Постанова

Іменем України

23 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 824/124/22

провадження № 61-13286ав22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого судді - Ступак О. В.,

суддів: Гулейкова І. Ю., Яремка В. В.,

за участю секретаря судового засідання: Карамшука Д. О.,

учасники справи:

позивачв арбітражному спорі (стягувач) - Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка),

відповідач в арбітражному спорі (боржник) - Державне підприємство «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна),

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна) на ухвали Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року та від 20 грудня 2022 рокуу складі судді Журби С. О.,у справі за заявою Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна) про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 15 червня 2022 року у справі № 144/2021 за позовом Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна) про стягнення суми основного боргу за поставлену продукцію у розмірі 99 797,26 євро, а також 14 754,59 євро - 3 % річних і витрат зі сплати арбітражного збору та витрат на правову допомогу у сумі 2 000,00 євро; за зустрічним позовом Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна) до Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) про стягнення штрафних санкцій у розмірі 7 865,60 євро, 20 667,70 грн - 3 % річних, а також 19 185,12 грн інфляційних втрат,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст вимог заяви про скасування рішення Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України від 15 червня 2022 року

У 23 червні 2021 року Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) звернулося до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України з позовом до Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна) (далі - ДП «НАЕК «Енергоатом») про стягнення суми основного боргу за поставлену продукцію у розмірі 99 797,26 Євро, а також 14 754,59 Євро - 3 % річних і витрат зі сплати арбітражного збору та витрат на правову допомогу у сумі 2 000,00 Євро.

В обґрунтування позову зазначив, що між сторонами 02 січня 2019 року укладений контракт № 53-129-01-19-01725, згідно з яким постачальник зобов`язався в порядку і на умовах, визначених у контракті, поставити продукцію - «вимикачі елегазові 750 кВ (SF circuit breakers 750 kV) виробництва Siemens AG (Німеччина)» 9 вартістю 983 200,00 Євро, а покупець зобов`язався прийняти та сплатити вартість продукції.

Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) виконало свої зобов`язання щодо постачання продукції загальною вартістю, яка відповідає сумі контракту. Поставлена продукція була прийнята ДП «НАЕК «Енергоатом» по якості та кількості, про що свідчить успішне проходження вхідних контролів на АЕС. З огляду на це у ДП «НАЕК «Енергоатом» виникло грошове зобов`язання щодо оплати вартості поставленої продукції у строк до 07 лютого 2020 року. Проте, станом на момент звернення до арбітражного суду ДП «НАЕК «Енергоатом» частково виконав зазначене зобов`язання, сплативши із значним простроченням 883 402,74 Євро. Остаточний розрахунок у сумі 99 797,26 Євро ДП «НАЕК «Енергоатом»так і не здійснило. Враховуючи, що ДП «НАЕК «Енергоатом»не виконало грошове зобов`язання у сумі 99 797,26 Євро, позивач на підставі частини другої статі 625 ЦК України нарахував три проценти річних у загальній сумі 14 754,59 Євро.

Оскільки надіслані позивачем претензії з вимогою оплатити суму основного боргу і три проценти річних були залишені відповідачем без розгляду та задоволення, Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) звернулося до Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України (далі - МКАС при ТПП України) із позовом посилаючись на пункт 9.2 контракту, в якому сторони передбачили застосування матеріального права України.

У жовтні 2021 року ДП «НАЕК «Енергоатом» звернулося до МКАС при ТПП Україниіз зустрічним позовом до Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) про стягнення штрафних санкцій за контрактом від 02 січня 2019 року № 53-129-01-19-01725» у якій просило стягнути з компанії Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) на користь ДП «НАЕК «Енергоатом»: штрафні санкції у розмірі 7 865,60 Євро; 3 % річних у розмірі 20 667,70 грн; інфляційні втрати у розмірі 19 185,12 грн, а також витрати, які ДП «НАЕК «Енергоатом» поніс або понесе у зв`язку з арбітражним розглядом справи.

Рішенням МКАС при ТПП України від 15 червня 2022 року у справі № 144/2021 первісний позов Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) задоволено частково, стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) 98 992,00 Євро основного боргу, 14 732,12 Євро - 3 % річних, 6 082,95 Євро на відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору та 2 000,00 євро - витрат на правову допомогу, а всього 121 807,07 Євро. Провадження у справі в частині позовних вимог у сумі 827,73 євро припинено у зв`язку з відмовою компанії Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) від їх стягнення. Витрати на оплату арбітражного збору у сумі 44,11 євро віднесено за рахунок Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка).

Зустрічний позов ДП «НАЕК «Енергоатом» задоволено частково. Стягнуто з Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) на користь ДП «НАЕК «Енергоатом» 677,78 Євро - 3 % річних та 118,60 Євро на відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору, а всього 796,38 Євро. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У жовтні 2022 року ДП «НАЕК «Енергоатом» звернулося до Київського апеляційного суду із заявою про скасування рішення МКАС при ТПП України від 15 червня 2022 року у справі № 144/2021.

Свої вимоги ДП «НАЕК «Енергоатом» обґрунтовувало тим, що контрактом не обумовлено застережень про можливість передачі на розгляд МКАС при ТПП України спорів щодо виконання договорів про публічні закупівлі. Крім того, рішення МКАС при ТПП України рішення порушує публічний порядок України, оскільки загрожує безпеці та економіці України, фактично буде надано дозвіл на стягнення коштів у розмірі 121 807,07 Євро з підприємства, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держав, матиме наслідок неналежного забезпечення оплати праці працівників, можливості доведення до банкрутства, впливу на належне забезпечення безпечної експлуатації та підвищення ефективності роботи атомних електростанцій, безперебійного електропостачання суб`єктів господарювання та населення, зокрема у зимовий період, а також постійної готовності України до швидких ефективних дій у разі виникнення аварій на підприємствах атомної енергетики.

Арбітражна угода діяла до 31 грудня 2020 року, тоді як Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) звернулося до суду із позовом 23 червня 2021 року, а отже, розгляд справи арбітражем не відповідає підпункту а) пункту 1 частини другої статті 459 ЦПК України.

Посилаючись на викладене, ДП «НАЕК «Енергоатом» просило суд скасувати рішення МКАС при ТПП Українивід 15 червня 2022 року у справі № 144/2021.

Короткий зміст судових рішень апеляційного суду, ухвалених як судом першої інстанції

Ухвалою Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року у задоволенні заяви ДП «НАЕК «Енергоатом» відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд виходив із того, що за своєю правовою природою спір, який переданий сторонами у цій справі на вирішення МКАС при ТПП України, є саме цивільно-правовим спором, оскільки стосується виконання укладеного цивільно-правового договору, а не виконання договору про державні закупівлі у розумінні Закону України «Про публічні закупівлі». Подібний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі № 824/235/2018, від 23 вересня 2021 року у справі № 824/72/21. Заявник не довів, що рішення арбітражного суду впливає на суспільні, економічні та соціальні основи діяльності держави Україна, чи що оскаржуване рішення завдасть шкоди суверенітету чи безпеці держави Україна.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року заяву Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) про відшкодування витрат на правову допомогу задоволено. Стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь Universal Baltic Group OU витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 400,00 Євро.

Задовольняючи заяву, суд виходив із доведеності та обґрунтованості вимог стягувача щодо відшкодування витрат на правничу допомогу.

Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційних скарг та позиції інших учасників справи

У грудні 2022 року ДП «НАЕК «Енергоатом» подано апеляційну скаргу на ухвалу Київського апеляційної суду від 17 листопада 2022 року, в якій просить скасувати зазначене судове рішення та постановити нове рішення про задоволення заяви про скасування рішення МКАС при ТПП України, обґрунтовуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Зазначає, що судом залишено поза увагою той факт, що на виконання вимог законодавства сторони у контракті погодили строк дії контракту як єдиного цілого, зазначивши виключення, які застосовуються до окремих структурних елементів контракту. Для арбітражного застереження, як структурного невід`ємного елементу контракту сторони не передбачили виключень, арбітражна угода діяла до 31 грудня 2020 року. Отже, на момент арбітражного розгляду не існувало дійсної арбітражної угоди, яка б давала МКАС при ТПП бути компетентним судом та, відповідно, право прийняти рішення по суті спору.

В арбітражній угоді не обумовлено застережень про можливість передання на розгляд Міжнародного комерційного арбітражного суду спорів щодо виконання договорів про публічні закупівлі.

Суд не надав належної правової оцінки доводам ДП НАЕК «Енергоатом» про те, що рішення суперечить публічному порядку України.

У січні 2023 року ДП «НАЕК «Енергоатом» подано апеляційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року, в якій просить скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні заяви. У скарзі зазначає, що судом при визначенні розміру витрат на професійну правову допомогу не враховано обставини, які стосуються необхідності та неминучості адвокатських трат, з огляду на недоведеність стягувачем стосовно відсутності штатних юристів, які б могли здійснювати його представництво.

