ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1544/23 Справа № 243/8106/21 Суддя у 1-й інстанції - Пронін С.Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова В. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м.Кривий Ріг

Справа № 243/8106/21

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.

суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

секретар судового засідання - Гладиш К.І.

сторони:

позивачка ОСОБА_1 ,

відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги відповідача ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Коваленко Віктор Вікторович, та відповідача ОСОБА_4 на ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2021 року, яка постановлена суддею Проніним С.Г. у місті Слов`янську Донецької області та повне судове рішення складено 23 грудня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про зміну черговості одержання права на спадкування.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про зміну черговості одержання права на спадкування залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

07 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Коваленко В.В., звернувся до суду із клопотанням про розподіл судових витрат у порядку ч. ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України та просив суд стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 500,00 грн.

07 грудня 2021 року відповідач ОСОБА_2 звернувся до суду із клопотанням про розподіл судових витрат у порядку ч. ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України та просив суд стягнути з ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7 500,00 грн.

Ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні клопотань про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Коваленко В.В., просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити клопотання про розподіл судових витрат у порядку ч. ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, в оскаржуваній ухвалі суду зазначено про розгляд клопотань адвоката Коваленка В.В., як представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що не відповідає дійсності, адже відповідачем ОСОБА_2 вказане клопотання подавалося самостійно. Зазначає, що суд порушив строки розгляду клопотання, визначені ч. 6 ст. 142 ЦПК України та не врахував ту обставину, що безпідставне звернення ОСОБА_1 з позовом до суду зумовило понесення стороною відповідача витрат на професійну правничу допомогу, які мають бути відшкодовані за рахунок останньої. При цьому, зазначає, що ОСОБА_1 вже не вперше звертається до суду із аналогічними позовними вимогами, що безумовно свідчить про необґрунтованість її дій.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та задовольнити клопотання про розподіл судових витрат у порядку ч. ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що, в оскаржуваній ухвалі суду зазначено про розгляд клопотань адвоката Коваленка В.В., як представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що не відповідає дійсності, адже він вказане клопотання подавав особисто, а не через представника. Зазначає, що суд порушив строки розгляду клопотання, визначені ч. 6 ст. 142 ЦПК України та не врахував ту обставину, що безпідставне звернення ОСОБА_1 з позовом до суду зумовило понесення стороною відповідача витрат на професійну правничу допомогу, які мають бути відшкодовані за рахунок останньої. При цьому, зазначає, що ОСОБА_1 вже не вперше звертається до суду із аналогічними позовними вимогами, що безумовно свідчить про необґрунтованість її дій, а більш детально мотиви безпідставності позовних вимог вказані у відзиві на позовну заяву.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , до якого додано докази надсилання копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи, позивачка ОСОБА_1 зазначає, що оскаржуване судове рішення є законним та обґрунтованим, в процесі розгляду справи суд не порушив норм процесуального права, а тому ухвалу суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, позивачку ОСОБА_1 , яка заперечувала проти доводів апеляційних скарг та просила залишити їх без задоволення, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про зміну черговості одержання права на спадкування залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України.

Відмовляючи відповідачам ОСОБА_3 та ОСОБА_2 у компенсації за рахунок позивачки ОСОБА_1 судових витрат, понесених відповідачами на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що, за змістом ч. 5 ст. 142 ЦПК України, витрати, пов`язані з розглядом справи, можуть бути компенсовані виключно, якщо відповідач доведе факт того, що вони настали внаслідок необґрунтованих дій позивача, тоді як звернення до суду із заявою про залишення позову без розгляду є процесуальним правом позивачки, у зв`язку з чим суд дійшов висновку, що, при зверненні до суду із вказаними клопотаннями, жодним доказом не підтверджено факт того, що дії позивачки, при поданні позову, були необґрунтованими, а тому правові підстави для задоволення даних клопотань відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як їх суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_3 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 , та відповідач ОСОБА_2 звернулися до суду із клопотаннями про розподіл судових витрат у порядку ч. ч. 5, 6 ст. 142 ЦПК України та просили суд стягнути з ОСОБА_1 , на користь кожного з них, витрати на професійну правничу допомогу по 7 500,00 грн.

В обґрунтування своїх вимог посилалися на те, що ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 22 листопада 2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про зміну черговості одержання права на спадкування залишено без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, тобто на підставі відповідної заяви позивачки ОСОБА_1 про залишення позову без розгляду.

Відповідачі вважають дії позивачки необґрунтованими, оскільки позивачкою подано безпідставний позов, який спростовується відзивом. Крім того, такі позовні вимоги позивачка ОСОБА_1 заявляє повторно, адже ухвалою Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 01 жовтня 2018 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 про зміну черговості одержання права на спадкування залишено без розгляду на підставі п. 3 ст. 257 ЦПК України, тобто у зв`язку з повторною неявкою позивачки у судове засідання без поважних причин.

Згідно ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Згідно ч. 6 ст. 142 ЦПК України у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку з його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.

Згідно ч. 9 ст. 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести, що позовна заява була залишено без розгляду внаслідок необгрунтованих дій позивача.

Відповідно до абз. 3 п. 38 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 року № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» в інших випадках закриття провадження у справі, а також у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті 10, 11 ЦПК). При цьому, саме по собі пред`явлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14 січня 2021 року у справі № 521/3011/18 зазначив, що для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, а суд має встановити, які саме дії позивача при зверненні до суду чи під час розгляду справи по суті є необґрунтованими, чи є недобросовісним звернення позивача з позовом до суду, чи були його дії умисними та чим це підтверджується.

З системного аналізу положень частини п`ятої статті 142, частини дев`ятої статі 141 ЦПК України вбачається, що необґрунтовані дії позивача як підстава для компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, передбачають свідомі недобросовісні дії позивача, які свідчать про зловживання процесуальними правами.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц залишення заяви без розгляду, а також закриття провадження у справі на підставі заяви позивача - це форма закінчення розгляду справи без ухвалення рішення. Зазначена процесуальна дія - це диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України. При цьому, суд не перевіряє підстави подання такої заяви.

Отже, само по собі постановлення ухвали про залишення позову без розгляду не свідчить про необґрунтованість дій позивача, так як звернення до суду є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.

Крім того, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом особи, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежно від обґрунтованості позову.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно було довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені в ході розгляду справи, та в чому вони виражені, зокрема: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.

З огляду на матеріали справи, клопотання сторони відповідачів не містить доводів і доказів необґрунтованості дій позивачки ОСОБА_1 ..

Враховуючи наведене суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про відсутність підстав для визнання дій позивачки ОСОБА_1 необґрунтованими, оскільки звернення позивачки до суду за захистом порушеного права, а також інші дії позивачки, пов`язані з реалізацією її процесуальних прав, не можуть свідчити про зловживання нею своїми процесуальними правами, не можуть вважатися необґрунтованими та тягнути за собою її обов`язок відшкодувати понесені відповідачами витрати, у зв`язку з чим клопотання про відшкодування витрат на правову допомогу не підлягають задоволенню.

При цьому, помилкове зазначення в оскаржуваній ухвалі суду про розгляд клопотань адвоката Коваленка В.В., як представника відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ,не потягло за собою постановлення неправильної ухвали суду та такий недолік може бути виправлений судом першої інстанції у порядку, визначеному статтею 269 ЦПК України.

Фактично всі доводи, викладені в апеляційних скаргах, не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, постановив ухвалу, яка відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвалу суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а ухвала суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги відповідача ОСОБА_3 , в інтересах якого діє адвокат Коваленко Віктор Вікторович, та відповідача ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 23 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 14 лютого 2023 року.

Головуючий:

Судді: