ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/83/23 Справа № 205/3744/20 Суддя у 1-й інстанції - Приходченко О. С. Суддя у 2-й інстанції - Єлізаренко І. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Єлізаренко І.А.

суддів Красвітної Т.П., Свистунової О.В.

за участю секретаря Паромової О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури на рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2021 року у справі за позовом заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 в інтересах Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державного нотаріуса Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Канюги Ольги Василівни, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Максим Олексійович про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання договору недійсним та витребування майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2020 року заступник керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 в інтересах Дніпровської міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державного нотаріуса Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Канюги О.В., третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О. про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання договору недійсним та витребування майна.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що Дніпропетровською місцевою прокуратурою №2 було встановлено факт безпідставного вибуття з комунальної власності територіальної громади м. Дніпра об`єкта нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , та реєстрації права власності за ОСОБА_2 . За даним фактом відомості було внесено до ЄРДР за №0000047. Досудовим розслідуванням, яке здійснюється СВ Шевченківського ВП ДВП ГУНП у Дніпропетровській області було з`ясовано, що на підставі свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 25 вересня 2017 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради, право власності на квартиру АДРЕСА_1 у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 20 березня 2020 року було зареєстровано приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем М.О. за ОСОБА_1 . На підставі договору купівлі-продажу від 09 квітня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідченого приватним нотаріусом Топоровською В.А., право власності на спірну квартиру набув ОСОБА_2 24 квітня 2020 року державним нотаріусом Вільногірської держнотконтори Канюгою О.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_2 . Єдиним органом приватизації житла, яке перебуває у комунальній власності територіальної громади м. Дніпра, є Департамент житлового господарства Дніпровської міської ради. При перевірці досудовим розслідуванням з`ясовано, що згідно з листом Департаменту житлового господарства № 1/12-3948 від 15 квітня 2020 року квартира АДРЕСА_1 у приватну власність ОСОБА_1 не передавалася, а свідоцтво про право власності № 45Л-17 від 20 квітня 2017 року було видано на іншу квартиру за іншою адресою. Згідно з відомостями з інвентаризаційної справи КП ДМБТІ Дніпровської міської ради житловий буд. АДРЕСА_2 на підставі рішення виконкому № 486 від 08 вересня 1989 року зареєстрований за Місцевою радою, відомості про реєстрацію права приватної власності на квартиру АДРЕСА_3 у вказаному будинку відсутні. Таким чином, уповноваженими органами місцевого самоврядування рішення про розпорядження квартирою АДРЕСА_1 не приймалися, свідоцтво про право власності не видавалося. Відомості про приватного нотаріуса Топоровську В.О. в Єдиному реєстрі нотаріусів відсутні. Крім того, документи, що підтверджують підстави набуття права власності ОСОБА_2 на спірну квартиру відсутні, оскільки державним нотаріусом Вільногірської держнотконтори Канюгою О.В. на підтвердження реєстраційних дій не долучено правовстановлюючих документів до реєстру. Свідоцтво про право приватної власності на житло, а саме: квартиру АДРЕСА_1 , на ім`я ОСОБА_1 є таким, що не відповідає дійсності та містить недостовірні відомості, є підробленим, що обумовлює його нікчемність, тому підстави для визнання його недійсним відсутні. На підставі викладеного заступник керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 в інтересах Дніпровської міської ради просив суд скасувати рішення державного нотаріуса Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Канюги О.В. від 24 квітня 2020 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 09 квітня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , витребувати від ОСОБА_2 на користь Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_1 , судові витрати у справі стягнути з відповідачів.

Рішенням Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2021 року відмовлено у задоволенні позовних вимог заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 в інтересах Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державного нотаріуса Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Канюги О.В., третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар М.О. про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання договору недійсним та витребування майна.

