Провадження № 2/641/1181/2023 Справа № 641/1197/22
У х в а л а

"14" лютого 2023 р. м. Харків

Суддя Комінтернівського районного суду м. Харкова Онупко М.Ю., розглянувши заяву за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова група Ю.БИ.АЙ-КООП про порушення прав споживача страхових послуг, стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до ПрАТ Страхова група Ю.БИ.АЙ-КООП, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 50000 грн.

Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 22.02.2022 року (суддя Музиченко В.О.) вказану позовну заяву залишено без руху.

На виконання розпорядження голови Верховного Суду № 4/0/9-22 від 10.03.2022 року «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» справу 21.04.2022 року передано до Ленінського районного суду м. Полтави.

Розпорядженням голови Верховного Суду від 17.11.2022 року № 65 «Про відновлення територіальної підсудності судових справ окремих судів м. Харкова та Харківської області» з 23.11.2022 року відновлено територіальну підсудність Комінтернівського районного суду м. Харкова.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Полтави від 21.12.2022 року цивільну справу передано до Комінтернівського районного суду м. Харкова за підсудністю.

Позовна заява не відповідає ЦПК України з огляду на наступне.

Згідно з ч. 4 ст. 177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави для звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Позовна заява не містить документів, що підтверджують сплату судового збору.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 посилається на положення ст. 22 Закону України «Захист прав споживачів» як на підставу для звільнення від сплати судового збору.

Однак з такою позицією позивача суд не погоджується з наступних підстав.

Закон України "Про захист прав споживачів" регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками та продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності регулюються Законом від 12 травня 1991 р. № 1023-XII "Про захист прав споживачів". Цим Законом установлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Частиною 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», встановлено, що споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав.

Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону № 1023-ХІІ, споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Однак, з ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів» вбачається, що цей Закон застосовується не до всіх правовідносин, що виникають у зв`язку з укладенням кредитних договорів, а лише до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, позивач, вважаючи себе споживачем, при зверненні до суду у дотримання вимог ст.175 ЦПК України, зобов`язаний викласти зміст позовних вимог та обставини, якими він обґрунтовує вказані позовні вимоги у відповідності до норм ЗУ «Про захист прав споживачів», зазначивши про те, яке право споживача порушено у відповідності до ст. 21 ЗУ «Про захист прав споживачів», таким чином навівши підтвердження того, що між сторонами існують правовідносини, які регулюються ЗУ «Про захист прав споживачів».

Системний аналіз положень ЗУ «Про захист прав споживачів» доводить, що для того, щоб особа була звільнена від сплати судового збору, недостатньо зазначити, що це є позов про захист прав споживачів, оскільки такий позов повинен містити предмет та обставини, які вказують на порушення прав позивача як споживача послуг. Тобто, предмет та підстави позову повинні вказувати на те, що такий позов пов`язаний з порушенням права споживача, з зазначенням такого права та способу захисту відповідно до положень, передбачених ЗУ «Про захист прав споживачів».

Застосування ЗУ «Про захист прав споживачів» до даних правовідносин, можливе лише в тому разі, якщо предметом і підставою позову є питання надання інформації споживачеві про умови, процедури виконання договору, та інше, тобто ті які передують укладенню договору. Після укладення договору між сторонами виникають інші правовідносини, які регулюються відповідними законами.

Із пункту 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 р. «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» вбачається, що позовна заява про захист прав споживача повинна містити відомості, зокрема, про те, яке право споживача, передбачено Законом України «Про захист прав споживача», порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з відповідними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

Крім того, під час розгляду цивільної справи № 212/1101/18 (постанова від 17.04.2019р.) Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив, що положення щодо відповідальності страховика, закріплені в Законі України «Про страхування» та главі 67 ЦК України, є спеціальними нормами права, а в Законі України «Про захист прав споживачів» загальними.

Як вбачається з вищевказаного позову, підставою звернення позивача з вищевказаним позову не є порушення відповідачем Закону України «Про захист прав споживача» (позов не містить жодного посилання на порушення прав та способи їх захисту, передбачених цим Законом), а є визнання права на стягнення суми страхового відшкодування внаслідок страхового випадку, який не визнає відповідач, тобто саме виконання зобов`язань за договором страхування.

А відтак, на правовідносини, що виникли між сторонами за вищевказаним позовом, не є захистом прав споживача, а тому на них не поширюються вимоги Закону України «Про судовий збір». В зв`язку з чим вищевказаний позов підлягає оплаті судовим збором.

Відповідно до ч. 1,2 ст.9 Закону України "Про судовий збір" N 3674-VI від 08.07.2011, судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Для обрахунку ставок судового збору згідно з нормою ч.1 ст.4 Закону застосовується розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 176 ЦПК України, ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Тому позивачу слід надати суду оригінал платіжного доручення про сплату судового збору у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Крім того, позивач зазначає, що звертається до Комінтернівського районного суду м. Харкова в порядку ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому відповідно ст. 28 ЦПК України підсудність ним визначена за місцем його реєстрації, а також за місцем заподіяння шкоди. Однак, оскільки суд дійшов до висновку, що на правовідносини за вказаним позовом не поширюються вимоги ЗУ «про захист прав споживачів», тому відсутні підстави для застосування ч. 5 ст. 28 ЦПК України.

Так підставою для звернення позивача з вказаними позовом до Комінтернівського районного суду м. Харкова є ч. 6 ст. 28 ЦПК України, тобто за місцем заподіяння шкоди, однак як вбачається з повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду місцем події м. Харків пр. Льва Ландау без зазначення номеру. З позовної заяви вбачається, що ДТП сталася за перехресті пр. Льва Ландау та вул. Олімпійської, також без зазначення номерів. Оскільки вказане перехрестя межує зі Слобідським та Немишлянським районами, то суд позбавлений можливості встановити точне місце ДТП та вирішити питання територіальної підсудності. В зв`язку з чим, позивачу необхідно вказати точне місце вчинення ДТП з зазначенням номеру найближчої будівлі.

Також в позовній заяви позивач вказує на визнання вини у ДТП ОСОБА_2 , однак вказана особа не зазначена позивачем стороною у справі, проте рішення у даній справі може вплинути на права та обов`язки зазначеної особи.

Відповідно до вимог ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

За вказаних обставин, позовну заяву позивача слід залишити без руху та надати йому строк для усунення недоліків.

На підставі викладеного та керуючись ст. 177, 185 ЦПК України, суддя,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства Страхова група Ю.БИ.АЙ.КООП про порушення прав споживача страхових послуг, стягнення страхового відшкодування - залишити без руху.

Повідомити позивача ОСОБА_1 про необхідність протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали виправити зазначені в ухвалі недоліки.

Роз`яснити, що у разі невиконання недоліків у зазначений строк, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута.

Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб адресою: http://court.gov.ua/.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя М. Ю. Онупко