Дата документу 09.01.2023
Справа № 334/5157/22
Провадження № 2-о/334/26/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі

судді Бредіхіна Ю.Ю.,

за участю секретаря Коваль К.С.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання на території України,

встановив:

Заявник звернувся до суду з вказаною заявою та просить суд встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24.08.1991, посилаючись на право набуття ним громадянства України за територіальним походженням. В обґрунтування заяви зазначив, що він народився в місті Каховка Херсонської області ІНФОРМАЦІЯ_1 , 04.07.1979 року отримав паспорт громадянина та в листопаді 1983 року прибув у м. Запоріжжя для постійного проживання. 21 січня 1991 року уклав шлюб з ОСОБА_2 , який розірваний Рішенням Комунарського місцевого суду м. Запоріжжя № 2-2753/01 від 25.12.2001 року. З 04.02.1992 року був зареєстрований в АДРЕСА_1 , про що було проставлено відмітку громадянина СРСР. В подальшому паспорт та інші оригінали документів ним були втрачені.

13.10.2021 року заявник звернувся до Дніпровського РВ у м. Запоріжжя УДМС України у Запорізькій області із заявою про отримання паспорту громадянина України, проте, відповідно до листа №Р-13/6/2313-21/2313/9654-21 від 10 листопада 2021року йому відмовлено в оформлені і видачі паспорту громадянина України через відсутність оригіналів документів, що підтверджують його громадянство, або громадянство його батьків.

Зазначає, що факт постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 18.11.2003 року, виданого повторно міським відділом РАГС Каховського районного управління юстиції Херсонської області, військовим квитком серії НОМЕР_2 від 08.01.1985 року, виданим Шевченківським районним військкоматом м. Запоріжжя, Випискою з домової книги про реєстрацію постійного місця проживання за адресою АДРЕСА_1 , дублікатом адресного листка вибуття з м. Каховка Херсонської області до м. Запоріжжя від 06.05.2003р., в якому зазначено, що особа ОСОБА_1 підтверджується паспортом серії НОМЕР_3 , виданого Каховським РОВД в Херсонській області 04.07.1979 року, рішенням Комунарського місцевого суду м. Запоріжжя № 2-2753/01 від 25.12.2001 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , укладеного 25.01.1991 року.

Підтвердженням належності до громадянства України є встановлення факту реєстрації місця проживання в Україні станом на 24.08.1991 року або з 13.11.1991 року.

У зв`язку з чим він змушений звернутись до суду, з метою встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 рік, оскільки вказаний факт породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих, майнових прав заявника, тому просить задовольнити заявлені вимоги.

В судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав.

Представник заінтересованої особи надала суду письмові пояснення по суті заяви, при винесенні рішення покладалась на розсуд суду.

Свідок ОСОБА_3 у судовому засіданні підтвердила особу заявника, зазначила, що перебуває з ним у фактичних шлюбних відносинах, підтвердила обставини викладені у заяві.

Свідок ОСОБА_4 у судовому засіданні підтвердив особу заявника, зазначив, що є сусідом заявника та підтвердив обставини, викладені у заяві.

Вислухавши пояснення заявника, представника заінтересованої особи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , народився у м. Каховка Херсонської області, про що 26.12.1958 р. складено відповідний актовий запис № 431, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданого повторно міським відділом РАГС Каховського районного управління юстиції Херсонської області 18.11.2003 року.

З 10.051977 року по 11.061979 року проходив військову службу в Збройних силах СССР, що підтверджується військовим квитком ВФ № НОМЕР_4 , виданим Шевченківським районним військкоматом м. Запоріжжя.

Згідно листа Дніпровського РВ у м. Запоріжжя УДМС України у Запорізькій області №Р-13/6/2313-21/2313/9654-21 від 10 листопада 2021 року, заявник 04.07.1979 року був документований паспортом громадянина колишнього СРСР серії НОМЕР_3 виданого Каховським РОВД Херсонської області, що також підтверджується Дублікатом адресного листка вибуття від 06.05.2003.

25.01.1991 року уклав шлюб з ОСОБА_2 , зареєстрований в Комунарському відділі РАЦС м. Запоріжжя, актовий запис №44, що підтверджується рішенням Комунарського місцевого суду м. Запоріжжя № 2-2753/01 від 25.12.2001 року про розірвання шлюбу.

Дніпровський РВ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області у своєму повідомлені на звернення ОСОБА_1 від 13.10.2021 року за вх. №Р-13/6/2313-21 щодо документуванням паспортом громадянина України вперше рекомендував заявнику звернутись до суду з заявою про встановлення юридичного факту проживання на території України, оскільки у останнього відсутні документи потрібні для оформлення належності до громадянства України.

Статтею 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у частині першій статті 8, статті 21, частині першій статті 24 Конституції України.

У частині першій статті 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З указаного вбачається, що законом передбачено вставлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом України «Про громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 частини першої статті 3 цього Закону.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Відповідно до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство України» особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов`язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України.

Відповідно до пункту 25 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року № 215, (далі Порядок № 215), для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону), подає документи, передбачені підпунктами «а», «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

У пункті 44 Порядку № 215 встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Порядок № 215 відповідно до Закону України «Про громадянство України» визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Згідно з абзацом другим пункту 4 Порядку № 215 заяви та інші документи з питань громадянства подаються особою, яка проживає в Україні на законних підставах, - до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні.

Підпунктом «а» пункту 7 Порядку № 215 передбачено, що встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року, в тому числі: осіб, які за станом на 13 листопада 1991 року проходили строкову військову службу на території України і після її проходження залишилися проживати на території України; осіб, які за станом на 24 серпня 1991 року або за станом на 13 листопада 1991 року відбували покарання в місцях позбавлення волі на території України та перебували у громадянстві колишнього СРСР і до набрання вироком суду законної сили постійно проживали відповідно на території УРСР або проживали на території України;

Згідно з пунктом 8 Порядку № 215 для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, подає: в) судове рішення про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 1 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини шостої статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, враховуючи покази свідків, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення вимог та вважає можливим встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 станом на 24 серпня 1991 року на території України.

Судові витрати відповідно до частини сьомої статті 294 ЦПК України не відшкодовуються.

Керуючись ст.ст.10,12,13,81,89,141,263,265 ЦПК України, суд

вирішив:

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту проживання на території України за участю заінтересованої особи Дніпровського відділу у місті Запоріжжя Управління державної міграційної служби у Запорізькій області задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на території України станом на 24.08.1991 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Запорізького апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ю.Ю. Бредіхін