справа № 489/3859/21 провадження №2/489/171/23
РІШЕННЯ

Іменем України

02 лютого 2023 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

при секретарі судового засідання Мартинюк Н.С.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ТОВ «Кредитні іціативи» Усенка А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі ТОВ «Кредитні ініціативи»), державного реєстратора Радсадівської сільської ради Миколаївської області Прасолової Людмили Михайлівни (державний реєстратор), третя особа Служба у справах дітей Миколаївської міської ради, про визнання протиправним та скасування рішення державного реєстратора, поновлення права власності

встановив:

У червні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора Радсадівської сільської ради Миколаївської області Прасолової Л.М. №35530783 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», та поновлення право власності на вказану квартиру.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що 14.02.2020 державним реєстратором за заявою ТОВ «Кредитні ініціативи» було здійснено державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 , яка до цього належала йому на праві приватної власності.

Вказані дії відповідачів вважає неправомірними та такими, що суперечать Закону України «Про мораторій на стягнення майн громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», так як квартира, що виступала предметом іпотеки, є єдиним житлом позивача, а тому стягнення такої квартири на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» є незаконним. У зазначені квартирі зареєстровані та проживали до примусового виселення у квітні 2021 року малолітні діти, а при укладенні іпотечного договору не було дотримано вимог законодавства щодо погодження у встановленому законом порядку з органом опіки та піклування передачі квартири в іпотеку, що має наслідком нікчемність даного правочину. Під час вчинення реєстраційної дії державний реєстратор зобов`язаний був не тільки формально перевірити наявність поданих ТОВ «Кредитні ініціативи» документів для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, а й передусім встановити відсутність заявлених прав та відповідність документів вимогам законодавства.

Посилаючись на наведені обставини, позивач звернувся до суду з вказаним позовом про захист порушених прав.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 18.06.2021 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання; витребувано в державного реєстратора належним чином завірену копію реєстраційної справи.

Ухвалою суду від 09.12.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. Також пояснив, що спірна квартира була єдиним житлом позивача та окрім нього в ній проживали його діти, які на момент виселення були повнолітніми, але з ними були їх неповнолітні діти, які є онуками позивача. Виселення позивача та членів його сім`ї відбулося представниками ТОВ «Кредитні Ініціативи» відразу після зміни власника квартири без рішення суду.

Представник відповідача ТОВ «Кредитні ініціативи» в задоволенні позовних вимог просив відмовити.

Поданий до суду представником відповідача 31.01.2023 відзив на позов, протокольно ухвалою суду від 02.01.2023, після заслуховування думки присутніх представників сторін, без розгляду через порушення строків подання відзиву та відсутності доказів отримання іншими учасниками справи.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, у поданих до суду заявах просили розгляд здійснити за відсутності їх представників, що не перешкоджає розгляду справи.

Суд, вислухавши присутніх учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах докази та встановивши фактичні обставини справи, дійшов наступного.

Із матеріалів справи встановлено, що 30.12.2007 між ОСОБА_2 та Закритим акціонерним товариством промислово-інвестиційний банк, правонаступником якого є Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний Банк» було укладено Іпотечний-договір з застереженнями про задоволення вимог іпотекодержателя, який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Горбуровим К.Є. та зареєстрованим в реєстрі за № 340 (далі - договір іпотеки).

Предметом договору іпотеки є забезпечення вимог іпотекодержателя, що випливають з Договору про іпотечний борг № 1701-04/07 від 13.12.2007, укладеного між сторонами цього договору, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язався повернути банку в порядку передбаченому договором кредит в розмірі 40000 доларів США в терміні до 10.12.2027, проценти за користування кредитом у розмірі 30 % річних, проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі 60% річних, сплатити неустойку, а також відшкодувати іпотекодержателю всі збитки (пункту 1.1 договору).

Відповідно до пункту 1.2 договору іпотеки, предметом іпотеки є трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 69,90 кв.м., житловою площею 47,30 кв.м.

