Справа № 148/1564/21
Провадження №2/148/28/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 лютого 2023 року Тульчинський районний суд Вінницької області

в складі: судді Штифурко Л.А.

секретаря Лиженко Є.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Тульчина за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , правонаступниками якої є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - державний нотаріус Тульчинської державної нотаріальної контори про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом,-

встановив:

Позивач звернувся в суд з вказаним вище позовом та в обгрунтування позовних вимог зазначив, що Рішенням виконавчого комітету Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області №19 від 15.04.2011 «Про оформлення права приватної власності на кожного члена колишнього колгоспного двору по АДРЕСА_1 » оформлено право приватної власності за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , на підставі якого 05.05.2011 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно: житловий будинок в АДРЕСА_1 , власниками якого зазначено ОСОБА_4 (розмір частки - 1/2) та ОСОБА_5 (розмір частки - 1/2). Дізнавшись про існування даного свідоцтва, яке було видане без урахування частки позивача в даному житловому будинку, він звернувся до Тульчинського районного суду Вінницької області з позовною заявою про визнання даного свідоцтва недійсним, на підставі якої судом 15.04.2019 відкрито провадження у справі №148/8/19. В порядку забезпечення позову у вказаній справі 15.01.2019 судом заборонено вчиняти будь-які дії щодо видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 на нерухоме майно, а саме, на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 . Копія ухвали для виконання була направлена до Тульчинської державної нотаріальної контори та до відома учасникам справи. Ухвала про забезпечення позову була отримана: 28.01.2019 - ОСОБА_4 , 23.01.2019 - ОСОБА_2 , 23.01.2019 - ОСОБА_6 , а 20.01.2019 - Тульчинською державною нотаріальною конторою.

Однак, 29.08.2021 завідуючою Тульчинської державної нотаріальної контори Сухомлин О.А. позивача було повідомлено, що на підставі письмових заяв ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 , які надійшли на адресу нотаріальної контори 17.01.2020, видані свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.01.2020 на ім`я ОСОБА_4 за реєстровим №1-96, на ім`я ОСОБА_7 за реєстровим №1-99 та ОСОБА_2 за реєстровим № 1-101 на 1/2 частку житлового будинку під номером АДРЕСА_1 .

Тобто, попри існуючу та відому відповідачам та нотаріусу заборону суду щодо видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 на нерухоме майно, а саме, на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 , 17.01.2020 такі свідоцтва були видані.

Позивач вважає, що у зв`язку з видачею свідоцтв про право на спадщину були порушені його права як власника 1/3 частини житлового будинку, право на яку було предметом розгляду цивільної справи №148/8/19, у якій судом було накладено заборону на видачу свідоцтв після смерті ОСОБА_5 , а також як спадкоємця першої черги за законом після смерті батька ОСОБА_5 . Саме тому він просить визнати недісними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 17.01.2020 державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-96 в реєстрі нотаріальних дій на імя ОСОБА_4 , за реєстровим № 1-99 в реєстрі нотаріальних дій на імя ОСОБА_7 , за реєстровим №1-101 в реєстрі нотаріальних дій на імя ОСОБА_2 та стягнути з відповідачів на його користь всі понесені судові витрати.

Позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадженняу справі 08.09.2021 (а.с. 22 Т.1).

14.06.2022 провадження у справі зупинено у звязку зі смертю відповідача ОСОБА_4 до вирішення питання процесуального правонаступництва (а.с. 31 Т.2)

19.12.2022 судом поновлено провадження у даній цивільній справі та залучено ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до участі в справі як правонаступників відповідача ОСОБА_4 (а.с. 54 Т.2).

16.01.2023 закрито підготовче провадежння у справі та призначено судове засіданні для розгляду справи по суті (а.с. 82 Т.2).

В судовому засіданні представник позивача, адвокат Дунаєв І.Б., позовні вимоги підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Пояснив, що справа №148/8/19 розглянута Тульчинським районним судом 22.12.2021 та в ній ухвалено рішення, згідно якого визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05.05.2011, видане виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради на ім`я ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 . Вказане рішення набуло законної сили, оскільки залишено в силі постановою Апеляційного суду Вінницької області від 12.12.2022. З огляду на те, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно, яке є правоустановлюючим документом, на підставі якого були видані оспорювані в даній справі свідоцтва про право на спадщину, скасовано, позивачем обрано саме такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсними оспорюваних свідоцтв. Просив позов задовольнити та стягнути на користь позивача всі судові витрати.