Витрати на професійну правничу допомогу хоч і відносяться до судових витрат, але вони не були обов`язковими та неминучими у цій справі, це був вибір стягувача, а тому, ці витрати стягувач намагається реалізувати за рахунок боржника (відповідача), що порушує принцип справедливості судового рішення, оскільки покладення таких витрат може призвести до покладення на боржника необґрунтованих згідно із законом судових витрат.

У зв`язку з військовою агресією боржником втрачено виробничі потужності, що забезпечували майже половину його доходу від реалізації електроенергії. Поряд з цим, ДП «НАЕК «Енергоатом» продовжує нести витрати з утримання об`єктів і персоналу (заробітна плата персоналу, матеріальне забезпечення невідкладних потреб безпечної експлуатації об`єктів тощо), не одержуючи від діяльності відокремлених підрозділів жодного доходу. Зазначені втрати виробничих потужностей вкрай негативно вплинули на фінансовий стан боржника.

31 січня 2023 року представник Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) - адвокат Адвокатського об`єднання «Юридичної фірми «Копусь і Муляр» - Муляр Є. Г. подав відзив на апеляційну скаргу ДП «НАЕК «Енергоатом», подану на ухвалу Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022 року. У відзиві представник Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) попередньо заявив розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу у розмірі 400 Євро.

03 лютого 2023 року представник Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) - адвокат Адвокатського об`єднання «Юридичної фірми «Копусь і Муляр» - Хомин О. М. подала до суду відзив на апеляційну скаргу ДП «НАЕК «Енергоатом», подану на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року.

Позиція осіб, які брали участь у розгляді справи.

Представник ДП «НАЕК «Енергоатом» - Мітічкін А. С. у судовому засіданні підтримав апеляційні скарги та просив їх задовольнити з підстав, зазначених у скаргах.

Представник Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) - адвокат Копусь А. А. просив у задоволенні апеляційних скарг ДП «НАЕК «Енергоатом» відмовити.

Позиція Верховного Суду як суду апеляційної інстанції щодо законності ухвали про відмову у задоволенні заяви про скасування рішення МКАС при ТПП України від 15 червня 2022 року у справі № 144/2021

Частиною другою статті 24 ЦПК Українипередбачено, що Верховний Суд переглядає в апеляційному порядку судові рішення апеляційних судів, ухвалені ними як судами першої інстанції.

Зазначене кореспондується із положенням частини другої статті 351 ЦПК України, якою врегульовано перелік судів апеляційної інстанції.

Частиною першою статті 367 ЦПК Українивизначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, які з`явилися у судове засідання, перевіривши доводи апеляційних скарг, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки їх ухвалено з додержанням норм процесуального права.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

02 січня 2019 року між ДП «НАЕК «Енергоатом» та Universal Baltic Group OU укладений контракт № 53-129-01-19-01725, згідно з яким постачальник зобов`язався в порядку і на умовах, визначених у контракті, поставити продукцію - «вимикачі елегазові 750 кВ (SF circuit breakers 750 kV) виробництва Siemens AG (Німеччина)» 9 вартістю 983 200,00 Євро, а покупець зобов`язався прийняти та сплатити вартість продукції.

Рішенням МКАС при ТПП України від 15 червня 2022 року у справі № 144/2021 первісний позов Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) задоволено частково, стягнуто з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) 98 992,00 Євро основного боргу, 14 732,12 Євро - 3 % річних, 6 082,95 Євро на відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору та 2 000,00 євро - витрат на правову допомогу, а всього 121 807,07 Євро. Провадження у справі в частині позовних вимог у сумі 827,73 євро припинено у зв`язку з відмовою компанії Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) від їх стягнення. Витрати на оплату арбітражного збору у сумі 44,11 євро віднесено за рахунок Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка).

Зустрічний позов ДП «НАЕК «Енергоатом» задоволено частково. Стягнуто з Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) на користь ДП «НАЕК «Енергоатом» 677,78 Євро - 3 % річних та 118,60 Євро на відшкодування витрат зі сплати арбітражного збору, а всього 796,38 Євро. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд як суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права

Частиною першою статті 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до частин першої, третьої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Встановлено, що оскаржуване судове рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Щодо підстав оскарження рішення арбітражного суду

Відповідно до частин першої, другої, четвертої статті 454 ЦПК України сторони мають право звернутися до суду із заявою про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу. Рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути оспорено в порядку, передбаченому цим розділом, якщо місце арбітражу знаходиться на території України. Заява про скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу подається до апеляційного загального суду за місцезнаходженням арбітражу.

Частиною першою статті 459 ЦПК України передбачено, що рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасоване судом лише у випадках, передбачених цією статтею, якщо інше не передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або Законом України «Про міжнародний комерційний арбітраж».

Відповідно до частини другої статті 459 ЦПК України, яка узгоджується із частиною другою статті 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасовано у разі, якщо: 1) сторона, що подала заяву про скасування, надасть докази того, що: а) одна із сторін в арбітражній угоді була недієздатною; або ця угода є недійсною за законом, якому сторони цю угоду підпорядкували, а в разі відсутності такої вказівки - за законом України; або б) її не було належним чином повідомлено про призначення арбітра чи про арбітражний розгляд або з інших поважних причин вона не могла подати свої пояснення; або в) рішення винесено щодо не передбаченого арбітражною угодою спору або такого, що не підпадає під її умови, або містить постанови з питань, що виходять за межі арбітражної угоди, проте якщо постанови з питань, які охоплюються арбітражною угодою, можуть бути відокремлені від тих, що не охоплюються такою угодою, то може бути скасована тільки та частина арбітражного рішення, яка містить постанови з питань, що не охоплюються арбітражною угодою; або г) склад міжнародного комерційного арбітражу або арбітражна процедура не відповідали угоді сторін, якщо тільки така угода не суперечить закону, від якого сторони не можуть відступати, або, за відсутності такої угоди, не відповідали закону; 2) суд визначить, що: а) відповідно до закону спір, з огляду на його предмет, не може бути переданий на вирішення міжнародного комерційного арбітражу; або б) арбітражне рішення суперечить публічному порядку України.

Тлумачення статті 459 ЦПК України свідчить, що тягар доведення наявності підстав для скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу покладається на сторону, яка звертається із заявою про скасування такого рішення.

Державні суди і міжнародний комерційний арбітраж як юрисдикційні форми захисту цивільних прав є незалежними один від одного. Передумовою цього є визнання обов`язковості арбітражної угоди (стаття 3 Нью-Йоркської Конвенції 1958 року, стаття 5 Конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж, статті 7 і 8 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», пункт 6 частини першої статті 257 ЦПК України).

Водночас арбітражний розгляд справи як інститут приватного вирішення спору не виключає взаємодії із державними судами. Згідно із законодавством України державні суди виконують щодо міжнародного комерційного арбітражу дві функції: функцію сприяння і функцію контролю. Остання передбачає, у тому числі перевірку законності арбітражного рішення, що здійснюється під час розгляду заяви про скасування арбітражного рішення або про визнання і надання дозволу на виконання арбітражного рішення.

Рішення національного суду про скасування арбітражного рішення може бути винесено лише за наявності (доведеності) однієї з підстав, передбачених частиною другою статті 34 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж», частиною другою статті 459 ЦПК України. Отже, законодавство України, допускаючи оспорювання рішення міжнародного комерційного арбітражу шляхом подання заяви про його скасування, визначає вичерпний перелік підстав, за наявності однієї з яких арбітражне рішення може бути скасоване.

Згідно зі статтею 5 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» з питань, що регулюються цим Законом, ніяке судове втручання не повинно мати місця, крім як у випадках, коли воно передбачено в цьому Законі.

Таким чином, під час розгляду справ про скасування рішень міжнародного комерційного арбітражу, повноваження національного суду є обмеженими, оскільки національний суд не має повноважень з перегляду рішень міжнародного комерційного арбітражу по суті вирішення спору, вдаватися в його повну перевірку чи переоцінку.

Щодо компетенції МКАС при ТПП України

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» - будь-який арбітраж (третейський суд) незалежно від того, чи утворюється він спеціально для розгляду окремої справи, чи здійснюється постійно діючою арбітражною установою, зокрема Міжнародним комерційним арбітражним судом або Морською арбітражною комісією при Торгово-промисловій палаті України.

Відповідно до частини першої статті 20 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» сторони можуть на свій розсуд домовитись про місце арбітражу. У разі відсутності такої домовленості місце арбітражу визначається третейським судом з урахуванням обставин справи, включаючи фактор зручності для сторін.

Згідно з положеннями статті 16 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» питання про компетенцію Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті України у кожній конкретній справі вирішує склад арбітражного суду, який розглядає спір (The principle of «competence-competence»).

Отже, на практиці наведений принцип реалізується таким чином, що сам арбітражний суд має тлумачити зміст арбітражної угоди з метою визначення наявності чи відсутності у нього (суду) компетенції на розгляд конкретної справи.

