КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №545/4830/22
Провадження № 2/552/858/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21.03.2023 року Київський районний суд м.Полтави в складі:

Головуючого судді - Турченко Т.В.

При секретарі Сороці Є.С.,

За участю адвокатів Бульбах Н.М., Котляр А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеконфернцзв`язку в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

В С Т А Н О В И В :

10.10.2022 року до Полтавського районного суду м.Полтави звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу. В позовній заяві вказувала на те, що 13.11.2010 року між нею та ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу вони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З народженням доньки, їхнє сімейне життя почало погіршуватися, вони втратили взаєморозуміння. Кожен з них має різні погляди на шлюб та сім`ю. З метою збереження шлюбу в період з 2016 року по 2021 рік вона зверталася до сімейного психолога, проте вжиті нею заходи не дали бажаного результату. ОСОБА_2 не сприяв у самостійному вирішенні сімейних проблем, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Зокрема, з 20.03.2022 року вони не проживають разом, оскільки в країні було оголошено військовий стан та на території Харківської області проводилися активні бойові дії, тому вона разом з донькою тимчасово виїхала до Франції. За весь час перебування за кордоном ОСОБА_2 жодного разу не поцікавився її життям, справами, здоров`ям, не намагався з`ясувати її проблеми та не пропонував своєї допомоги. Враховуючи те, що за весь період їхнього сімейного життя вона вжила максимальних заходів для збереження сім`ї, проте це не дало позитивних результатів, а тому вважає, що їхнє подальше спільне життя із відповідачем , як подружжя, та збереження шлюбу вже є неможливим, суперечить їхнім інтересам, а також враховуючи те, що шлюбні відносини між ними, як подружжя, на даний час фактично припинено, просить шлюб укладений між нею та ОСОБА_2 , який зареєстровано 13.11.2010 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції Харківської області за актовим записом №464 розірвати.

31.10.2022 року ухвалою судді Полтавського районного суду Полтавської області Путрі О.Г. цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передано на розгляд до Київського районного суду м.Полтави.

23.11.2022 року дана цивільна справа надійшла до Київського районного суду м.Полтави та цього ж дня була розподілена на суддю Турченко Т.В.

Ухвалою суду від 25.11.2022 року провадження по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

04.01.2019 року від представника відповідача ОСОБА_2 адвоката Котляра А.ОГ. надійшов відзив на позовну заяву про розірвання шлюбу. В даному відзиві відповідач заперечує проти розірвання шлюбу, вважає, що в даній ситуації та за фактичних обставин цієї конкретної справи, можливе збереження сім`ї, що відповідатиме інтересам подружжя та забезпечить інтереси їх малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якою у відповідача існує сильний духовно-емоційний зв`язок та на стан якої негативним чином впливає розлучення подружжя. Крім того, він завжди піклувався про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, завжди дбав про матеріальне забезпечення дружини та забезпечення доньки, турбувався про свою родину. Крім того, жодних нарікань щодо якості життя в шлюбі позивачка не висловлювала та розмов про можливе розлучення до подій 24.02.2022 року та вимушеного її з донькою виїзду за кордон, не відбувалося. Крім того, в позивачки не одноразово погіршувався психологічний стан, в зв`язку з чим ОСОБА_1 почала відвідувати психотерапевта, останні сеанси якого проходила восени 2021 року. На тлі війни в Україні психологічний стан позивачки суттєво погіршився та 20.03.2022 року він відвіз свою дружину разом з донькою на залізничний вокзал і посадив їх на евакуаційний потяг, що прямував до західної частини України. При цьому він віддав дружині всі свої заощадження. З західної України позивач попрямувала до Франції, де й перебуває на даний час. Також, деякий час після виїзду ОСОБА_1 за кордон, вони постійно спілкувалися з нею засобами телефонного зв`язку. Потім вона перестала з ним спілкуватися. І в травні 2022 року в телефонній розмові повідомила, що бажає розлучитися. Розуміючи вкрай важкий психологічний стан своєї дружини ОСОБА_4 попросив її не приймати поспішних рішень і заспокоїтися, запропонував відвідати разом з ним сімейного психолога для отримання порад з метою виправлення можливих помилок у сімейних стосунках, що врешті зможе забезпечити збереження шлюбу. Відповідач пов`язує позов про розірвання шлюбу виключно з погіршенням психологічного стану своєї дружини ОСОБА_1 . А тому просить суд врахувати інтереси їхньої доньки та можливість збереження шлюбу. В зв`язку з чим просить відмовити в задоволенні позову про розірвання шлюбу.

12.01.2023 року представником позивача ОСОБА_1 адвокатом Бульбах Н.М. надано до суду відповідь на відзив, в якому ОСОБА_1 категорично заперечує вимогу ОСОБА_2 щодо необхідності надання судом строку на примирення та наполягає на задоволенні її позовних вимог щодо розірвання шлюбу, оскільки причини, які спонукають її наполягати на розірвання шлюбу , є обґрунтованим, а прийняте нею з даного приводу рішення є виваженим, зрілим та остаточним. Позивач не має наміру та не бачить жодної можливості ані продовжувати, ані перебувати в офіційному шлюбі з відповідачем, оскільки це суперечить її інтересам. Вона не має наміру вживати будь-яких заходів щодо збереження шлюбу, оскільки зі свого боку зробила все можливе, але до прийнятого рішення прийшла поступово та виважено, а тому жодні підстави та намагання відповідача зберегти шлюб не змінять прийнятого нею рішення. А тому ОСОБА_1 наполягає на задоволенні позову та розірванні шлюбу.

Ухвалою суду від 13.02.2023 року судом зупинено провадження по справі та надано сторонам строк на примирення терміном в 1 (один) місяць.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 адвокат Бульбах Н.М. наполягала на задоволенні позову, просила шлюб зареєстрований 13.11.2010 року з ОСОБА_2 розірвати.

Представник відповідача ОСОБА_4 адвокат Котляр А.О. позовні вимоги не визнав, просив в їх задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши думку учасників процесу, вивчивши та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 13.11.2010 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 13.11.2010 року, актовий запис №464.

Від даного шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , актовий запис №678.

На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подружжя проживає окремо з 20.03.2022 року, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач заперечує щодо розірвання шлюбу.

Статтею 17 Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Крім цього, статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів… Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення…, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя».

Окрім цього, пунктом 126 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява 56030/07) від 12 червня 2014 року встановлено: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до статті 8 також надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку…, так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом, при цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні.».

Згідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в ч.1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Відповідно до ст.112СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім`ї суперечитиме інтересам одного з них.

Частина перша ст. 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя.

Поняття «приватного та сімейного життя» ЄСПЛ не є чітко визначеним, і охоплює широкий спектр питань, серед яких, зокрема, є права особи на приватний простір, право визначати своє приватне життя (справа «Пек проти Сполученого Королівства» від 28.01.2003 року, заява №44647/98).

Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ч. 3 ст.105СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду.

Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України).

Відповідно до ч. 2 ст.112СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Згідно ч. 2 ст.114СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що сторони остаточно припинили шлюбно-сімейні відносини через відсутність взаєморозуміння, різні погляди на сімейне життя, приймаючи до уваги, що сім`я в розумінні ч. 2 ст. 3 СК України, фактично припинила своє існування і формальне збереження шлюбу сторін буде суперечить правам та інтересам позивача, враховуючи той факт, що будь-які відомості які б спростовували зазначені позивачем докази і обставини у суду відсутні та надані не були, позивач категорично не погоджується на примирення суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Згідно із статтею 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.104, 105, 110, 112,113 СК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 263-265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 13 листопада 2010 року Ленінським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис №464- розірвати.

Після розірвання шлюбу прізвище чоловіка ОСОБА_6 , жінки - ОСОБА_7 .

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення складено 21.03.2023 року.

Головуючий Т.В.Турченко