Справа №461/4620/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н

/заочне/

18 січня 2023 року місто Львів

Галицький районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Стрельбицького В.В.,

за участю секретаря судового засідання Рожко Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом

Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради

(79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, )

до

ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 ,

РНОКПП: НОМЕР_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 )

про зобов`язання повернути об`єкт оренди шляхом виселення,

встановив:

Позиції сторін та учасників справ, заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просив зобов?язати відповідача повернути об`єкт оренди, шляхом виселення з нежитлових приміщень, загальною площею 22,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 ..

В обґрунтування поданого позову покликається на те, що 24.11.2016 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ОСОБА_1 , укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Г-10240-16. Згідно даного договору, позивач здав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно, загальною площею 22,1 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , із цільовим призначенням приміщень ? для творчої майстерні. Окрім того, термін договору оренди визначений на 5 років, з 24 листопада 2016 року до 24 листопада 2021 року.

Позивач посилається на те, що відповідно до абз. 1 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його укладено.

У позові зазначено, що згідно п. 135 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 482 від 03.06.2020 р., орендар, що має право продовжити договір оренди без проведення аукціону, звертається до орендодавця із заявою про продовження договору оренди, не пізніше ніж за три місяці до закінчення строку дії договору оренди, аналогічне положення містить ч. 3 ст.18 Закону України «Про оренду державного та комунального майна».

Окрім того, посилаючись на абз. 2 п. 135 Порядку передачі в оренду державного та комунального майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 482 від 03.06.2020 р., позивач вказує, що якщо орендар не подав заяву про продовження договору оренди у зазначений строк, то орендодавець, не пізніше ніж за один місяць до закінчення строку дії договору оренди, повідомляє орендаря про те, що договір оренди підлягає припиненню на підставі закінчення строку, на який його було укладено, у зв?язку з тим, що орендар не подав відповідну заяву у визначений Законом строк, та про необхідність звільнення орендованого приміщення і підписання акта приймання-передачі (повернення з оренди) орендованого майна.

Оскільки ОСОБА_1 не подав заяву про продовження договору оренди у встановлений строк, тобто до 24.08.2021 року, позивачем було повідомлено орендаря про те, що договір оренди №Г-10240-16 від 24.11.2016 року буде припинено 24.11.2021 року, у зв`язку із закінченням строку його дії. Окрім того, Управління комунальної власності вказало на обов`язок відповідача негайно звільнити орендоване приміщення у належному санітарно-технічному стані по акту приймання-передачі, а також провести повний розрахунок по сплаті орендної плати, а в разі наявності заборгованості погасити її в повному обсязі.

Згідно п.9.3 Договору передбачено, що об`єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за його дорученням балансоутримувачем) протягом 15 днів з моменту настання однієї з подій, вказаних в п.9.1. цього договору (закінчення терміну дії Договору або дострокового його припинення чи розірвання). Відповідно до п.9.4.при передачі об`єкта оренди складається акт приймання-передачі.

Оскільки ОСОБА_1 свого обов`язку щодо повернення орендованого майна не виконав і воно фактично перебуває у його незаконному користуванні, позивач змушений звернутися з позовною заявою до суду із вимогою про повернення об`єкта оренди шляхом виселення відповідача із нежитлових приміщень.

Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 09.09.2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради до ОСОБА_1 про зобов?язання повернути об?єкт оренди шляхом виселення та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

У судове засідання призначене на 18.01.2023 року, учасники справи не з`явилися.

Матеріали справи містять заяву представника позивача про проведення розгляду справи у її відсутності, згідно якої остання позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, зокрема у відповідності до ст. 128 ЦПК України, що підтверджується матеріалами справи. Правом на подачу відзиву на позов та подачу заяви про розгляд справи за його відсутності не скористався.

Відповідно до ч. 2 ст. 223 ЦПК України, суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:

1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;

2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними.

В свою чергу, сторона зобов`язана демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

З врахуванням тривалості провадження у справі, забезпечення судом можливості сторонам в повній мірі реалізувати свої процесуальні права, а також того, що відповідач неодноразово не з`являвся в судове засідання, суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи.