У пункті 9.2 розділу ІХ контракту визначено, що усі не врегульовані за контрактом спори передаються заінтересованою стороною на розгляд до МКАС при ТПП України у відповідності до Регламенту даного суду з дотриманням претензійного порядку врегулювання спору. Місцезнаходження арбітражного суду - м. Київ, Україна. Право, що підлягає застосуванню - матеріальне право України.

Відповідно до пункту 9.4 контракту рішення арбітражного суду є остаточним та обов`язковим для виконання сторонами контракту.

Тобто сторони у письмовій формі висловили арбітражне застереження, відповідно до якого будь-який спір, розбіжності або вимога щодо контракту підлягають розгляду у Міжнародному комерційному арбітражному суді при Торгово-промисловій палаті України відповідно до його Регламенту. Також сторони узгодили місце проведення засідання складу арбітражного суду та мову арбітражного розгляду.

Доводи апеляційної скарги про те, що комерційний арбітражний суд розглянув справу за відсутності компетенції та дійсного волевиявлення сторін на такий розгляд, оскільки після закінчення 31 грудня 2020 року строку дії укладеного між сторонами контракту арбітражне застереження, яке міститься у розділі ІХ цього контракту, також припинило свою дію, є безпідставними та необґрунтованими з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 7 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» арбітражна угода - це угода сторін про передачу до арбітражу всіх або певних спорів, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-якими конкретними правовідносинами, незалежно від того, чи мають вони договірний характер чи ні. Арбітражна угода може бути укладена у вигляді арбітражного застереження в контракті або у вигляді окремої угоди.

Відповідно до статті ІІ Нью-Йоркської Конвенції 1958 року, яка набула чинності для України 10 січня 1961 року, кожна Договірна Держава визнає письмову угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які спори, які виникли або можуть виникнути між ними в зв`язку з будь-яким конкретним договірним чи іншим правовідношенням, об`єкт якого може бути предметом арбітражного розгляду.

Нью-Йоркська конвенція закріплює підхід здійснення примусового виконання арбітражних рішень і арбітражних угод, який ґрунтується на презумпції дійсності та автономності арбітражних угод, формальної і матеріально-правової (частина перша статті II Конвенції). Ця презумпція дійсності може бути спростована лише за обмеженим переліком підстав. Принцип автономності арбітражної угоди (separabiliti) свідчить, по-перше, що дійсність основного договору в принципі не впливає на дійсність включеної до нього арбітражної угоди і, по-друге, основний договір і арбітражна угода можуть бути підпорядковані різним законам. Така автономність арбітражної угоди дає можливість сторонам спірних правовідносин мати гарантію, що спір буде розглянуто у будь-якому випадку саме арбітражем, оскільки наявність арбітражного застереження унеможливлює звернення до державних судових установ.

За змістом Конвенції кожна договірна держава визнає арбітражну угоду, за якою сторони зобов`язуються передавати до арбітражу всі або будь-які суперечки, які виникають або можуть виникнути між ними у зв`язку з якими-небудь конкретними договірними або іншими правовідносинами, об`єкт яких може бути предметом арбітражного розгляду. Зазначений обов`язок визнання арбітражної угоди вимагає від суду також тлумачити будь-які неточності в тексті арбітражної угоди та розглядати сумніви щодо її дійсності, чинності та виконуваності на користь її дійсності, чинності та виконуваності (принцип імунітету та автономії арбітражної угоди).

Подібні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 03 березня 2020 року у справі № 920/241/19.

Отже, закінчення строку дії укладеного між сторонами контракту не впливає на дійсність, чинність та виконуваність включеної до нього арбітражної угоди у вигляді арбітражного застереження.

Відповідно до частин другої, третьої статті 5 Регламенту МКАС при ТПП України, заява про відсутність у Міжнародного комерційного арбітражного суду компетенції може бути зроблена не пізніше подання заперечень щодо позову. Призначення стороною арбітра або її участь у призначенні арбітра не позбавляє сторону права зробити таку заяву. Заява про те, що Міжнародний комерційний арбітражний суд перевищує межі своєї компетенції, повинна бути зроблена відразу ж як тільки питання, яке, на думку сторони, виходить за ці межі, буде поставлене у ході арбітражного розгляду. Склад арбітражного суду може у будь-якому з цих випадків прийняти до розгляду заяву, зроблену пізніше, якщо визнає затримку виправданою. Розглядаючи заяву про відсутність компетенції, у тому числі таку, яка ґрунтується на недійсності арбітражної угоди або неможливості її виконання, або втрати нею чинності, склад арбітражного суду аналізує і оцінює положення арбітражної угоди з урахуванням поданих сторонами доказів.

Відповідно до частини першої статті 16 Закону України «Про міжнародний комерційний арбітраж» третейський суд може сам прийняти постанову про свою компетенцію, в тому числі стосовно будь-яких заперечень щодо наявності або дійсності арбітражної угоди. З цією метою арбітражне застереження, що є частиною договору, повинно трактуватися як угода, що не залежить від інших умов договору. Винесення третейським судом рішення про недійсність договору не тягне за собою в силу закону недійсність арбітражного застереження.

Протягом розгляду справи № 144/2021 ДП «НАЕК «Енергоатом» не заперечувало наявність відповідної компетенції комерційного арбітражного суду, а навпаки, звернулося до суду із зустрічним позовом, який задоволено частково, та, відстоюючи свою правову позицію по суті спору, подавало відповідні процесуальні документи, чим фактично визнало чинність арбітражного застереження.

Таким чином, апеляційний суд, як суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ДП «НАЕК «Енергоатом» не оспорювало дійсність арбітражної угоди, контракт, який містить арбітражне застереження, недійсним не визнавався. Отже, посилання заявника на припинення дії арбітражного застереження на увагу не заслуговують.

Таким чином, безпідставними є доводи апеляційної скарги про відсутність у комерційного арбітражного суду компетенції на розгляд цього спору.

Щодо арбітрабельності спору

У статті 2 Європейської конвенції про зовнішньоторговельний арбітраж 1961 року, ратифікованої указом Президії Верховної Ради Української РСР від 25 січня 1963 року, передбачено, що юридичні особи, які за застосованим до них національним законом розглядаються як юридичні особи публічного права, мають право укладати арбітражні угоди.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 22 ГПК України спір, який відноситься до юрисдикції господарського суду, може бути переданий сторонами на вирішення третейського суду або міжнародного комерційного арбітражу, крім спорів про визнання недійсними актів, спорів про державну реєстрацію або облік прав на нерухоме майно, прав інтелектуальної власності, прав на фінансові інструменти, а також спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої цієї статті.

За змістом абзацу другого частини другої статті 22 ГПК України цивільно-правові аспекти спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі, можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.

Закон України «Про міжнародний комерційний арбітраж» не містить прямої заборони щодо передачі на розгляд міжнародного комерційного арбітражу спорів, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов`язаних із задоволенням державних потреб.

При розмежуванні цивільно-правових (приватно-правових) та публічно-правових аспектів спорів визначальним є характер правовідносин між сторонами, якими в першому випадку є рівноправність сторін договору та їх статусу у таких відносинах, а в іншому - наявність в однієї із сторін договору публічних управлінських функцій.

Згідно з частиною першою статті 41 Закону України «Про публічні закупівлі» договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом. Ці особливості випливають з мети Закону, якою є забезпечення ефективного та прозорого здійснення закупівель, створення конкурентного середовища у сфері публічних закупівель, запобігання проявам корупції у цій сфері, розвиток добросовісної конкуренції.

За змістом Закону України «Про публічні закупівлі» публічно-правовими є відносини з державного регулювання, контролю у сфері закупівель та громадського контролю, визначення загальних умов здійснення закупівель, їх видів, порядку проведення закупівель та процедур торгів, переговорних процедур, звітності про результати проведення закупівлі тощо.

На відміну від спорів, що виникають при укладанні, зміні, розірванні та виконанні договорів про публічні закупівлі з урахуванням частини другої статті 22 ГПК України, які мають публічно-правові аспекти і які підлягають розгляду лише у порядку господарського судочинства, цивільно-правові аспекти таких спорів можуть бути передані на вирішення міжнародного комерційного арбітражу.

Аналіз вказаних положень закону свідчить про те, що застосований законодавцем термін «цивільно-правові аспекти спорів» за своїм смисловим значенням та переслідуваною законодавцем метою по суті є різновидом саме цивільно-правового спору, який у розглядуваному випадку виник на стадії виконання стороною договірного обов`язку зі сплати коштів за надані послуги.

Питання правових наслідків порушення зобов`язання, відповідальності за порушення зобов`язання врегульовані главою 51 розділу 1 книги п`ятої ЦК України.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що за своєю правовою природою спір, який переданий сторонами у справі на вирішення комерційного арбітражного суду, є цивільно-правовим, оскільки стосується виконання укладеного цивільно-правового договору, а не виконання договору про закупівлі в розумінні Закону України «Про публічні закупівлі».

Отже, доводи апеляційної скарги про те, що національним законодавством передбачена заборона передачі на розгляд міжнародного арбітражного суду спору, який виник між Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) та ДП «НАЕК «Енергоатом», є безпідставними та спростовуються висновками суду.

Подібні за змістом правові висновки містяться у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2020 року у справі № 824/235/2018, від 15 вересня 2022 року у справі № 824/294/21, від 29 вересня 2022 року у справі № 824/15/22, від 10 листопада 2022 року у справі № 824/58/22, від 08 грудня 2022 року у справі № № 824/65/22, № 824/45/22.

Щодо доводів апеляційної скарги про порушення публічного порядку

Відповідно до підпункту «б» пункту 2 частини другої статті 459 ЦПК України рішення міжнародного комерційного арбітражу може бути скасовано у разі, якщо суд визначить, що арбітражне рішення суперечить публічному порядку України.

Доводи апеляційної скарги про те, що виконання рішення МКАС при ТПП України від 15 червня 2022 року у справі № 144/2021 за позовом Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка)до ДП «НАЕК «Енергоатом» порушить публічний порядок України, так як з державного підприємства, яке має стратегічне значення для економіки і національної безпеки держави, будуть стягнуті значні грошові кошти, що негативно вплине як на забезпечення надійності та ефективності роботи атомних електростанцій, так і на енергетичну галузь в цілому, є безпідставними з огляду на таке.

Публічний порядок будь-якої країни включає фундаментальні принципи і засади правосуддя, моралі, які держава бажає захистити навіть тоді, коли це не має прямого стосунку до самої держави; правила, які забезпечують фундаментальні політичні, соціальні та економічні інтереси держави (правила про публічний порядок); обов`язок держави з дотримання своїх зобов`язань перед іншими державами та міжнародними організаціями. Це ті незмінні принципи, які виражають стабільність міжнародної системи, у тому числі суверенітет держави, невтручання у внутрішні справи держав, забезпечення територіальної цілісності тощо.

Застереження про порушення публічного порядку як підстава для скасування рішення міжнародного комерційного арбітражу є механізмом, який закріплює пріоритет державних інтересів над приватними, охороняє суспільні відносини від негативних впливів на них. Тобто правова концепція публічного порядку існує для того, щоб захистити державу від іноземних арбітражних рішень, які порушують діючі в державі фундаментальні принципи справедливості і правосуддя. Ці положення покликані встановити правовий бар`єр на шляху рішень, ухвалених всупереч фундаментальним процесуальним і матеріально-правовим принципам, на яких тримається публічний порядок.

Згідно з частиною першою статті 47 Закону України «Про міжнародне приватне право» право, що застосовується до договору згідно з положеннями цього розділу, охоплює дійсність договору, тлумачення договору, права та обов`язки сторін, виконання договору, наслідки невиконання або неналежного виконання договору, припинення договору, наслідки недійсності договору, відступлення права вимоги та переведення боргу згідно з договором.

Застереження про публічний порядок у загальному вигляді сформульоване у міжнародних конвенціях. Зокрема, у статті 6 Конвенції ООН про право, що застосовується до міжнародної купівлі-продажу товарів, від 15 червня 1995 року встановлено, що в кожній із держав, які домовляються, застосування права, визначеного цією Конвенцією, може бути виключено з мотивів публічного порядку. Таке ж правило встановлене у статті 18 Конвенції ООН про право, що застосовується до договорів міжнародної купівлі-продажу товарів від 22 грудня 1986 року.

Основною метою застереження про публічний порядок у міжнародному праві є вирішення правових колізій різних країн.

Об`єктом застереження про публічний порядок є міжнародні приватноправові відносини, а предметом - незастосування іноземного права, яке обране для регулювання цивільно-правових відносин з іноземним елементом, якщо його застосування порушує публічний порядок держави. У цьому разі застереження про публічний порядок врегульовує самостійну сферу суспільних відносин, яка не залежить від сфери міждержавних відносин.

Стаття 627 ЦК України визначає, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

З огляду на зазначене рішенням МКАС при ТПП від 15 червня 2022 року у справі № 144/2021 вирішено питання про стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) грошових коштів у зв`язку з невиконанням умов контракту, підписаного та погодженого сторонами, який є чинним та не визнавався недійсним у судовому порядку, а отже, є обов`язковим для сторін.

Рішення комерційного арбітражного суду не створює для боржника обов`язку сплатити за щось протизаконне, не свідчить про порушення бюджетного законодавства.Рішення стосується порядку виконання зобов`язань, які виникли між учасниками цієї справи на підставі укладеного ними контракту у сфері господарських правовідносин.

Обставини, встановлені рішенням МКАС при ТПП України не стосуються суспільних, економічних та соціальних основ Держави України, вказане рішення ухвалено у спорі, передбаченому арбітражною угодою, та виключно щодо боржника як окремої юридичної особи та самостійного учасника господарського обороту, тому виконання зазначеного рішення не суперечить публічному порядку України, її незалежності, цілісності, самостійності та недоторканості, конституційним правам, свободам, гарантіям, що спростовує доводи апеляційної скарги у цій частині.

Факт військової агресії проти України підтверджено низкою документів міжнародних організацій та актами внутрішнього законодавства України. Водночас, матеріали справи не містять і боржником не надано доказів на підтвердження того, що арбітражним рішенням стягнуто заборгованість на користь юридичної особи з іноземними інвестиціями чи іноземного підприємства держави-агресора або що фактичним набувачем виплат, вимог та доходів в результаті примусового виконання вказаного рішення буде юридична особа - країни агресора.

Даних про те, що Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) пов`язана із державою-агресором або її громадянами матеріали справи не містять та заявником таких обставин не доведено.

Щодо ухвали суду про відшкодування витрат на правничу допомогу

У статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які необхідно застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, у тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною другою статті 141 ЦПК України встановлено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто у ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19), де Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постановах від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

Розглядаючи заяву сторони судового процесу про компенсацію понесених нею витрат на професійну правничу допомогу, суду належить дослідити та оцінити додані до заяви документи на предмет належності, допустимості та достовірності відображеної у них інформації.

Відповідно до статей 1, 26, 27, 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, за яким, зокрема, клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

У статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування іншою стороною витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу зменшення відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частини перша та третя статті 81 ЦПК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що суд має право у своєму судовому рішенні вказувати про стягнення грошової суми в іноземній валюті, у якій і підлягає тоді його виконання (див., наприклад, постанови Великої Плати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц, від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц та у справі № 464/3790/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі № 723/304/16-ц).

Ухвалюючи додаткове рішення, суд встановив, що Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка)понесла витрати на правову допомогу, які пов`язані із розглядом справи в Київському апеляційному суді, у розмірі 400,00 Євро.

На підтвердження розміру таких витрат представник Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка)надав суду договір про надання правової допомоги від 30 березня 2021 року № KMLF/22/2021; копію рахунку від 11 листопада 2022 року № 22/2021/5 на суму 400 Євро; копію банківської виписки від 14 листопада 2022 року.

У зв`язку з цим суд вважав, що вказані докази підтверджують факт понесення Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 400,00 Євро.

Заперечуючи проти заяви про відшкодування витрат на правничу допомогу, ДП «НАЕК «Енергоатом» зазначив, що розмір витрат на професійну правничу допомогу заявлений представником Universal Baltic Group OU (Естонська Республіка) не відповідає складності справи, обсягу наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, та не є співмірним ані з ціною позову, ані з розміром коштів, стягнутих на користь позивача за рішенням МКАС при ТПП.

Водночас Верховний Суд погоджується з висновками суду про наявність підстав для стягнення з ДП «НАЕК «Енергоатом» на користь Universal Baltic Group OU витрат на професійну правничу допомогу.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, зазначений розмір витрат на професійну правничу допомогу відповідатиме критерію реальності наданих адвокатських послуг, розумності їхнього розміру, конкретним обставинам справи, з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони.

Оскільки оскаржувані судові рішення апеляційного суду, як суду першої інстанції підлягають залишенню без змін, тому доводи апеляційної скарги ДП «НАЕК «Енергоатом» про стягнення судових витрат на увагу не заслуговують, так як Верховний Суд, як суд апеляційної інстанції, у цій частині розподіл судових витрат не здійснює.

Згідно зі статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи апеляційних скарг не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому відсутні підстави для їх задоволення.

Керуючись статтями 24, 259, 351, 367, 368, 374, 375, 381-384, 469 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційні скарги Державного підприємства «Національна атомна енергогенеруюча компанія «Енергоатом» (Україна) залишити без задоволення.

Ухвали Київського апеляційного суду від 17 листопада 2022року та від 20 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ступак

Судді:І. Ю. Гулейков
В. В. Яремко