Відповідач та її представник, адвокат Кравець В.А., в судовому засіданні позов не визнали. Вважають, що позивачем обрано невірний спосіб захисту прав, оскільки відповідачі, як і позивач, мають право на спадщину після смерті батька ОСОБА_5 . А тому йому слід захищати своє право шляхом внесення змін до оспорюваних свідоцтв про право на спадщину, а не визнавати їх недійсними, адже і позивач, і відповідачі все одно є спадкоємцями першої черги за законом після смерті батька, просто їх частка зменшиться, а позивача збільшиться. Крім того, при розгляді позову про визнання недійсним оспорюваного правочину судом повинно вирішуватися питання про спростування презумпції правомірності правочину та має бути встановлено не лише наявність підстав, з якими закон пов`язує визнання правочину недійсним, але й чи було порушене цивільне право або інтерес особи, за захистом якого позивач звернувся до суду, яке саме право (інтерес) порушене та в чому полягає порушення. При цьому відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Просили відмовити в задоволенні позову у звязку з неналежно обраним способом захисту прав.

Відповідач ОСОБА_3 , яка є правонаступником ОСОБА_7 , в судове засідання не зявилася, про причини своєї неявки суд не повідомила, хоча про дату, час та місце судового розгляду повідомлена належним чином.

Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, державний нотаріус Тульчинської державної нотаріальної контори, належним чином повідомлена про дату, час ті місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. В матеріалах справи наявна заявазавідуючої Тульчинської державної нотаріальної конториСухомлин О.А., в якій вона просить розглянути дану справу без її присутності. Будь-яких заперечень з приводу визнання свідоцтва про право на спадщину недійним немає. (а.с. 47).

Суд вважав можливим розглянути справу у відсутность нез`явившихся учасників справи, на підставі наявних в справі доказав.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_2 та її представника, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно копії рішення Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області № 19 від 15.04.2011 "Про оформлення права приватної власності на кожного члена колишнього колгоспного двору по АДРЕСА_1 " судом встановлено, що виконком сільської ради вирішив: 1. Оформити право приватної (спільної, часткової) власності на житловий будинок, розташований за адресою: с.Михайлівка, Тульчинський району на кожного члена колишнього колгоспного двору в рівних частках за ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ; 2. Видати свідоцтво про право приватної (спільної, часткової) власності згідно п.1; 3. Тульчинському бюро технічної інвентаризації провести відповідну державну реєстрацію права власності (а.с. 6 т.1).

На підставі вищевказаного рішення виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05.05.2011 серія НОМЕР_1 , відповідно до якого за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 зареєстровано право спільної часткової власності на житловий будинок, по АДРЕСА_1 в розмірі по 1/2 частці на кожного (а.с. 7 т.1).

Ухвалою Тульчинського районного суду Вінницької області від 15.01.2019 задоволено заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у справі за його позовом до ОСОБА_4 , Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, за участі третіх осіб на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_2 та ОСОБА_7 про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно. В порядку забезпечення позову заборонено вчиняти будь-які дії щодо видачі свідоцтв про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 на нерухоме майно, а саме, на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 8 т.1).

Судом встановлено, що копія вказаної вище ухвали отримана ОСОБА_4 - 28.01.2019, ОСОБА_2 - 23.01.2019, ОСОБА_6 - 23.01.2019, Тульчинською державною нотаріальною конторою - 20.01. 2019, про що свідчать копії поштових рекомендованих повідомлень (а.с. 9-12 Т.1).

З копії листа № 945/02-14 від 26.08.2021 завідуючою Тульчинською державною нотаріальною конторою Сухомлин О.А. повідомлено ОСОБА_1 про те, що на підставі письмових заяв ОСОБА_7 , ОСОБА_7 , ОСОБА_2 , які надійшли на адресу нотаріальної контори 17.01.2020, видані свідоцтва про право на спадщину за законом 17.01.2020 за реєстровим № 1-96 на імя ОСОБА_4 ,за реєстровим № 1-99 на імя ОСОБА_7 , за реєстровим №1-101 на імя ОСОБА_2 на 1/2 частку житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13 т.1).

Згідно копії свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , виданого Виконкомом Михайлівської сільської ради Тульчинського району Вінницької області 29.08.2017, судом встанволено, що ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с.Михайлівка Тульчинського району Вінницької області (а.с. 78 т.1).

Згідно копії спадкової справи №634/2017 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 вбачається, що 05.09.2017 ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , 26.10.2017 ОСОБА_7 , а 07.09.2017 ОСОБА_1 звернулися до Тульчинської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини (а.с. 50, 51, 55, 56 Т.1).

Також з матеріалів вказаної спадкової справи судом встановлено, що державним нотаріусом Сухомлин О.А. 17.01.2020 видано свідоцтва про право на спадщину за законом, серед яких три зареєстровано в реєстрі за №1-96, №1-99, №1-101 на 1/4 частку на ім`я ОСОБА_4 , ОСОБА_7 та ОСОБА_2 на спадщину, яка складається з 1/2 частки житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 106, 107,108 т. 1).

Також судом встановлено, що 08.10.2021 ОСОБА_1 звернувся до Тульчинського РВП ГУНП у Вігнницькій області з заявою про вчинення кримінального правопорушення, а саме про невиконання ухвали Тульчинського районного суду Вінницької області від 15.01.2019 завідуючою Тульчинською державною нотаріальною конторою Сухомлин О.А. (а.с. 180, 181 т. 1).

З копії витягу з ЄРДР встановлено, що 12.10.2021 до ЄРДР внесено відомості за заявою ОСОБА_1 про кримінальне правопорушення за ч. 2 ст. 382 КК України та відкрито кримінальне провадження № 0000330 (а.с. 179 т.1).

Судом також встановлено, що рішенням Тульчинського районного суду Вінницької області від 22.12.2021 у справі №148/8/19, яке набрало законної сили 12.12.2022, задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Тульчинської міської ради про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 05.05.2011, видане виконавчим комітетом Михайлівської сільської ради на ім`я ОСОБА_4 і ОСОБА_5 на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 213 т. 1, 52 Т.2).

Виходячи з аналізу досліджених в ході судового розгляду доказів, суд констатує, що оспорювані позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на нерухоме майно, а саме 1/2 частину житлового будинку по АДРЕСА_1 були видані 17.01.2020 до розгляду цивільної справи №148/8/19, в межах якої 15.01.2019 року судом постановлено ухвалу про забезпечення позову щодо заборони видачі таких свідоцтв.

Вирішуючи питання щодо наявності чи відсутності підстав для визнання даних свідоцтв недійсними, а також щодо належності обраного способу порушеного права, суд виходить із такого.

Згідно вимог ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За приписами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно вимог ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

За приписами ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

Згідно з абз. 3 п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування, відповідано до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом.

У постанові Верховного Суду від 11.12.2019 року по справі № 414/811/17 зазначено, що порушення у зв`язку із видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб є самостійною підставою для визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним.

З аналізу наведених правових норм вбачається, що свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Іншими підставами визнання свідоцтва недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв`язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб, включення до свідоцтва майна, яке не належало спадкодавцю на момент відкриття спадщини тощо, що відповідає висновкам, викладеним у постановах Верховного Суду від 14.11.2018 року по справі № 2-1316/2227/11 (провадження № 61-12290св18) та від 14 травня 2018 року в справі № 296/10637/15-ц (провадження № 61-2448св18).

Отже, порушення у зв`язку з видачею свідоцтв про право на спадщину прав інших заінтересованих осіб (а в даному випадку такою особою є позивач) є самостійною підставою для визнання свідоцтв про право на спадщину за законом недійсними.

Особливість визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину як спеціального способу захисту спадкових прав судом зумовлена сутністю свідоцтва про право на спадщину, що за своєю правовою природою не є правочином. Як наголошено у постанові Верховного Суду від 15.10.2019 (судова справа № 916/780/18) свідоцтво про право власності на нерухоме майно лише посвідчує наявність відповідного права і не породжує, не змінює і не припиняє права та обов`язки, тобто не є правочином. Однак свідоцтво видається на підтвердження існування права, яке виникло внаслідок певного правочину, і такий посвідчуваний документ є чинним, якщо є дійсною правова підстава його видачі.