В апеляційній скарзі заступник керівника Дніпропетровської обласної прокуратури просить рішення суду від 18 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин справи, що мають значення для справи, неправильного застосування судом норм матеріального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до відомостей, зазначених в листі КП ДМБТІ Дніпропетровської обласної ради вих. № 12301 від 25 липня 2017 року, наданому ОСОБА_1 , станом на 31 грудня 2012 року відомості про зареєстроване право власності за адресою: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , за ОСОБА_1 відсутні. Житловий будинок АДРЕСА_6 , до якого увійшла квартира АДРЕСА_3 , зареєстровано за територіальною громадою м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1549 від 19 червня 2003 року та рішення Дніпропетровської міської ради № 11/13 від 19 листопада 2003 року, зареєстровано в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради і записано в реєстрову книгу № 48 ЖЮ за реєстровим № 4886-190 (т.1 а.с. 15).

25 вересня 2017 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради згідно з розпорядженням № 6/47-17 від 25 вересня 2017 року ОСОБА_1 було видано свідоцтва про право власності на житло від 25 вересня 2017 року реєстраційний № 45Л-17 на квартиру АДРЕСА_1 (т. а.с.16).

Згідно з відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_1 18 березня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем М.О. на підставі свідоцтва про право власності № 45Л-17 від 25 вересня 2017 року було зареєстровано за ОСОБА_1 (т.1 а.с. 13).

23 березня 2020 року прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 було внесено відомості до ЄРДР за № 0000047 про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України (а.с. 12).

Відповідно до повідомлення Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради станом на 09 квітня 2020 року у комп`ютерній базі приватизованого житлового фонду Департаменту відсутня інформація про передачу у власність шляхом приватизації квартири АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право власності № 45Л-17 від 20 квітня 2017 року оформлено на іншу квартиру за іншою адресою (т.1 а.с. 27).

24 квітня 2020 року державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Канюгою О.В. було вчинено реєстраційні дії про реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 09 квітня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Топоровською В.О. і зареєстрованого в реєстрі за № 1447, за ОСОБА_2 (т.1 а.с. 13-14).

Право власності на квартиру АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 09 квітня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Топоровською В.О. і зареєстрованого в реєстрі за № 1447, зареєстровано за ОСОБА_2 (т.1 а.с. 13).

18 травня 2020 року державний нотаріус Вільногірської державної нотаріальної контори Канюга О.В. звернулася до Вільногірського ВП ЖВП ГУ НП у Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України, відомості про що було 18 травня 2020 року внесено до ЄРДР за № 0000175 (т. а.с. 63).

Згідно з висновком експертного дослідження № 20/4 КТ-22 від 10 серпня 2020 року, на накопичувачі та жорстких магнітних дисках виявлено файли для розширення можливостей підключень до віддаленого робочого столу, та віддалені підключення. Виявлено інформацію про використання програмного забезпечення, яке надає можливість створення тунельного доступу до комп`ютера, створення скриншотів робочого столу з віддалених комп`ютерів, а також програмне забезпечення з можливістю фіксувати введені дані з клавіатури. Серед наявного та інформаційного вмісту накопичувача на жорстких магнітних дисках, даних, що містять в собі ключовий номер « НОМЕР_2 » не виявлено (т.1 а.с. 86-105).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 в інтересах Дніпровської міської ради, суд першої інстанції послався на їх необґрунтованість та недоведеність належними доказами, однак погодитися з такими висновками суду неможливо, оскільки дійшов них за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильного застосування норм матеріального права, що відповідно до ст. 376 ЦК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно з частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 41 Конституції України та статтею 319 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним і право розпоряджатися майном належить лише власникові майна.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ст. 321 ЦК України).

Статтею 327 ЦК України передбачено, що у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді; управління цим майном здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно з вимогами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до ст. 318 ЦК України одним з суб`єктів права власності є територіальна громада міста, яка реалізує свої повноваження власника через відповідну міську раду (ст. 10 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні).

Згідно ч. 1 ст. 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.

Майно може вибути з комунальної власності територіальної громади лише в порядку встановленому Законом України Про приватизацію державного житлового фонду, шляхом її приватизації.

Частиною 1 статті 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду встановлено, що приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд.

Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом (ч. 8 ст.60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 319 та ст. 658 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном; право продажу товару, крім випадків примусового продажу та інших випадків, встановлених законом, належить власникові; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.

Згідно з ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно зі статтею 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.

Відповідно до ч. 8 ст. 60 Закону України Про місцеве самоврядування в Україні право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Право комунальної власності територіальної громади захищається законом на рівних умовах з правами власності інших суб`єктів. Об`єкти права комунальної власності не можуть бути вилучені у територіальних громад і передані іншим суб`єктам права власності без згоди безпосередньо територіальної громади або відповідного рішення ради чи уповноваженого нею органу, за винятком випадків, передбачених законом.

Якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 ЦК України майно не може бути витребуване у нього (ч. 1 ст. 330 ЦК України).

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

За приписами частини першої статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Положеннями частини 2 статті 388 ЦК України встановлено, що майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 522/2202/15-ц зазначила, віндикація - це витребування своєї речі неволодіючим власником від володіючого невласника. Віндикація - це передбачений законом основний речово-правовий спосіб захисту цивільних прав та інтересів власника майна чи особи, що має речове право на майно (титульного володільця), який полягає у відновленні становища, що існувало до порушення, шляхом повернення об`єкта права власності у володіння власника (титульного володільця) з метою відновлення права використання власником усього комплексу його правомочностей. Майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником (законним володільцем) і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, в який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником правочину.

Виникнення права на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України залежить від того, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Ця норма передбачає вичерпний перелік підстав, за наявності яких за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Положення частини першої статті 388 ЦК України застосовуються як підстава позову про повернення майна від добросовісного набувача, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно, не з їхньої волі іншим шляхом, яке було відчужене третій особі, якщо між власником та володільцем майна не існує жодних юридичних відносин.

Згідно з частиною першою статті 388 ЦК України власник має право витребувати своє майно із чужого незаконно володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з його волі. Власник має право витребувати майно у добросовісного набувача лише у випадках, вичерпний перелік яких наведено в частині першій статті 388 ЦК України.

Відповідно до правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), задоволення вимоги про витребування майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача (подібна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14). Для такого витребування оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника.

Висновки про те, що власник може витребувати належне йому майно від будь-якої особи, котра є останнім набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене, викладені також Верховним Судом України у постановах від 17 грудня 2014 року у справі № 6-140цс14, від 11 лютого 2015 року у справі № 6-1цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-1376цс16, на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі №911/3594/17 (провадження № 12-234гс18) зроблено висновок, що «за наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 916/1608/18 (провадження № 12-135гс19) зазначено, що однією з підстав державної реєстрації права власності на нерухоме майно є рішення суду, яке набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно (пункт 9 частини першої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Задоволення віндикаційного позову, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно; такий запис вноситься виключно у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Близькі за змістом висновки наведені, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18), від 07 листопада 2018 року у справі № 488/5027/14-ц (провадження № 14-256цс18)».

У справі встановлено, відповідно до відомостей, зазначених в листі КП ДМБТІ Дніпропетровської обласної ради вих. №12301 від 25 липня 2017 року, наданому ОСОБА_1 , станом на 31 грудня 2012 року відомості про зареєстроване право власності за адресою: АДРЕСА_4 , АДРЕСА_5 , за ОСОБА_1 відсутні. Житловий будинок АДРЕСА_6 , до якого увійшла квартира АДРЕСА_3 , зареєстровано за територіальною громадою м. Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради № 1549 від 19 червня 2003 року та рішення Дніпропетровської міської ради № 11/13 від 19 листопада 2003 року, зареєстровано в КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради і записано в реєстрову книгу № 48 ЖЮ за реєстровим № 4886-190 (т.1 а.с. 15).

25 вересня 2017 року Департаментом житлового господарства Дніпровської міської ради згідно з розпорядженням № 6/47-17 від 25 вересня 2017 року ОСОБА_1 було видано свідоцтва про право власності на житло від 25 вересня 2017 року реєстраційний № 45Л-17 на квартиру АДРЕСА_1 (т. а.с.16).

Згідно відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_1 18 березня 2020 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Бондарем М.О. на підставі свідоцтва про право власності № 45Л-17 від 25 вересня 2017 року було зареєстровано за ОСОБА_1 (т.1 а.с. 13).

23 березня 2020 року прокурором Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 було внесено відомості до ЄРДР за № 0000047 про вчинене кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 190 КК України. Зазначено, що Дніпропетровською місцевою прокуратурою №2 в ході опрацювання інформації органів місцевого самоврядування виявлені обставини, які можуть свідчити про заволодіння невстановленими особами у період 2017-2020 років чужим майном, а саме житловими квартирами, які належать територіальній громаді м.Дніпра шляхом обману (т.1 а.с. 12).

Відповідно до повідомлення Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради станом на 09 квітня 2020 року у комп`ютерній базі приватизованого житлового фонду Департаменту відсутня інформація про передачу у власність шляхом приватизації квартири АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право власності № 45Л-17 від 20 квітня 2017 року оформлено на іншу квартиру за іншою адресою (т.1 а.с. 27).

24 квітня 2020 року державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Канюгою О.В. було вчинено реєстраційні дії про реєстрацію права власності квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 09 квітня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Топоровською В.О. і зареєстрованого в реєстрі за № 1447, за ОСОБА_2 (т.1 а.с. 13-14).

Станом на 06 вересня 2022 року право власності на квартиру АДРЕСА_1 в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 09 квітня 2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Топоровською В.О. і зареєстрованого 24 квітня 2020 року в реєстрі за № 1447 державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Канюга О.В., зареєстроване за відповідачем ОСОБА_2 (т.2 а.с. 22-24).

18 травня 2020 року державний нотаріус Вільногірської державної нотаріальної контори Канюга О.В. звернулася до Вільногірського ВП ЖВП ГУ НП у Дніпропетровській області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 361 КК України, відомості про що було 18 травня 2020 року внесено до ЄРДР за № 0000175. Зазначено, що невстановлена особа несанкціоновано втрутилась в роботу електронно-обчислювальних машин завідувача Вільногірської нотаріальної контори, чим порушила роботу закладу, який знаходиться по АДРЕСА_7 (т.1 т. а.с. 63).

Згідно з висновком експертного дослідження № 20/4 КТ-22 від 10 серпня 2020 року, на накопичувачі та жорстких магнітних дисках виявлено файли для розширення можливостей підключень до віддаленого робочого столу, та віддалені підключення. Виявлено інформацію про використання програмного забезпечення, яке надає можливість створення тунельного доступу до комп`ютера, створення скриншотів робочого столу з віддалених комп`ютерів, а також програмне забезпечення з можливістю фіксувати введені дані з клавіатури. Серед наявного та інформаційного вмісту накопичувача на жорстких магнітних дисках, даних, що містять в собі ключовий номер « НОМЕР_2 » не виявлено (т.1 а.с. 86-105).

У матеріалах справи відсутній оскаржуваний позивачем договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , від 09 квітня 2020 року №1447, що був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року у цій справі було витребувано у державного нотаріуса Вільногірської державної нотаріальної контори Канюга О.В. належним чином завірену копію договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , від 09 квітня 2020 року №1447, на підставі якого 24 квітня 2020 року державним нотаріусом Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Канюга О.В. було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 з ОСОБА_2 , номер запису про право власності 36330645, реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 101 (т.1 а.с.223, 224).

У поясненнях на ухвалу суду Дніпровського апеляційного суду від 08 лютого 2022 року про витребування доказів представник державного нотаріуса Вільногірської державної нотаріальної контори ОСОБА_3 - ОСОБА_4 зазначив про те, що ОСОБА_3 , як спеціальний субєкт реєстраційних дій, не вчиняла реєстраційних дій, які від її імені були вчинені невідомими особами 24 квітня 2020 року. Сама стала потерпілою від протиправних дій невстановлених осіб, які вчинили ці дії шляхом несанкціонованого втручання від її імені до державних реєстрів, скориставшись її особистим ключем електронного цифрового підпису, про що нотаріусом було зроблено повідомлення про злочин до правоохоронних органів (т.1 а.с.250).

Таким чином, у справі встановлено, що спірна квартира органом приватизації житлового фонду у приватну власність будь-якій особі не передавалася.

Жодного розпорядження, на підставі якого видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру ОСОБА_1 місцевими органами влади не приймалось.

Квартира вибула із власності територіальної громади поза її волею, та ОСОБА_1 не мав права відчужувати спірну квартиру на користь ОСОБА_2 .

Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , від 09 квітня 2020 року №1447, що був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутній.

Враховуючи викладене, позовні вимоги про витребування спірного майна з чужого незаконного володіння у набувача ОСОБА_2 та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на об`єкт спірного нерухомого майна за ОСОБА_2 є доведеними та обгрунтованими.

Стосовно позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 09 квітня 2020 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , слід зазначити, що у справі встановлено, розпорядження, на підставі якого видано свідоцтво про право власності на спірну квартиру ОСОБА_1 місцевими органами влади не приймалось. Відповідно до повідомлення Департаменту житлового господарства Дніпровської міської ради станом на 09 квітня 2020 року у комп`ютерній базі приватизованого житлового фонду Департаменту відсутня інформація про передачу у власність шляхом приватизації квартири АДРЕСА_1 . Свідоцтво про право власності № 45Л-17 від 20 квітня 2017 року оформлено на іншу квартиру за іншою адресою а отже, ОСОБА_1 не набув право власності на спірну квартиру та не мав права її відчужувати.

Крім того, встановлено, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , від 09 квітня 2020 року №1447, що був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відсутній.

Для витребування майна з чужого незаконного володіння на підставі статті 388 ЦК України оспорювання правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника, не приводить до їх поновлення.

Такий висновок викладений Верховним Судом у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 202/589/18 (провадження № 61-12611св20).

Застосування до спірних правовідносин речово-правового механізму повернення майна (віндикації) забезпечить захист прав та інтересів позивача, тому у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири повинно бути відмовлено.

Слід зазначити, заступник керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 в інтересах Дніпровської міської ради звернувся до суду з цим позовом, вказавши, крім інших, відповідачем - державного нотаріуса Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Канюгу О.В.

Однак, спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно треба розглядати як спір, пов`язаний із порушенням цивільних прав позивача на нерухоме майно іншою особою, за якою зареєстроване речове право на це майно (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 вересня 2018 року у справі№ 823/2042/16).

Позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена саме до нотаріуса, якого позивач визначив відповідачем.

Державний реєстратор, зокрема і приватний, державний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений.

За таких обставин, враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 в інтересах Дніпровської міської ради.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу заступника керівника Дніпропетровської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2021 року у справі за позовом заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури №2 в інтересах Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державного нотаріуса Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Канюги Ольги Василівни, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Максим Олексійович про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання договору недійсним та витребування майна скасувати.

Позовні вимоги заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 в інтересах Дніпровської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , державного нотаріуса Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Канюги Ольги Василівни, третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Бондар Максим Олексійович про скасування рішення про державну реєстрацію, визнання договору недійсним та витребування майна задовольнити частково.

Скасувати рішення державного нотаріуса Вільногірської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Канюги О.В. від 24 квітня 2020 року про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , номер запису про право власності 36330645, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

Витребувати у ОСОБА_2 на користь територіальної громади міста Дніпра в особі Дніпровської міської ради квартиру АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101.

У задоволенні іншої частини позовних вимог заступника керівника Дніпропетровської місцевої прокуратури № 2 в інтересах Дніпровської міської ради відмовити.

Стягнути із ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь Дніпропетровської обласної прокуратури судовий збір за звернення з позовною заявою та з апеляційною скаргою у розмірі 60 713 грн. 23 коп.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя І.А.Єлізаренко

Судді Т.П.Красвітна

О.В.Свистунова