За умовами пункту 5.2 цього Договору звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися на підставі рішення суду, виконавчого напису або згідно цього договору в добровільному (позасудовому ) порядку. Задоволення вимог іпотекодерждателя за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки може бути вчинене в позасудовому порядку наступним чином:

- продажу безпосередньо іпотекодавцем предмету іпотеки третій особі на користь іпотекодержателя;

- передачі іпотекодавцем у власність іпотекодержателю предмету іпотеки в рахунок виконання іпотекодавцем основного зобов`язання за кредитним договором у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку»;

- продажу іпотекодержателем від свого імені предмету іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статею38 Закону України «Про іпотеку»;

- іншим способом, що не суперечить чинному законодавству на момент реалізації предмету іпотеки.

З матеріалів справи встановлено, що відповідач ТОВ «Кредитні ініціативи» є правонаступником Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний Банк» та набуло право вимоги по борговим зобов`язанням позивача, що підтверджується нотаріально посвідченим Договором про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2020, з доданим до нього реєстром боржників.

Вказані обставини сторонами не оспорюються, а тому не потребують додаткового доказування.

06.09.2019 ТОВ «Кредитні Ініціативи» направило ОСОБА_2 повідомлення від 23.08.2019 за вих. № 1534 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору та анулювання залишку заборгованості за основним зобов`язання.

В повідомленні вказано, що на підставі договору про відступлення права вимоги ТОВ «Кредитні ініціативи» набуло право вимоги за кредитним договором № 1701-04/07 від 13.12.2007, а тому вимагає сплатити борг за кредитним договором, розмір якого станом на 20.08.2019 складає 89833 доларів США. Також повідомлено, що в разі невиконання цієї вимоги протягом тридцятиденного строку ТОВ Кредитні ініціативи» має намір звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

У інформаційній довідці № 201637098 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 25.02.2020 зазначено, що 14.02.2020 на підставі рішення державного реєстратора Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасолової Л.М. проведено державну реєстрацію прав на нерухоме майно, індексний номер: 35530783 від 14.02.2020, а саме державну реєстрацію права власності за ТОВ «Кредитні ініціативи» на квартиру АДРЕСА_1 .

Підставою виникнення права власності вказано, зокрема, договір іпотеки від 13.12.2017 за реєстраційним № 3401 та договір про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2012, серія та номер: 1424.

Тобто, така реєстрація була здійснена на підставі повідомлення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання спору.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 01.02.2023 у ОСОБА_2 відсутнє будь-яке нерухоме майно.

При вирішенні спору суд виходить з наступного правого регулювання.

Відповідно до змісту статті 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) зобов`язання повинно виконуватися належним чином згідно з умовами договору й вимогами ЦК України. За статтею 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно з частиною першою статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Відповідно до статті 629 цього Кодексу договір є обов`язковим для виконання сторонами.

За положеннями статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

У статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до частини першої статті 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов`язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов`язань, вимога про виконання порушеного зобов`язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Визначена у частині першій статті 35 Закону України «Про іпотеку» процедура подання іпотекодержателем вимоги про усунення порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору передує прийняттю іпотекодержателем рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки у позасудовий спосіб на підставі договору (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02.06.2019 у справі № 205/578/14-ц).

Статтею 37 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, чинній на час укладення договору іпотеки) передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки.

З внесенням змін до цієї норми згідно із Законом України від 25.12.2008 № 800-VI «Про запобігання впливу світової фінансової кризи на розвиток будівельної галузі та житлового будівництва» статтею 37 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Відносини, пов`язані з державною реєстрацією прав на нерухоме майно та їх обтяжень, регулює Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з частиною другою статті 18 якого порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень встановлює Кабінет Міністрів України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

У частині першій статті 20 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що заява на проведення реєстраційних дій та оригінали документів, необхідних для проведення таких дій, подаються заявником у паперовій або електронній формі у випадках, передбачених законодавством.

Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок), визначено процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, а також процедуру взяття на облік безхазяйного нерухомого майна.

Згідно з пунктом 61 Порядку у редакції, чинній на час проведення реєстрації права власності, для державної реєстрації права власності на підставі договору іпотеки, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, також подаються: 1) копія письмової вимоги про усунення порушень, надісланої іпотекодержателем іпотекодавцеві та боржникові, якщо він є відмінним від іпотекодавця; 2) документ, що підтверджує наявність факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем та боржником, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмової вимоги іпотекодержателя у разі, коли більш тривалий строк не зазначений у відповідній письмовій вимозі; 3) заставна (якщо іпотечним договором передбачено її видачу).

Отже, пунктом 61 Порядку визначено вичерпний перелік обов`язкових для подання документів та обставин, що мають бути ними підтверджені, на підставі яких проводиться державна реєстрація права власності на предмет іпотеки за договором, що містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, і державний реєстратор у ході її проведення приймає рішення про державну реєстрацію прав лише після перевірки наявності необхідних для цього документів та їх відповідності вимогам законодавства.

Пунктом 3 частини першої статті 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у державній реєстрації прав та їх обтяжень може бути відмовлено у разі, якщо подані документи не відповідають вимогам Закону.

Наведені норми права спрямовані на забезпечення фактичного повідомлення боржника, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на майно боржника. Тому повідомлення боржника потрібно вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини. Доказом належного здійснення повідомлення може бути, зокрема, повідомлення про вручення поштового відправлення з описом вкладення.

Аналогічний висновок сформульовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23.06.2020 у справі № 645/1979/15-ц та постанові від 29.09.2020 у справі № 757/13243/17

Відповідно до статті 37 Закону України «Про іпотеку» рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено в суді іпотекодавцем.

Судом встановлено, що 06.09.2019 на адресу проживання позивача ( АДРЕСА_2 , було набавлено декілька повідомлень про звернення стягнення на предмет іпотеки, але всі вони повернуті з відміткою поштового зв`язку «закінчення терміну зберігання».

Відповідно до частин другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Таким чином, ТОВ «Кредитні Ініціативи», як іпотекодержатель, дотримано вимоги закону щодо належного повідомлення позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», підпунктом 1 пункту 1 якого передбачено, що не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», передбачено, що протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону. Визначений договором спосіб задоволення вимог іпотекодержателя не перешкоджає іпотекодержателю застосувати інші встановлені цим Законом способи звернення стягнення на предмет іпотеки (частина друга статті 36 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, Закон України «Про іпотеку» прямо вказує, що договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, є одним із шляхів звернення стягнення на предмет іпотеки.

Підписавши іпотечне застереження, сторони визначили лише можливі шляхи звернення стягнення, які має право використати іпотекодержатель. Стягнення є примусовою дією іпотекодержателя, направленою до іпотекодавця з метою задоволення своїх вимог. При цьому до прийняття Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» право іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки (як у судовому, так і в позасудовому способі) не залежало від наявності згоди іпотекодавця, а залежало від наявності факту невиконання боржником умов кредитного договору.

Водночас Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» ввів тимчасовий мораторій на право іпотекодержателя відчужувати майно іпотекодателя без згоди останнього на таке відчуження.

Мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє його примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Запроваджений законом мораторій зупиняє можливість реалізації права іпотекодержателя на набуття права власності на предмет іпотеки шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання та є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, а отже, унеможливлює укладення такого договору та наступну реєстрацію за відповідачем права власності на предмет іпотеки, що є підставою для скасування відповідного рішення державного реєстратора.

Обмеження, встановлені Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», поширюються не лише на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки за рішенням суду, а й на позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки, яким є реєстрація права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем на підставі відповідного застереження в іпотечному договорі.

Такі висновки наведені Верховним Судом в постанові від 03.05.2022 у справі № 569/23762/19 (провадження № 61-15693св21).

Встановивши, що квартира, яка належала ОСОБА_2 , яка була передана ним на забезпечення кредиту в іноземній валюті, площа якої не перевищує площі, наведеної у Законі України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», та яка використовувалося ним як місце постійного проживання і у його у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, суд вважає, що на спірні правовідносини поширюються положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Таким чином, у державного реєстратора були наявні підстави для прийняття рішення про відмову у проведенні державної реєстрації права власності на квартиру АДРЕСА_3 , що ним зроблено не було.

Отже вимога про визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ТОВ «Кредитні ініціативи», є обґрунтованою та правомірною, а доводи представника відповідача з цього питання безпідставними.

Щодо поновлення права власності позивача на квартиру

Згідно із Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству», який набрав чинності з 16.01.2020 (на час уточнення позовних вимог від 15.04.2020 та ухвалення рішення), статтю 26 Закону України Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» викладено у редакції, відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої якої відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Отже, за змістом статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» виконанню підлягають судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

При цьому, з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Така позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03.11.2021 у справі № 761/16488/19 (провадження № 61-4938св21).

Враховуючи наведе, суд вважає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права вірним, а тому, так як суд дійшов висновку про неправомірність оскаржуваного рішення державного реєстратора та його скасування, позовні вимоги про поновлення права власності на квартиру підлягають задоволенню шляхом визнання за позивачем права власності на спірну квартиру.

Щодо твердження позивача та його представника про проживання в квартирі неповнолітніх дітей та нікчемність договору іпотеки, суд вважає їх безпідставними, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження таких тверджень.

Щодо вимог до державного реєстратора

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.04.2020 в справі № 520/13067/17 (провадження № 14-397цс19) зроблено висновок, що «зміст і характер відносин між учасниками справи, встановлені судами попередніх інстанцій обставини справи підтверджують, що спір у позивачки є саме з ТзОВ «Кей-Колект» з приводу порушення ним права власності позивачки на квартиру внаслідок дій ТзОВ «Кей-Колект» щодо реєстрації за ним такого права. Фізична особа, яка досягла повноліття, у цивільному процесі може бути стороною саме як така особа, а не як нотаріус, державний реєстратор тощо. Отже позовна вимога про визнання незаконною та скасування державної реєстрації права власності на квартиру не може бути звернена до приватного нотаріуса, яку позивачка визначила співвідповідачем. Державний реєстратор, зокрема і приватний нотаріус, зобов`язаний виконати рішення суду щодо скасування державної реєстрації речового права або його обтяження незалежно від того, чи був цей реєстратор залучений до участі у справі третьою особою, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, чи не був залучений. Встановивши, що позов заявлений до неналежного відповідача та відсутні визначені процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого відповідача (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц (пункт 40), від 21.11.2018 у справі № 127/93/17-ц (пункт 50), від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц (пункт 37, 54), від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц (пункт 31.10), від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 (пункт 39)».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.09.2018 у справі № 823/2042/16 (провадження № 11-377апп18) зроблено висновок, що належним відповідачем у справах за позовом про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації права чи обтяження має бути особа, право чи обтяження якої зареєстровано.

Подібні за змістом висновки містяться у постановах Верховного Суду від 08.12.2021 у справі № 295/2868/19 (провадження № 61-10421св20), від 22.12.2021 у справі № 175/1243/19 (провадження № 61-2682св21), від 19.01.2022 у справі № 361/3222/19 (провадження № 61-2788св21).

Встановивши, що спірна квартира відповідає критеріям, визначеним у Законі України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд вважає, що позовні вимоги в частині пред`явлення до ТОВ «Кредитні ініціативи» обґрунтовані та підлягають задоволенню з підстав, наведених мотивувальній частині рішення, водночас позов в частині пред`явлення до державного реєстратора задоволенню не підлягає, оскільки такий не є належними відповідачами у вказаній справі.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи вищевикладені висновки суду, з ТОВ «Кредитні ініціативи» на користь позивача ОСОБА_2 , який згідно квитанцій здійснив оплату судового збору 908,00 грн., підлягає стягненню вказана сума понесених ним судових витрат.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати неправомірним та скасувати рішення державного реєстратора Радсадівської сільської ради Миколаївської області Прасолової Л.М. №35530783 від 14.02.2020 про державну реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи».

Визнати за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на користь ОСОБА_2 судовий збір в сум 908,00 грн. (дев`ятсот вісім гривень 00 коп.).

У задоволені позовних вимог до державного реєстратора Радсадівської сільської ради Миколаївської області відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Миколаївського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_2 ;

відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», ;

відповідач: державний реєстратор Радсадівської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області Прасолова Л.М., місце знаходження: Миколаївська область, Миколаївський район, селище Радісний Сад, вул. Миру, 5;

третя особа: Служба у справах дітей Миколаївської міської ради, м.Миколаїв, вул. Адміральська,20.

Повний текст судового рішення складено 02.02.2023.

Суддя І.В.Коваленко