В даному випадку правовою підставою для видачі оспорюваних свідоцтв про право на спадщину за законом (правоустановлюючим документом) було свідоцтво про право власності, яке засвідчувало право спадкодавця на нерухоме майно (житловий будинок) та яке в судовому порядку визнано недійсним і скасоване. Отже, й документи, які видані на його підставі, підлягають визнанню недійсними також. Крім того, суд звертає увагу, що в разі виконання вимог ухвали суду про забезпечення позову від 15.01.2019 до ухвалення рішення у справі № 148/8/19 такі свідоцтва взагалі не мали б та не були б видані. Тому суд вважає необгрунтованими доводи відповідача ОСОБА_2 та її представника про те, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права та що його права повинні бути поновленні у спосіб внесення змін до оспорюваних свідоцтв про право на спадщину. На переконання суду, позивачем правильно обрано спосіб захисту порушеного права, яким є право співвласника майна (будинку), яке збереглося після припинення колгоспного двору, що було предметом дослідженя у справі № 148/8/19.

З огляду на викладене, суд доходить висновку про обгрунтованість позовних вимог та вважає, що позов підлягає задоволенню.

Статтею 141 ЦПК України встановлено порядок розподілу судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Як убачається з матеріалів справи, представництво інтересів позивача ОСОБА_1 здійснював адвокат Дунаєв І.Б. який діяв на підставі ордеру серії ВН № 176820 та договору про надання професійної правничої допомоги № 52/2021 від 20.10.2021 (а.с. 140, 184 т.1).

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвокатом Дунаєвим І.Б. було надано суду квитанцію №18/11 від 18.11.2021 в якій зазначено, що ним від ОСОБА_1 отримано гонорар за надання профісійної правничої допомоги по справі № 148/1564/21 в розмірі 15000 грн. ( а. с. 185 т. 1).

Суд враховує, що заявлені витрати пов`язані з розглядом цієї справи, відповідають обсягу наданих послуг та виконаних робіт, неминучими (у зв`язку із виконанням умов договору про правову допомогу), розмір останніх є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору, докази про їх неспівмірність відсутні, а тому суд вважає за можливе розподілити їх між сторонами.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Оскільки даним рішенням суду вирішено спір між сторонами і позовні вимоги позивача задоволено в повному обсязі, тому з відповідачів на користь позивача слід стягнути судові витрати, понесені позивачем у зв`язку зі сплатою судового збору в розмірі 2751,24 грн. та витрат на правничу допомогу в загальному розмірі 15000 грн. (а.с. 1 т. 1).

При цьому, враховуючи, що відповідач ОСОБА_4 померла, судові витрати підлягають розподілу між її правонаступниками, якими є ОСОБА_2 та позивач ОСОБА_1 . Отже, з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню судові витрати у такому розмірі:з ОСОБА_3 - 917,08 грн. судового збору та 5 000 грн. витрат на правову допомогу; з ОСОБА_2 - 1375, 64 грн. судового збору та 7500 грн. витрат на правову допомогу.

На підставі викладеного, ст. ст. 1216 , 1218 , 1258 , 1261, 1267, 1268, 1296, 1297, 1301 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 7, 12, 13, 76-82, 89, 141, 244, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позов задовольнити.

Визнати недісними свідоцтва про право на спадщину за законом, видані 17.01.2020 державним нотаріусом Тульчинської державної нотаріальної контори за реєстровим № 1-96 в реєстрі нотаріальних дій на імя ОСОБА_4 , за реєстровим № 1-99 в реєстрі нотаріальних дій на імя ОСОБА_7 , за реєстровим №1-101 в реєстрі нотаріальних дій на імя ОСОБА_2 .

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_3 917 грн. 08 коп. судового збору та 5 000 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнути на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 1375 грн. 64 коп. судового збору та 7500 грн. витрат на правову допомогу.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги до Вінницького апеляційного суду.

Учасники справи, яким повне рішення не було вручено у день його проголошення, мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення їм повного рішення суду.

Суддя Л.А. Штифурко