Суд приходить до переконання про наявність законних підстав для вирішення спору по суті. При цьому, суд наголошує, що основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні відповідача, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Отже, з врахуванням тривалості провадження, з метою забезпечення розумних строків розгляду у справі, суд вважає, що розгляд справи у відсутності відповідача є можливим, а законні підстави для відкладення розгляду справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов:

1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання;

2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин;

3) відповідач не подав відзив;

4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Інститут заочного провадження відповідає положенням та спрямований на реалізацію Рекомендації № R (84) 5 Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам стосовно принципів цивільного судочинства, що направлені на вдосконалення судової системи. Для досягнення цієї мети необхідно забезпечити доступ сторін до спрощених і більш оперативних форм судочинства та захистити їх від зловживань та затримок, зокрема, надавши суду повноваження здійснювати судочинства більш ефективно.

З огляду на неявку відповідача по даній цивільній справі, врахувавши позицію позивача, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку.

Також суд враховує, що Указом № 64/2022 Президента України від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану в Україні продовжено.

При цьому, суд також виходить з того, що Законом України «Про правовий режим воєнного стану» встановлено наступне.

Стаття 10. Неприпустимість припинення повноважень органів державної влади, інших державних органів в умовах воєнного стану

1. У період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність.

Стаття 12-2. Діяльність судів, органів та установ системи правосуддя в умовах воєнного стану

1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України.

2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Стаття 26. Правосуддя в умовах воєнного стану

1. Правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України.

2. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

3. У разі неможливості здійснювати правосуддя судами, які діють на території, на якій введено воєнний стан, законами України може бути змінена територіальна підсудність судових справ, що розглядаються в цих судах, або в установленому законом порядку змінено місцезнаходження судів.

4. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Наведені положення покладають на суд обов`язок продовжувати здійснювати правосуддя в умовах введення воєнного стану, за наявності такої можливості та встановлюють те, що повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. При цьому, скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства прямо забороняється Законом.

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин, докази, оцінка доводів учасників справи, норми права та мотиви їх застосування та незастосування.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України, кожному гарантується право на судовий захист.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Пунктом1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов?язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об?єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення її по суті, суд прийшов до наступного висновків, виходячи з наведених вище обставин справи, доводів та мотивів.

Суд встановив, що 24.11.2016 року між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ОСОБА_1 укладено договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) №Г-10240-16. Згідно даного договору оренди, позивач здав, а відповідач прийняв у строкове платне користування нерухоме майно, загальною площею 22,1 кв.м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідно до п. 2.1 Договору оренди, цільове призначення приміщень ? для творчої майстерні.

Згідно п. 4.1 договору, термін договору оренди визначений на 5 років, з 24 листопада 2016 року до 24 листопада 2021 року включно.

Частиною 1 статті 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

У відповідності до положення частини 1 статті 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що встановлено частиною 1 статті 628 ЦК України.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК України).

Однією з умов припинення договору оренди, відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про оренду державного та комунального майна», є закінчення строку, на який його укладено.

Статтею 764 ЦК України передбачено, що якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. Аналогічне положення наведено у п.4.3 Договору оренди № Г-10240-16, укладеного між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ОСОБА_1 .

З досліджених судом матеріалів справи вбачається, що у відповідності до вищенаведених норм законодавства та умов укладеного договору оренди, позивачем на адресу відповідача було надіслано повідомлення «Про припинення договірних відносин у зв`язку із закінченням терміну дії договору оренди» № 2302-вих-83854 від 17.09.2021 року, в якому орендодавець повідомив відповідача про те, що термін дії договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 24.11.2016 року № Г-10240-16 за адресою: АДРЕСА_3 буде припинено 24.11.2021 року. Оскільки орендар не подав заяву на продовження договору оренди у визначений Законом України «Про оренду державного та комунального майна», позивач вказав, що договір оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) від 24.11.2016 року № Г-10240-16 за адресою: АДРЕСА_3 , буде припинено 24.11.2021 року. Водночас, у даному повідомлені зазначено про обов`язок орендаря звільнити орендоване приміщення та повернути його балансоутримувачу у належному санітарно-технічному стані по акту приймання-передачі до 24.11.2021 року та провести до моменту припинення договору повний розрахунок по сплаті орендної плати, а у разі наявності заборгованості - погасити її у повному обсязі. Дане повідомлення було скеровано Управлінням комунальної власності ОСОБА_1 рекомендованим повідомленням, що підтверджується списком рекомендованих відправлень від 20.09.2021 року, копія якого наявна у матеріалах справи.

