагає батько. В будинку вони з батьком мають окрему облаштовану кімнату, у нього є все необхідне, батько піклується про нього. В бабусі вони всі жили разом в одній кімнаті та він спав або разом з бабусею, дідусем та сестричкою на дивані, або ж на матраці на полу. Батько його привозив до бабусі, щоб він провідав маму.

Відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно із ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті (ч. 1 ст. 157 СК України).

Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Україною 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ст. 9 цієї Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини; таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини; держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Згідно ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

В силу положень ч. 4-6 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Оскільки Сімейний кодекс України не визначає зміст категорії «інтереси дитини», то розкрити зміст цього поняття можна через підхід, що застосовує Європейський суд з прав людини.

Так, при визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: 1) у найкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; 2) у найкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному середовищі, що не є неблагополучним (пункти 78, 100 рішення ЄСПЛ у справі «Mamchur v. Ukraine» від 16 липня 2015 року (заява № 10383/09).

Відповідно до пункту 1 статті 3 Конвенції про права дитини, дитина наділяється правом на те, щоб її найкращі інтереси оцінювалися і бралися до уваги як першочергове міркування при прийнятті відносно неї будь-яких дій або рішень як у державній, так і у приватній сфері. Найкраще забезпечення інтересів дитини - це право, принцип і правила процедури, які засновані на оцінці усіх елементів, що відображають інтереси дитини у конкретних обставинах. При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини з метою прийняття рішення про застосування тієї чи іншої конкретної міри належить діяти наступним порядком: 1) з урахуванням конкретних обставин справи слід визначити, в чому полягають відповідні елементи оцінки найкращих інтересів, наповнити їх конкретним змістом і визначити значимість кожного з них у співвідношенні з іншими; 2) з цією метою необхідно слідувати правилам, що забезпечують юридичні гарантії та належну реалізацію цього права.

При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню наступні базові елементи: (а) погляди дитини, (б) індивідуальність дитини, (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин, (г) піклування, захист і безпека дитини, (ґ) вразливе положення, (д) право дитини на здоров`я, (е) право дитини на освіту.

З аналізу практики Європейського суду з прав людини слідує, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Верховний Суд у постанові від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) зазначив, що «тлумачення ч.1 ст. 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку».

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Як встановлено в ході судового розгляду спір фактично виник щодо місця проживання сина з батьком з тих підстав, що мати дитини ОСОБА_3 є особою з інвалідністю першої А групи, у зв`язку з чим рішенням суду за заявою її матері, вона була визнана недієздатною та її опікуном призначено її матір - ОСОБА_2 . Син позивача ОСОБА_3 до переїзду до батька мешкав в сім`ї бабусі разом з хворою матір`ю, однак вона внаслідок захворювання не може виконувати батьківські обов`язки по вихованню та утриманню дитини, тоді як фактично догляд за дитиною здійснювала бабуся ОСОБА_2 .

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 не позбавлений батьківського піклування, оскільки у нього обидва батьки живі, вони не позбавлені батьківських прав, опіка над дитиною не встановлювалася, на даний час ОСОБА_7 проживає разом з батьком.

Із матеріалів справи слідує, що позивач ОСОБА_1 зареєстрований, має постійне місце проживання, де позитивно характеризується, має самостійний стабільний дохід, забезпечений придатним для нормального виховання та розвитку дитини житлом, за станом здоров`я може виховувати дитину та бажає визначити місце проживання дитини з собою, яка на даний час проживає разом з ним. Таке ж бажання виявляє і дитина. За час проживання дитини у батька, ним створені всі умови, він здійснює опіку над ним, доглядає, утримує та піклується про стан здоров`я.

Обставини, які суперечить інтересам дитини під час проживання останнього з батьком, судом не встановлені.

Крім того, визначення місця проживання дитини з батьком, не впливатиме на їх взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків. Такі висновки висловлював і Верховний Суд у справах про визначення місця проживання дітей (постанова Верховного Суду від 21 липня 2022 року у справі №404/3499/17).

Твердження представників відповідачки з приводу того, що позивач не належним чином виконує свої обов`язки щодо сплати аліментів і утримання своєї дитини, про що свідчить наявна у минулому заборгованості, суд оцінює критично, оскільки станом на даний час заборгованість відсутня, дитина проживає разом з батьком та перебуває на його утримані. Висловлені в ході розгляду справи доводи законного представника відповідачки зводяться до негативної характеристики батька, зрештою власних негативних відносин з ним, проте вже певний час дитина залишається проживати разом з ним, окремо від матері. У ході розгляду справи стороною відповідача не доведені обставини, які б свідчили про здійснення позивачем неналежного догляду чи виховання дитини, або обставини, які б давали підстави стверджувати, що проживання дитини з матір`ю буде для неї кращим.

Як уже зазначалося, всі міжнародно-правові акти щодо прав дитини будуються за принципом першочергового врахування інтересів дитини. Однак у матері малолітньої дитини не має бути переваг перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, з огляду на рівність прав обох батьків щодо дитини. Сімейне законодавство не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, за яких дитині краще проживати з батьком, ніж з матір`ю. Але найкращі інтереси дитини не завжди співпадають з інтересами батька або матері, за винятком і настільки, наскільки вони неминуче мають спільні різноманітні критерії оцінки, пов`язані з індивідуальною особистістю дитини, загальною та конкретною ситуацією.

Що стосується висновку Органу опіки та піклування Вінницької міської ради про недоцільність визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 з батьком ОСОБА_1 , то суд з даним висновком не погоджується та вважає його недостатньо обґрунтованим, вбачає підстави для його відхилення. Так органом не надано оцінки умовам проживання та виховання ОСОБА_7 за місцем проживанням та реєстрації останнього, а саме за адресою: АДРЕСА_3 , а також не надано оцінку емоційному стану та сприйняття Даниілом реальної родинної ситуації, зокрема і те, що він кожний день бачить страждання своєї матерії, відсутність розмовного контакту з нею, оскільки через отримані травми в останньої виявлено порушення свідомості, недоступність її контакту. Крім того, не вказано про встановлені фактичні обставини ухилення позивача від виконання свої батьківських обов`язків щодо виховання сина, не зазначено обставини, які суперечить інтересам дитини під час проживання останнього з батьком. Фактично обґрунтування недоцільності визначення місця проживання дитини з позивачем обґрунтоване лише на несплаті аліментів, а також ненаданні ряду документів щодо доходів позивача, ненаданням рекомендованих органом документів. Натомість такі докази надані суду, заборгованість зі сплати аліментів відсутня, а розмір доходів, як вказувалося, є достатнім для забезпечення належного та повноцінного утримання дитини.

Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з батьком підлягають задоволенню, таке рішення відповідатиме найвищим інтересам дитини. При цьому суд знову звертає увагу, що в даному випадку йде не про розлучення дитини з матір`ю, а про визначення місця проживання дитини, при тому, що дитина на даний час проживає з батьком та виявила бажання проживати з ним. Мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не має бути обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у її вихованні, на скільки це можливо за обставин, що мають місце у даному випадку. Не можуть бути і обмежені у такому праві й бабуся з дідусем.

На підставі викладеного, керуючись ст. 141, 150, 155,157, 160, 161 СК України, ст. 13, 77-79, 81, 89,141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , за його місцем проживання.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Учасники справи:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ,

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 , в інтересах якої діє ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_4 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 ,

Орган опіки та піклування Вінницької міської ради (виконавчий комітет Вінницької міської ради) (21100, м. Вінниця, вул. Соборна, 59, ).

Повний текст рішення складений 20.01.2023.

Суддя: