Ухвала

16 січня 2023 року

м. Київ

справа № 569/26482/21

провадження № 61-487ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гвяздовського Анатолія Євстафійовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 вересня 2022 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання автомобіля спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні,

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив: визнати автомобіль марки Volkswagen Passat 2004 року виготовлення, реєстраційний номер НОМЕР_1 об`єктом права спільної сумісної власності подружжя; стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошову компенсацію 1/2 частини вказаного автомобіля у розмірі 65 067,50 грн, припинити його право власності на цей автомобіль з дня отримання грошової компенсації.

Позов ОСОБА_2 мотивовано тим, що 30 вересня 2011 року між сторонами було зареєстровано шлюб. За час перебування у шлюбі ними було придбано автомобіль марки Volkswagen Passat 2004 року виготовлення, об`єм двигуна 1896 см. куб, ідентифікуючий номер кузова НОМЕР_2 . Вказаний автомобіль було зареєстровано за відповідачем. Від відповідача він дізнався, що зазначений автомобіль було продано, однак він не давав згоди на продаж автомобіля. Сторони не досягли домовленості про добровільний поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 14 вересня 2022 року позов задоволено. Визнано автомобіль марки Volkswagen Passat 2004 року виготовлення, об`єм двигуна 1896 см. куб, ідентифікуючий номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію 1/2 частини автомобіля марки Volkswagen Passat 2004 року виготовлення, об`єм двигуна 1896 см. куб, ідентифікуючий номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 у розмірі 65 067,50 грн, припинено право власності ОСОБА_2 на неї з дня отримання вказаної грошової суми. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Рівненського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гвяздовського А. Є. залишено без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 вересня 2022 року - без змін.

06 січня 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Гвяздовський А. Є. подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 вересня 2022 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до частини дев`ятої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2023 рік» передбачено, що у 2023 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць установлено в розмірі з 01 січня 2023 року (на час подання касаційної скарги) - 2 684 грн.

Відповідно до пунктів 2, 10 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається: у позовах про визнання права власності на майно або його витребування - вартістю майна; у позовах, що складаються з кількох самостійних вимог, - загальною сумою всіх вимог.

Судами встановлено, що згідно з висновком Приватного підприємства «Експерт-Рівне-Консалт» від 28 грудня 2021 року про оцінку транспортного засобу середня ринкова вартість автомобіля Volkswagen Passat 2004 року виготовлення, об`єм двигуна 1896 см. куб, на 28 грудня 2021 року становить 130 135 грн, без врахування податку на додану вартість.

Як зазначено вище, позивач просив визнати вказаний автомобіль об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та стягнути з відповідача на свою користь компенсацію 1/2 частини вказаного автомобіля у розмірі 65 067,50 грн.

Отже, ціна позову в цій справі становить 195 202,50 грн (130 135 + 65 067,50), що станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684 грн х 100 = 268 400 грн). Тобто справа № 569/26482/21 є малозначною в силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судові рішення у малозначних справах підлягають касаційному оскарженню.

Посилання в касаційній скарзі на постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18 не заслуговує на увагу, оскільки в цій справі, на відміну від справи № 402/849/18, суди попередніх інстанцій не визначали розмір компенсації вартості частки спірного автомобіля на підставі договору купівлі-продажу. В цій справі наявний висновок про оцінку транспортного засобу, в якому визначено середню ринкову вартість спірного автомобіля.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 22, 30 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Тобто доводи заявника не свідчать про застосування судами попередніх інстанцій норм права без урахування висновків щодо їх застосування, викладених в постанові Верховного Суду від 07 квітня 2021 року у справі № 402/849/18.

Крім цього, посилання заявника на неврахування судами висновків, викладених в постановах Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який у розумінні підпунктів а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення такими, що підлягають касаційному оскарженню.

Учасники судового процесу повинні розуміти, що визначені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадки є винятком із загального правила, і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб, так і від суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

В резолютивній частині оскаржуваної постанови апеляційного суду зазначено про те, що вона не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених підпунктами а)-г) пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави, та не є «судом фактів».

Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, за статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну позову, предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства й не встановлено випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цих Рекомендацій скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитися з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі ZUBAC v. CROATIA (Зубац проти Хорватії) від 05 квітня 2018 року).

Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалено у малозначній справі і вони не підлягають касаційному оскарженню, то у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Гвяздовського Анатолія Євстафійовича на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 14 вересня 2022 року та постанову Рівненського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання автомобіля спільною сумісною власністю та стягнення грошової компенсації за частку у спільному майні.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко