Ухвала

06 березня 2023 року

м. Київ

справа № 466/4118/20

провадження № 61-2560ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О.,

вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишок 50/1» на постанову Львівського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишок 50/1» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишок 50/1» (далі - ОСББ «Затишок 50/1») про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначала, що з 01 грудня 2012 року вона займає посаду голови правління ОСББ «Затишок 50/1». З 01 березня 2019 року згідно наказу № 2 від 27 лютого 2049 року перебувала у невикористаній відпустці за 2013-2015 роки, терміном 81 календарний день. Наказом від 18 березня 2019 року № 3 відкликана з відпустки терміном на три дні, з 18 березня 2019 року по 20 березня 2019 року, для вирішення питань ОСББ. За цей період часу їй була нарахована, однак не виплачена заробітна палата у розмірі 588,69 грн. Під час відпустки на початку квітня 2019 року вона дізналася, що керівником ОСББ «Затишок 50/1» став ОСОБА_2 , а її згідно протоколу загальних зборів ОСББ від 22 березня 2019 року звільнено. Водночас, всупереч нормам трудового законодавства, їй не видано наказу про звільнення, а трудова книжка оформлена неналежним чином. У день звільнення їй не виплачена заробітна палата у розмірі 588,69 грн за період, коли вона була відкликана на три дні з відпустки. Також їй лише частково виплачені відпускні за період 2013, 2014, 2015 роки у розмірі 8 074,53 грн, з яких залишається заборгованість у розмірі 7 820,10 грн. Крім того, відповідачем не виплачено їй компенсацію за невикористані відпустки за один місяць 2012 року, 2016, 2017, 2018, 2019 роки у загальній сумі 19 756,55 грн. Також відповідачем не проведено з нею остаточного розрахунку при звільнені.

Вважала, що внаслідок порушення відповідачем її законних прав, що виявилося у невиплаті заробітної плати, компенсації за невикористані дні відпустки, порушено звичний для неї уклад життя, що завдало їй моральних страждань, які виразилися у переживаннях, пов`язаних із необхідністю звернення до суду за захистом свого порушеного права.

Враховуючи викладене, просила суд стягнути з ОСББ «Затишок 50/1» на свою користь заробітну плату за період з 18 березня 2019 року по 20 березня 2019 року у розмірі 588,69 грн; відпускні за 2013-2015 рік у сумі 7 820,10 грн; компенсацію за невикористані відпустки за три місяці 2012 року та за 2016-1019 роки у розмірі 19 756,55 грн; середній заробіток за несвоєчасний розрахунок при звільненні з розміру 375,61 грн у день за період з 23 березня 2019 року по день виплати заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористані відпустки; 50 000,00 грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 24 березня 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення місцевого суду мотивовано тим, що відносини, які виникли між сторонами спору, не мають характеру трудових, оскільки посада голови ОСББ, яку займала позивачка, є виборною, виконання обов`язків голови ОСББ не характеризується ознаками найманої праці, на позивачку не було покладено обов`язку дотримуватися правил внутрішнього трудового розпорядку ОСББ «Затишок 50/1». Посилання позивачки на те, що вона працювала на посаді голови правління, оскільки видала щодо себе наказ про прийняття на роботу, не дають підстав для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та нарахування компенсації за дні невикористаної відпустки, оскільки компетентним органом не приймалося рішення про розмір винагороди за її роботу. ОСОБА_1 не надала суду доказів, яку саме роботу вона виконувала протягом повного робочого дня, одночасно працюючи і в Обслуговуючому кооперативі ЖБК «Західна вежа».

Постановою Львівського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Шевченківського районного суду міста Львова від 24 березня 2021 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСББ «Затишок 50/1» на користь ОСОБА_1 8 408,79 грн, з яких 588,69 грн заробітної плати та 7 820,10 грн відпускних без врахування обов`язкових платежів та зборів. У задоволенні іншої частини позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що наказ про звільнення ОСОБА_1 з посади голови правління ОСББ відповідачем не виносився, що свідчить про продовження між сторонами спору трудових відносин, а тому апеляційний суд дійшов висновку про підставність вимог ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на її користь невиплаченої заробітної плати за період роботи з 18 березня 2019 року по 20 березня 2019 рокуу розмірі 588,69 грн та відпускних за 2013-2015 роки у сумі 7 820,10 грн, оскільки вимог про поновлення на роботі чи допущення її до роботи ОСОБА_1 не заявляла. Що стосується вимог про стягнення з відповідача компенсації за невикористані відпустки, середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні, такі не підлягають задоволенню, оскільки стягнення зазначених виплат чинним законодавством передбачено лише у випадку звільнення працівника. Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди, оскільки останньою не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що діями відповідача їй завдано моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру.

22 лютого 2023 року ОСББ «Затишок 50/1» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Львівського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та закрити провадження у справі.

Верховний Суд дійшов висновку, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження з огляду на таке.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню: судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Предметом позову у цій справі є стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні та відшкодування моральної шкоди у загальному розмірі на день подання позову 78 540,95 грн, що є меншим, ніж сто розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (268 400,00 грн), а тому відповідно до вимог ЦПК України справа є малозначною.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню.

Оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню, та судом не встановлено передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України випадків, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, тому відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.

Верховний Суд враховує рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року № R (95) 5, згідно яких державам-членам необхідно вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 1 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд,

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишок 50/1» на постанову Львівського апеляційного суду від 08 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Затишок 50/1» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації за несвоєчасний розрахунок при звільненні та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О. В. Ступак І. Ю. Гулейков С. О. Погрібний