Справа № 308/8598/22
П О С Т А Н О В А

іменем України

13 березня 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді - доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Кондора Р. Ю.,

за участю секретаря судового засідання Зубашкова М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції справу за заявою ОСОБА_1 , де заінтересованою особою є Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про встановлення факту, що має юридичне значення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Гончаренко Антон Юрійович, на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 липня 2022 року, повне судове рішення складено 20.07.2022, ухвалене суддею Данком В. Й.,

у с т а н о в и в:

У липні 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник - адвокат Гончаренко А.Ю., звернулася до суду з заявою, де заінтересованою особою є Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ), про встановлення факту, що має юридичне значення.

Заяву обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік ОСОБА_2 помер удома за місцем свого проживання на тимчасово окупованій російськими військами території у с. Микільське Крамоторського району Донецької області. Зважаючи на те, що ця територія є окупованою і дотепер, а тому вона не може отримати свідоцтво про смерть свого чоловіка ОСОБА_2 .

Зазначала, що її чоловік був на пенсії, мав хворе серце і перебував на обліку в сільській лікарні з діагнозом «ішемічна хвороба серця», а після перенесеного у 2021 році захворювання на коронавірус його стан здоров`я ще погіршився.

Зважаючи на те, що сільська лікарня згоріла і з медичного персоналу лікарні залишилась тільки медсестра ОСОБА_3 , яка не мала печатки, а російські військові заборонили пересуватися по селу, тому вона вирішила поховати свого чоловіка без будь-яких документів. Вона домовилась у монастирі, що розташований у селі, про труну та місце на цвинтарі і 09.04.2022 її сусіди ОСОБА_4 і ОСОБА_5 допомогли завантажити тіло померлого ОСОБА_2 на причіп мотоблоку, яким її чоловіка відвезли на цвинтар. Там інші її знайомі вже викопали могилу, допомогли покласти тіло до труни та швидко поховали померлого. Про поховання її чоловіка настоятельниця монастиря видала їй довідку.

Стверджувала, що вона зверталася до органу ДРАЦС про вчинення реєстраційних дії щодо смерті ОСОБА_2 , однак їй було повідомлено про те, що свідоцтво про смерть може бути видано лише за наявності медичних документів про смерть або за рішенням суду. За таких обставин уважає, що факт смерті її чоловіка можливо встановити лише у судовому порядку.

Зауважувала і те, що значимість для неї установлення цього юридичного факту зумовлена необхідністю державної реєстрації смерті її чоловіка, подальшого оформлення спадкових прав, отримання допомоги на поховання та інших соціальних виплат.

Посилаючись на наведені вище обставини просила суд установити факт, що має юридичне значення, а саме факт смерті її чоловіка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , громадянина України, місце народження: Україна м. Донецьк, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Микільське Краматорського району Донецької області, у віці 67 років, причина смерті: «ішемічна хвороба серця». На час смерті ОСОБА_2 був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 липня 2022 року у задоволенні цієї заяви ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням місцевого суду ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Гончаренко А.Ю., подала на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через порушення судом норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Скаргу мотивувала тим, що судом першої інстанції безпідставно зроблено посилання на Указ Президента України № 32/2019 від 07.02.2019, в якому с. Микільське на час і місце смерті її чоловіка не входило до переліку населених пунктів, які тимчасово окуповані, оскільки зміни до цього указу взагалі не вносилася з 2019 року, а с. Микільське було окуповано вже після повномасштабного вторгнення російською федерацією 24.02.2022, а тому це унеможливлювало нею зібрати відповідні докази на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 .

Зазначала і те, що судом необґрунтовано констатовано, що довідка № 23 від 19.04.2022 настоятельниці монастиря про смерть і поховання її чоловіка не є належним доказом у справі.

З огляду на наведене просила оскаржене рішення суду скасувати та прийняти нове судове рішення, яким її заяву задовольнити.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу заявниці ОСОБА_1 заінтересована особа відділ ДРАЦС у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) не скористався.

