Справа № 159/2604/22
Провадження № 2-др/159/3/23
КОВЕЛЬСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Ковель

Ковельський міськрайонний суд Волинської області під головуванням

судді Лесика В.О.,

за участю секретаря Посполітак Г.О.,

представника заявника Гарбарчук Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ковелі заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та судового збору у цивільній справі 159/2604/22; провадження 2/159/116/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад заяви.

У січні 2023 року ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою, в якому просила стягнути з ПАТ КБ «Приватбанк» на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 15000 грн., відповідно до вимог ч. 5 ст. 142 ЦПК України, а також 496, 20 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Заява мотивована тим, що позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставним та необґрунтовний, а тому вона як відповідач понесла певні витрати у зв`язку з захистом від безпідставних вимог позивача, які полягають у оплаті послуг адвоката щодо надання правничої допомоги .

Стислий виклад заперечень ПАТ КБ «Приватбанк»

Представником ПАТ КБ Приватбанк» Мельник В.М. подано суду письмові пояснення відповідно до яких, подану заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу вважає безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення. Зокрема, вказує на ту обставину, що ОСОБА_1 та/або її представник в ході розгляду справи №159/2604/22 не надавали суду попередній розрахунок сум витрат, які заплановано було або було витрачено під час надання правової допомоги, у зв`язку з чим позбавлено Банк було заявити клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу в порядку ст.133,137 ЦПК України. Крім того, вважає, що оскільки відзив на позов та апеляційна скарга на ухвалу були підписані власноруч ОСОБА_1 , а тому останньою не доведено, що така послуга їй була надана представником.

Стислий виклад позиції учасників справи.

У ході судового розгляду справи представник заявника ОСОБА_4 заяву підтримала з підстав викладених у ній.

Представник ПАТ КБ Приватбанк» в судове засідання не з`явився.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

На розгляді в суді перебувала вказана справа, що не заперечується сторонами у справі.

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду від 21.10.2022 року цивільну справу за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зупинено до набрання законної сили судовим рішенням у справі №159/4956/21 (провадження №2/159/98/22) за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» про визнання іпотеки припиненою, зняття заборони відчуження нерухомого майна, скасування запису у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та скасування запису у Державному реєстрі іпотек.

Постановою Волинського апеляційного суду від 09.12.2022 року, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено, вище вказану ухвалу скасовано, а справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду.

25 січня 2023 року ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, залишено без розгляду на підставі ч.1 п.5 ст.257 ЦПК України.

Позиція та мотиви суду.

Заслухавши пояснення представника заявника та дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про відмову у задоволення клопотання відповідача про стягнення з позивача понесених судових витрат та стягнення судового збору за подання апеляційної скарги.

Положеннями ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст.137 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до п.8 ч.2 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

25.01.2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про стягнення з ПАТ КБ «Приватбанк» витрат на правничу допомогу в розмірі 15000 грн., на підтвердження чого надала договір про надання правової допомоги від 30.03.2022 року укладеним між нею та адвокатом Гарабарчук Н.М., копію ордера про надання правничої (правової) допомоги на підставі договору про надання правничої допомоги №11 від 30.03.2022 року, розрахунок суми гонорару за надану правничу допомогу на загальну суму 15000 грн., акт приймання передачі виконаних послуг в сфері права до Договору про надання правової допомоги №11 від 30.03.2022 року, квитанцію до прибуткового касового ордера №7 від 23.01.2023 на суму 15000 грн.

Звернувшись із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу, ОСОБА_1 посилалась на вимоги ч. 5 ст. 142 ЦПК України, зазначивши, що понесла певні витрати у зв`язку з захистом та безпідставних вимог позивача, які полягають у оплаті послуг адвоката щодо надання правничої допомоги у розмірі 15000 грн. У відзиві на позов ОСОБА_1 просила всі судові витрати покласти на позивача.

Ухвалою від 25 січня 2023 року задоволено клопотання представника позивача, позов Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишено без розгляду.