Таким чином, суд приходить до висновку про достовірність твердження позивача про те, що договір оренди від 24.11.2016 року № Г-10240-16 за адресою: АДРЕСА_3 , було припинено, у зв`язку із закінченням терміну його дії, оскільки позивачем було скеровано відповідачу вищенаведене повідомлення, у передбачений строк. Отже, позивачем дотримано положення законодавства та виконано умови договору щодо процедури припинення дії договору, а відповідач не вчинив належних дій з метою пролонгації строку оренди.

Наведене також вказує на те, що позивач, являючись фактичним власником нерухомого майна, виходячи з наведених вище положень чинного законодавства та умов договору, висловив свою позицію щодо подальшої долі цього майна, зокрема відсутність намірів на продовження дії відповідного договору.

Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).

Пунктом 10.1 Договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-10240-16 від 24.11.2016 року, укладеного між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ОСОБА_1 передбачено, що за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань за цим договором сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України.

У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі (ч. 1 ст. 785 ЦК України).

З вищенаведеного вбачається, що договір найму (оренди) зумовлює право наймача (орендаря) користуватися орендованим майном впродовж строку дії договору із сплатою наймодавцю (орендодавцю) орендної плати, погодженої умовами договору оренди; припинення договору найму зумовлює обов`язок наймача негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Частиною 2 статті 795 ЦК України встановлено, що повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. Фактично з цього моменту договір найму припиняється.

Пунктом 9.3 Договору оренди нерухомого майна (будівель, споруд, приміщень) № Г-10240-16 від 24.11.2016 року, укладеного між Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ОСОБА_1 передбачено, що об`єкт оренди повинен бути переданий орендарем та прийнятий орендодавцем (чи за його дорученням балансоутримувачем) протягом 15 днів з моменту настання однієї з подій, вказаних у п. 9.1 цього договору (закінчення терміну дії договору або дострокового його припинення чи розірвання). Відповідно до п. 9.4 договору, при передачі об`єкта оренди складається акт приймання-передачі, який підписується сторонами та у п`ятиденний термін надсилається балансоутримувачем орендодавцю.

Позивачем було вжито усіх необхідних заходів щодо повідомлення відповідача про припинення договору оренди та обов`язок останнього повернути орендоване майно на підставі акту приймання-передачі. Водночас, відповідач не виконав свій обов`язок щодо повернення орендованого майна та оформлення повернення наймачем орендованого майна шляхом підписання відповідного акту приймання-передачі нерухомого майна після закінчення дії договору. Докази виконання вказаного обов`язку відповідачем до суду не подано. Матеріали справи також не містять доказів вчинення Управлінням комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради дій, спрямованих на ухилення від прийняття об`єкта оренди від ОСОБА_1 після закінчення строку дії договору або ухилення орендодавця від підписання акту приймання-передачі майна, зокрема такі відповідачем не подавалися.

Більше того, відповідач будучи обізнаним у наведених вище умовах договору оренди, адже є його стороною та особисто його підписав, не подав суду жодного доказу на спростування доводів позивача або доказів, які ставлять наведені вище доводи позивача під сумнів.

Ухвалюючи рішення у справі, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини, який вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України" (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради підлягають до задоволення у повному обсязі.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2481 грн. 00 коп.

Керуючись ст.ст. 258, 259, 263-265, 280-284 ЦПК України, суд, ?

ухвалив:

Позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_1 повернути об`єкт оренди, шляхом виселення з нежитлових приміщень, загальною площею 22,1 кв.м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_3 .

Стягнути з ОСОБА_1 на Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради суму понесених витрат на оплату судового збору у розмірі 2481 грн. 00 коп.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач ? Управління комунальної власності департаменту економічного розвитку Львівської міської ради (79008, м. Львів, пл. Галицька, 15, ).

Відповідач ? ОСОБА_1

( АДРЕСА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 ; паспорт серії НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення складено 18 січня 2023 року.

Головуючий суддя Стрельбицький В.В.