Справа № 462/7140/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2023 року суддя Залізничного районного суду м. Львова Палюх Н.М., розглянувши у приміщенні суду у м. Львові у спрощеному позовному проваджені без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення середнього заробітку,

встановив:

Позивачка звернулася до суду з позовом, у якому просить стягнути із відповідача на її користь середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні за період з 14.01.2021 по 31.12.2021 в розмірі 97731,70 грн та судовий збір. Свої вимоги мотивує тим, що вона працювала начальником відділу організації праці і заробітної плати (565) на ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА» та звільнена з роботи 14.12.2020 по ч. 3 ст. 38 КЗпП України (наказ №372к від 14.12.2020). Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30.04.2021 стягнуто з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.12.2020 по 13.01.2021 у розмірі 8077,00 грн без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України. Цим же рішенням визначено, що її середній заробіток становить 403,85 грн. Окрім цього, постановою Львівського апеляційного суду від 15.08.2022 з відповідача на її користь стягнуто 34718,78 грн ненарахованої та невиплаченої заробітної плати. Остаточний розрахунок з нею проведено 30.11.2022. Таким чином, відповідач повинен сплатити їй середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 97731,70 грн, виходячи з розрахунку: 403,85 грн (середньоденний заробіток) х 242 (кількість робочих днів за період з 14.01.2021 по 31.12.2021). У зв`язку з наведеним просить позов задовольнити.

19 грудня 2022 року ухвалою Залізничного районного суду м. Львова вказана справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а відповідачу було запропоновано подати до суду заяву із обґрунтованим запереченням проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзив на позов по вказаній справі.

11 січня 2023 відповідач на позовну заяву надав відзив, яким не визнав позовні вимоги, зазначивши, що позовна заява є безпідставною та необгрунтованою. Зазначає, що позивачка вже зверталась до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок, а також зверталась за перерахунком її заробітної плати у зв`язку із застосуванням Галузевих угод, хоча з 14.12.2020 року не перебуває у трудових відносинах з відповідачем. Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 30.04.2021 року у справі № 462/1465/21 було частково задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.12.2020 року по 13.01.2021 року у розмірі 8077,00 грн., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України. Постановою Львівського апеляційного суду від 15.08.2022 року у справі №462/2883/21 рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22.10.2021 року у даній справі було скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 43 128,91 грн. ненарахованої та невиплаченої заробітної плати з утриманням з цієї суми установлених законодавством України податків та зборів. Як вказує позивач, грошові кошти у справі № 462/2883/21 визначені судовим рішенням від 15.08.2022 року така отримала 30.11.2022 року, а тому вважає, що має право на отримання середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, виходячи із суми середньоденного заробітку, який визначений у справі № 462/1465/21, однак кінцева дата такого нарахування визначена позивачем 30.11.2022 року, коли така отримала грошові кошти по іншому рішенню у справі 462/2883/21. Період остання просить застосувати з 14.01.2021 року по 31.12.2021 і вказує, що у такому періоді є 242 робочих дні. Усі суми, які визначені судовими рішеннями, були спірними і суд частково задовольняв позови. Більше того, усі суми виплачувались в межах виконавчих проваджень, які відкривались на підставі особистих звернень позивача. Відтак вини відповідача в перерахуванні грошових коштів позивачу 30.11.2022 року немає і не може бути. А тому стягнення середнього заробітку на підставі ст.117 КЗпП України у даному випадку немає. Також, враховуючи наявність зведеного виконавчого провадження, грошові кошти по виконавчих листах стягуються з рахунку ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» періодично. Після цього, державний виконавець перераховує грошові кошти стягувачам в порядку черговості. Відповідач не втручається у порядок виконання судових рішень. Відповідачу не відома черговість перерахування грошових коштів стягувачам. Відтак, жодної вини щодо отримання грошових коштів ОСОБА_1 30.11.2022 року, у відповідача немає, а тому останній не може нести відповідальності за дії інших осіб. Більше того, дивним є визначення періоду з 14.01.2021 року по 31.12.2021 року, хоча станом на вказану дату рішення у справі про виплату не нарахованої заробітної плати ще не набрало законної сили та було оскаржене в апеляційну інстанцію. Грошові кошти у справі №462/1465/21 також були виплачені і станом на 31.12.2021 року жодної заборгованості відповідача перед позивачем не було. А тому необгрунтованим зі сторони позивача була встановлена дата 31.12.2021 року. Окрім того, стягненню грошових коштів передувало отримання виконавчого листа, подання такого до виконавчої служби, відкриття виконавчого провадження. Вказані дії так само не вчинялись відповідачем, а іншими особами, а тому так само відповідач не зобов`язаний здійснювати оплату за затримку у виконанні судового рішення, яке відбувалось не з його вини. Окрім того, невідома і дата звернення із виконавчим листом до виконавчої служби, а тому у випадку відсутності такого листа, виконавча служба не здійснювала перерахування грошових коштів позивачу, оскільки лише за принципом особистого звернення та надання реквізитів для перерахування грошових коштів, виконавець може стягнути грошові кошти з рахунку відповідача. З огляду на вказане вважає, що жодних підстав для задоволення даного позову до ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» та стягнення чергового середнього заробітку немає. Також звертає увагу суду, що 01 липня 2022 року було прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин», яким до ст. 117 КЗпП внесено зміни. Окрім цього, вказує на те, що ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» є державним підприємством військово-оборонної галузі та входить до складу українського оборонного промислового комплексу. Так, Указом Президента України №64/2022 від 24.12.2022 "Про введення воєнного стану в Україні" із 05 год 30 хв 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан, який триває і станом на сьогодні. У час повномасштабної війни, відповідач виконує стратегічно важливі завдання для нашої країни. На даний час є недостатність фінансування ДП «ЛДЗ «ЛОРТА» та при цьому наявна необхідність виконання термінових замовлень для держави. На підприємстві працюють працівники, які виконують роботу, за яку необхідно виплачувати заробітну плату. А тому, вважає, що позивач отримала усі належні останній виплати та не може претендувати на середній заробіток у відповідності до ст. 117 КЗпП України за спірний період. Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог просить відмовити.

У зв`язку із здійсненням розгляду справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши докази, наявні у матеріалах заяви, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити повністю, з огляду на наступне.

Судом було встановлено, що позивач ОСОБА_1 працювала начальником відділу організації праці і заробітної плати (565) на ДП «Львівський державний завод «ЛОРТА», і 14.12.2020 року була звільнена з підприємства.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30 квітня 2021 року стягнуто із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14.12.2020 року по 13.01.2021 року у розмірі 8 077 (вісім тисяч сімдесят сім) грн. 00 коп., без урахування податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України.

Окрім цього, постановою Львівського апеляційного суду від 15.08.2022 року у справі №462/2883/21 рішення Залізничного районного суду м. Львова від 22.10.2021 року було скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача 43 128,91 грн. ненарахованої та невиплаченої заробітної плати з утриманням з цієї суми установлених законодавством України податків та зборів.

За ч.4 ст.82 ЦПК обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до ст.5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За ст.117 КЗпП, у разі невиплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, але не більш як за шість місяців. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум роботодавець повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування у разі, якщо спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору, але не більш як за період, встановлений ч.1 цієї статті.

Відповідно до виписки Філії ТВБВ № 10013/03 АТ «Ощадбанк» від 08 грудня 2022 року, на рахунок ОСОБА_1 30 листопада 2022 року зараховано 34718 грн. 78 коп. /а.с.31/.

Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України (далі ЦК) загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У трудових відносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи права відповідно до частини третьої статті 13 ЦК, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Відтак, суд вважає за необхідне зазначити, що відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП, спрямоване на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнав внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця. Між тим, суд зазначає, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. При цьому, судом встановлено, що фактичний розрахунок вже було здійснено на виконання рішення суду. Так, між сторонами існував спір щодо необхідності виплати коштів і такий спір вже був розглянутий судом.

Суд вважає, що стягнутий рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 30 квітня 2021 року із Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 8 077, єдостатньою компенсацію майнових втрат, які поніс позивач через несвоєчасний розрахунок при звільнені.

Стаття 117 Кодексу законів про працю України не розповсюджується на правовідносини, що виникають у порядку виконання судового рішення про присудження виплати заробітної плати.

Така позиція суду узгоджується з судовою практикою Європейського Суду з прав людини, яка підлягає застосуванню згідно ч.1 ст.55 Конституції України.

Зокрема, рішенням Європейського суду з прав людини у справі "Меньшакова проти України" від 08.04.2010 передбачено, що компенсація за затримку виплати заробітної плати відповідно до статті 117 Кодексу законів про працю України може вимагатись лише за період до присудження заборгованості із заробітної плати. З прийняттям судових рішень статей 116, 117 Кодексу законів про працю України більше не застосовуються, а зобов`язання колишніх роботодавців виплатити заборгованість із заробітної плати та компенсацію замінюється на зобов`язання виконати судові рішення на користь позивача, що не регулюється матеріальними нормами трудового права. Таким чином, немає обґрунтованих підстав стверджувати, що ці положення передбачають право на отримання компенсації за затримку виплати заробітної плати, що мала місце після того, як її сума була встановлена судом.

За таких обставин суд вважає, що стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку в розумінні частини першої статті 117 Кодексу законів про працю України є безпідставним, оскільки фактичний розрахунок вже був здійснений. Суд також враховує, що рішення суду, що ухвалене 15 серпня 2022 року, набрало законної сили в умовах воєнного стану, під час спаду економіки країни. В той же час, обставини, у зв`язку з якими сталась така затримка, на які послався відповідач, заслуговують на увагу. Так, військова агресія російської федерації призвела до економічної кризи в цілому в країні, та конкретно призвела до наслідків затримки виконання зазначеного рішення суду. Відповідач є державним підприємством військово-оборонної галузі та входить до складу українського оборонного промислового комплексу. Ці обставини свідчить про те, що у відповідача не було можливості своєчасно виплатити кошти і в його діях відсутні ознаки протиправності та бездіяльності по відношенню до позивача.

Враховуючи вищевикладене, в задоволенні позовних вимог слід відмовити в повному обсязі.

Понесені позивачем витрати на підставі ст.141 ЦПК слід покласти на позивача.

Керуючись ст. ст.10, 11, 12, 13, 81, 263-265 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

в задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний завод «ЛОРТА» про стягнення середнього заробітку - відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана учасниками справи протягом тридцяти днів з дня його проголошення, у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається учасниками справи до Львівського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Відповідач: Державне підприємство «Львівський державний завод «ЛОРТА» (79040, м.Львів, вул. Патона,1 ).

Суддя: