ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/79/23Головуючий по 1 інстанції
Справа №707/2217/22 Категорія: 331060000 Миколаєнко Т.А.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2023 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Новікова О.М.,
Вініченка Б.Б., Гончар Н.І.,
за участю секретаряЯрошенка Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України, заінтересована особа: Черкаський відділ у місті Черкаси Управління Державної міграційної служби України у Черкаській області,

в с т а н о в и в :

У вересні 2022 року ОСОБА_1 звернувся з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року.

Заяву обґрунтовував тим, що він ОСОБА_1 , до зміни прізвища, імені та по батькові « ОСОБА_2 », народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Кувінському районі Ферганської області РРФСР та отримував паспорт СРСР зразка 1974 року, до 24 серпня 1991 року був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1 .

У зв`язку з постійним проживанням до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, відповідно до Закону України «Про правонаступництво України» він має право оформити набуття громадянства України за територіальним походженням.

З метою отримання громадянства України заявник звернувся до Черкаського відділу у місті Черкаси Управління Державної міграційної служби України у Черкаській області з документами, де йому повідомлено, що для оформлення громадянства України йому необхідно надати документ, який підтверджує його постійне проживання до 24 серпня 1991 року на території України.

Факт свого постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року підтверджує рядом документів, за саме:

1) Інформацією про реєстрацію місця проживання, виданою ЦНАП Черкаської міської ради, від 14 вересня 2022 року, згідно з якою він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 29 вересня 1987 року до 09 грудня 1987 року та з 01 листопада 1989 року до 12 червня 1991 року;

2) трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 22 серпня 1987 року, відповідно до якої у період з 18 серпня 1987 року до 07 грудня 1987 року, з 09 листопада 1989 року до 13 червня 1990 року та з 20 серпня 1990 року до 17 травня 1991 року він перебував у трудових відносинах з об`єднанням «Темп», м. Черкаси;

3) свідоцтвом № 162 від 06 листопада 1987 року, зі змісту якого вбачається, що він навчався на курсах підготовки нових робочих при Черкаському ВО «Продмаш»;

4) військовим квитком серії НОМЕР_2 від 24 квітня 2012 року, з якого слідує, що у період з 14 грудня 1987 року до 17 жовтня 1989 року він проходив строкову військову службу та після звільнення в запас направлений до Черкаського МВК м. Черкаси.

Також факт постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року можуть підтвердити свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .

Встановлення факту постійного проживання на території України необхідне заявнику для можливості реалізувати належні йому як фізичній особі право на набуття громадянства України.

На підставі таких доводів заявник просив суд встановити юридичний факт постійного проживання ОСОБА_1 до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, відповідно до Закону України «Про правонаступництво України».

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2022 року у задоволенні заяви відмовлено у зв`язку з недоведеністю заяви, оскільки заявник не надав належних та достовірних доказів на підтвердження факту свого постійного проживання на території України саме станом на 24 серпня 1991 року.

Суд зауважив, що висновок про постійне проживання заявника на території України саме станом на 24 серпня 1991 року не може ґрунтуватися лише на показах свідків.

Рішення оскаржено заявником в апеляційному порядку.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що він ставив питання про встановлення факту проживання на території України до 24.08.1991, а не станом саме на 24.08.1991. Суд неправильно застосував норми матеріального права, оскільки особи, які станом на 24.08.1991 проживали на території України, мають прямі підстави для набуття громадянства України.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким задовольнити його заяву та встановити факт постійного проживання заявника на території, яка стала територією України, до 24 серпня 1991 року.

У відзиві на апеляційну скаргу Черкаський відділ Управління державної міграційної служби України в Черкаській області поклався на законність та справедливість апеляційного суду.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи учасників справи, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про можливість її задоволення.

Відповідно до частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У порядку окремого провадження суд розглядає, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (пункт 5 частини другої статті 293 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановленні факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за умови, що такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

В заяві ОСОБА_1 просив встановити факт постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 року. При цьому зазначав, що встановлення такого факту необхідне заявнику для можливості реалізувати права на набуття громадянства України.

Закон України «Про громадянство» відповідно до Конституції України визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України, порядок оскарження рішень з питань громадянства, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових і службових осіб.

Згідно 3 пунктом 2 частини першої статті 6 Закону України «Про громадянство» громадянство України набувається за територіальним походженням.

Відповіднго до частини першої статті 8 Закону України «Про громадянство» особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України» громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України; особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України «Про громадянство України» проживали в Україні і не були громадянами інших держав.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2, з 13 листопада 1991 року (частина друга статті 3 Закону України «Про громадянство України»).

Встановлення факту постійного проживання на території України є підставою оформлення належності до громадянства України.

Указом Президента України № 215 від 27.03.2001 р. (в редакції Указу Президента № 588/2006 від 27.07.2006 р.) з метою організації виконання Закону України «Про громадянство» затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі «Порядок»). Цей Порядок визначає перелік документів, які подаються для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедуру подання цих документів та провадження за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України, за яким: для встановлення належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України або виходу з громадянства України особа подає заяву, а також інші документи, передбачені розділом ІІ цього Порядку (пункт 1 Порядку); заява з питань громадянства складається у письмовій формі з зазначенням дати її складання та підписується заявником (пункт 3 Порядку); заяви та інші документи з питань громадянства подаються: особою, яка проживає в Україні на законних підставах, до територіального підрозділу Державної міграційної служби України за місцем проживання особи в Україні (пункт 4 Порядку).

Згідно з пунктом 24 Порядку для оформлення набуття громадянства України за територіальним походженням особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, що стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили під час постійного проживання особи до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР) (частина перша статті 8 Закону, подає документи, передбачені підпунктами «а» «в» пункту 24 цього Порядку, а також документ, що підтверджує факт постійного проживання особи на зазначених територіях.

Згідно з підпунктом «а» пункту 7 Порядку встановлення незалежності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Одним із документів для встановлення належності до громадянства України відповідно до пункту І частини першої статті 3 Закону України «Про громадянство України», що подає особа, яка за станом на 24 серпня 1991 року постійно проживала на території України і перебувала у громадянстві колишнього СРСР, але не має у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт її постійного проживання на території України на зазначену дату, є судове рішення про встановлення юридичного факту постійної проживання особи на території України за станом на 24 серпня 1991 року (підпункт «в» пункту 8 Порядку, в редакції, чинній на час звернення заявника до суду).

Згідно з пунктом 44 Порядку у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання чи народження особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або на інших територіях, що входили на момент її народження чи під час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), або документів, що підтверджують відповідні родинні стосунки, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

При цьому, статтею 1 Закону України «Про громадянство України» визначено, що безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів; проживання на території України на законних підставах - це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні.

Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, законом не передбачено.

Отже предметом доказування у справах про встановлення факту постійного проживання на території України для подальшого набуття громадянства України є обставина постійного проживання саме станом на 24.08.1991 року на території України, на що правильно наголосив суд першої інстанції.

Встановлено, що ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Кувінському районі Ферганської області РРФСР.

Згідно з Інформацією про реєстрацію місця проживання, виданою ЦНАП Черкаської міської ради, від 14 вересня 2022 року, ОСОБА_5 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , у період з 29 вересня 1987 року до 09 грудня 1987 року та з 01 листопада 1989 року до 12 червня 1991 року.

З копії трудової книжки серії НОМЕР_1 від 22 серпня 1987 року встановлено, що ОСОБА_5 (рос. мовою) перебував у трудових відносинах з Черкаським ВО «Продмаш» у період з 18 серпня 1987 року до 07 грудня 1987 року та з 09 листопада 1989 року до 13 червня 1990 року, а також у трудових відносинах з об`єднанням «Темп», м. Черкаси, з 20 серпня 1990 року до 17 травня 1991 року. Із 11 жовтня 1991 року до 10 жовтня 1992 року він був працевлаштованим у Ферганському ВО «Азот», Республіка Узбекистан.

Відповідно до копії свідоцтва № 162 від 06 листопада 1987 року, ОСОБА_5 (рос. мовою) пройшов повний курс підготовки нових працівників при Черкаському виробничому об`єднанні «Продмаш» у період з 18 серпня 1987 року до 06 листопада 1987 року.

З копії довідки про зміну прізвища, імені, по батькові № 18 від 22 серпня 2009 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , змінив ім`я та по батькові на ОСОБА_1 , про що до актового запису про народження, зареєстрованого в Байналміналській к/р Кувінського району за № 562 від 04 листопада 1968 року було внесено зміни та було видано свідоцтво за номером НОМЕР_3 .

У подальшому ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , було видано паспорт громадянина Республіки Узбекистан НОМЕР_4 від 01 квітня 2022 року.

Із копії військового квитка серії НОМЕР_5 від 24 квітня 2012 року вбачається, що ОСОБА_1 у період з 14 грудня 1987 року до 17 жовтня 1989 року проходив строкову військову службу та після звільнення в запас направлений до Черкаського МВК м. Черкаси. Тобто він призивався з території України та повернувся в Україну після звільнення в запас.

Крім того, за клопотанням заявника судом першої інстанції були допитані свідки, які підтвердили вказані вище обставини.

Колегія суддів, вивчивши заяву ОСОБА_6 , матеріали справи, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, знаходить необхідним заяву задовольнити, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено юридичний факт постійного проживання на території України до 24 серпня 1991 рокуОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ,.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, дійшов помилкового висновку про недоведеність факту постійного проживання заявника на законних підставах на території України до 24 серпня 1991 року.

За таких обставин апеляційна скарга заявника підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 35, 258, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 Угли задовольнити.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 11 листопада 2022 року скасувати. Ухвалити у справі нове рішення.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити.

Встановити факт постійного проживання до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до закону України «Про правонаступництво України» ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з часу складання повного тексту постанови.

Судді