Згідно ч.5 ст. 142 ЦПК України, у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Отже відповідач повинен обґрунтовано заявити про наявність витрат, які виникли у зв`язку із поданням позову до нього і залишенням його у подальшому без розгляду.

Тобто, стягнення з позивача компенсації понесених відповідачем витрат, зокрема витрат на правничу допомогу, у разі залишення позову без розгляду, можливе лише у випадку встановлення необґрунтованості дій позивача.

Суд враховує, що ЦПК України не містить норм, які б встановлювали критерії визначення необґрунтованості дій позивача, однак очевидно, що під такими діями можна розуміти таку реалізацію позивачем своїх процесуальних прав, внаслідок якої виникають підстави для закриття провадження або залишення позову без розгляду.

Обов`язком сторін у цивільному процесі є доведення суду тих обставин, на які вони посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже, відповідачу слід було довести, а суду встановити, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - порушення прав та інтересів відповідача, тощо (аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 18.06.2019 по справі № 922/3787/17, від 09.07.2019 по справі № 922/592/17, від 24.03.2021 по справі № 922/2157/20, від 09.04.2021 по справі № 924/804/20).

Так, залишення заяви без розгляду на підставі заяви позивача - це форма закінчення справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України, при цьому суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Саме по собі подання заяви про залишення позову без розгляду не може бути розцінено як необґрунтовані дії позивача, так як це його право, передбачене нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Так, статтею 11 ЦПК України визначено, що особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, а положеннями ст. 257 ЦПК України визначено право позивача на подачу заяви про залишення позову без розгляду.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим ст.ст. 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Слід зазначити, у поданій відповідачем заяві про стягнення судових витрат не наведено належних обґрунтувань щодо зловживання позивачем процесуальними правими, а саме по собі пред`явлення позову АТ КБ «Приватбанк» не може свідчити про необґрунтованість його дій.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №148/312/16-ц.

Інших необґрунтованих дій з боку позивача, як то систематичне протидіяння позивача правильному та швидкому вирішенню спору, умисність дій позивача та його вини суду заявником не доведено.

Не вказано які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на правничу допомогу, за недоведеністю належними та допустимими доказами.

Що стосується вирішення питання про стягнення на користь ОСОБА_1 в розмірі 496,20 грн. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги то суд дійшов наступного висновку:

Норми Цивільного процесуального кодексу України та Закону України «Про судовий збір» не передбачають повернення сплаченого судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг судом першої інстанції, розгляд яких відбувся.

Таким чином, у суду першої інстанції відсутні правові підстави для вирішення питання про повернення ОСОБА_1 суми сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.

Отже, обов`язок осіб, які звертаються до суду, сплачувати судовий збір - це процесуальний обов`язок, визначений нормами процесуального права.

Згідно ч. 1ст. 3 Закону України «Про судовий збір» справляється за подання до суду позовної заяви, передбаченої процесуальним законодавством в тому числі і за подання до суду апеляційної і касаційної скарг на судові рішення.

Відтак, суд вважає, що оскільки ОСОБА_1 скористалася своїм правом на оскарження ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку, за що передбачена Законом України «Про судовий збір» відповідна сплата судового збору, то, враховуючи, що апеляційним судом переглядалася ухвала суду першої інстанції по суті, за результатом якого апеляційну скаргу задоволено, ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.10.2022 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції, то повернення судового збору у відповідності до норм чинного законодавства не передбачається.

Відтак, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд не вбачає підстав для стягнення судового збору і тому в задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись Законом України "Про судовий збір", ст.11, 18, 76,81, 133, 142, 260, ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та судового збору у цивільній справі 159/2604/22; провадження 2/159/116/23 за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Ухвала, що постановлена судом в судовому засіданні у разі неявки всіх учасників справи, набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

На ухвалу суду може бути подана апеляційна скарга до Волинського апеляційного суду безпосередньо або через Ковельський міськрайонний суд Волинської області протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повна ухвала суду не була вручена у день її складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено та підписано без її проголошення 14.02.2023 року.

Головуючий: В`ячеслав Лесик