У судовому засіданні апелянтка ОСОБА_1 та її представник адвокат Гончаренко А.Ю. в режимі відеоконференції апеляційну скаргу підтримали з підстав наведених у ній, просили таку задовольнити, оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився повторно, хоча про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, клопотань про відкладення розгляду справи не подавав, а тому його неявка, на переконання колегії суддів та відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення ОСОБА_1 та її представника адвоката Гончеренка А.Ю., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 місцевий суд виходив із того, що: 1) с. Микільське Волноваського району (теперішній Краматорський район) Донецької області на момент смерті ОСОБА_2 не було тимчасово окупованою територією, відповідно до Указу Президента України №32/2019 від 07.02.2019 «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях», а відтак це не перешкоджало заявниці зібрати докази на підтвердження факту смерті її чоловіка; 2) довідка № 23 від 19.04.2022, яка видана настоятельницею Свято-Миколаївського жіночого монастиря, не є належним доказом на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 ; 3) заявницею не надано суду жодних доказів на підтвердження факту смерті її чоловіка у певний час, у певному місці та за певних обставин, оскільки в матеріалах справи є відсутніми довідка про захоронення, дозвіл на поховання чи витяг із книги реєстрації поховання померлих тощо.

Проте колегія суддів із такими висновками суду першої інстанції погодитися не може, оскільки до таких місцевий суд дійшов із неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Судом установлено, що заявниця ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували між собою в зареєстрованому шлюбі, що стверджується відповідними відмітками в їх паспортах громадян України та свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_2 від 02.11.1997 (а.с.11,14,21).

Із матеріалів справи також убачається, що зареєстрованим місцем проживання заявниці ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було с. Микільське Волноваського району (теперішній Краматорський район) Донецької області (а.с.11,14).

Із посвідчення серії НОМЕР_3 від 29.09.2005 видно, що ОСОБА_2 перебував на обліку пенсійного органу у Волноваському районі Донецької області як отримувач пенсії за віком (а.с.26).

Як убачається з довідки № 23 від 19.04.2022, виданої настоятельницею Свято-Успенського Миколаївського жіночого монастиря с. Микільське, мешканець цього села ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , ймовірно від сердечної недостатності, та був похований 09 квітня 2022 року на сільському кладовищі (а.с.20).

Відділом ДРАЦС у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті ОСОБА_2 , яким помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , із підстави не надання до заяви ОСОБА_1 установленого законодавством документа, який є підставою для державної реєстрації смерті /відмова від 06.07.2022 № 872/24.15-25/ (а.с.39).

Із пояснень заявниці ОСОБА_1 , наданих безпосередньо у судовому засіданні апеляційного суду, вбачається, що її чоловік ОСОБА_2 мав хворе серце і перебував на обліку в сільській лікарні з діагнозом «ішемічна хвороба серця», а після перенесеної у 2021 році хвороби на коронавірус його здоров`я ще більше погіршилося. Через хвилювання за бойові дії на території с. Микільське, де вони разом проживали, стан здоров`я її чоловіка зовсім погіршився і він ІНФОРМАЦІЯ_3 помер удома від серцевої хвороби. На час смерті ОСОБА_2 і дотепер с. Микільське є тимчасово окупованим російськими військами, лікарня згоріла і будь-які державні органи влади України там не працюють, а тому вона не мала можливості отримати свідоцтво про смерть свого чоловіка. Вона була домовилася у монастирі про труну і місце поховання на цвинтарі чоловіка та 09.04.2022 її сусіди ОСОБА_4 , ОСОБА_5 допомогли їй поховати ОСОБА_2 . Зазначала, що встановлення факту смерті її чоловіка потрібно їй для державної реєстрації його смерті та подальшого оформлення спадкових прав, отримання допомоги на поховання й інших соціальних виплат.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції в режимі відеоконфкеренції свідок ОСОБА_4 ствердила, що вона та її чоловік ОСОБА_5 проживали по сусідству з сім`єю ОСОБА_6 . 07 квітня 2022 року вранці побачили ОСОБА_1 у чорній хустці, яка повідомила їм те, що вночі помер її чоловік ОСОБА_2 . Вони запропонували ОСОБА_1 свою допомогу у похованні, допомогли помити її чоловіка, одягнути та відвезли його до храму, де заявниці видали довідку про смерть чоловіка, якого поховали на цвинтарі.

Аналогічні пояснення надав у судовому засіданні апеляційного суду в режимі відеоконференції свідок ОСОБА_5 .

Згідно з ч. 2 ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» окремі території України, що входять до складу Донецької та Луганської областей, є окупованими російською федерацією (у тому числі окупаційною адміністрацією російської федерації) починаючи з 07 квітня 2014 року.

Постановою Кабінету Міністрів України від 06.12.2022 № 1364 «Деякі питання формування переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією» установлено, що перелік територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затверджується Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій за погодженням з Міністерством оборони з урахуванням пропозицій відповідних обласних, Київської міської військових адміністрацій.

Відповідно до пункту 2 розділу ІІ наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 № 309 «Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією», погодженого Міністром оборони України, зареєстрованого в Мін`юсті від 23.12.2022 за № 1668/39004, с. Микіліське Волноваського району Донецької області є тимчасово окупованим російською федерацією з 11 березня 2022 року.

За таких обставин, на переконання колегії суддів, є безпідставним посилання місцевого суду на Указ Президента України №32/2019 від 07.02.2019 «Про межі та перелік районів, міст, селищ і сіл, частин їх територій, тимчасово окупованих у Донецькій та Луганській областях», оскільки відповідні зміни до цього указу не вносилися із дати його прийняття ще у 2019 році, хоча 24.02.2022 відбулося повномасштабне вторгнення військ рф на територію України і після 24.02.2022 також було тимчасово окуповано деякі частини території України, з-поміж яких і с. Микільське, в якому проживав і помер ОСОБА_2 .

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Справи окремого провадження розглядаються судом із додержанням загальних правил, установлених ЦПК України, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду (ч. 3 ст. 294 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України регламентовано, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Особливості провадження у справах про встановлення факту, зокрема смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України визначено ст. 317 ЦПК України, де відповідно до абзацу 2 частини першої заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника, а на час звернення до суду заявниці ОСОБА_7 /в попередній редакції ст. 317 ЦПК України/ - до суду за межами такої тимчасово окупованої території України.

Частинами третьою, четвертою ст. 49 ЦК України врегульовано, що державній реєстрації підлягають, зокрема смерть фізичної особи. Реєстрація актів цивільного стану провадиться відповідно до закону. Смерть фізичної особи підлягає обов`язковому внесенню до Державного реєстру актів цивільного стану громадян в органах юстиції в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Підставою для встановлення факту смерті є підтверджені доказами обставини, які достовірно свідчать про смерть громадянина в певний час і за певних обставин.

Статтею 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.

Установлення факту смерті особи має значення для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявника та рішення суду в такій категорії справ повинне ґрунтуватися на дотриманні вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності.

З урахуванням наведеного вище колегія суддів уважає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки доводам заявниці ОСОБА_1 , зокрема не враховано похилого віку і стану здоров`я її чоловіка (майже 68 років на день смерті, хвороба серця) та неможливість надання нею як органу ДРАЦС, так і суду інших доказів на підтвердження факту смерті ОСОБА_2 , а також те, що вказаний населений пункт с. Микільське, в якому проживали заявниця разом зі своїм чоловіком і де останній помер, є тимчасово окупованим ще до смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , а саме з 11 березня 2022 року і дотепер, що фактично робить неможливим подання заявницею інших доказів на підтвердження факту смерті свого чоловіка.

Отже, на переконання апеляційного суду, заявниця ОСОБА_1 надала суду достатні докази, які свідчать про необхідність задоволення її заяви з метою подальшої державної реєстрації смерті її чоловіка ОСОБА_2 та реалізації інших майнових і особистих немайнових прав заявниці.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів уважає слушними, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону і фактичних обставинах справи та спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а відтак апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин рішення місцевого суду не може вважатись законним та обґрунтованим, а тому, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає до скасування з одночасним ухваленням нового судового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє представник адвокат Гончаренко Антон Юрійович, задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 18 липня 2022 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, задовольнити.

Встановити, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , громадянин України, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 - помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у с. Микільське Краматорського району Донецької області.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду на протязі тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 20 березня 2023 року.

Суддя-доповідачка

Судді