Справа № 569/2169/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року Рівненський міський суд

Рівненської області

в особі судді Ковальова І.М.

при секретарі Фурдись В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Рівненська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення,-

в с т а н о в и в:

В Рівненський міський суд з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа Рівненська міська рада звернулась ОСОБА_1 .

В судовому засіданні заявник та представник заявника заяву повністю підтримали, просять суд її задоволити з підстав, викладених у заяві та встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ) разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 на день її смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

В судовому засіданні представник заінтересованої особи Рівненської міської ради просить суд залишити заяву заявника без розгляду з підстав, викладених у письмовому клопотанні.

Заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи та подані письмові докази по справі, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що заявник по справі народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 з якого вбачається, що ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в селі Пересипниця Ровенського району Ровенської області, про що в книзі реєстрації актів про народження зроблено запис за №17. Батьками записані ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про укладення шлюбу виданого Верхівською сільською радою Ровенського району Ровенської області вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_3 уклали шлюб 7 квітня 1976 року, про що зроблено запис за №5. Після укладення шлюбу присвоєні прізвища: чоловікові ОСОБА_6 , дружині ОСОБА_6 .

З дослідженого в судовому засіданні заповіту від 24 червня 2015 року, посвідченого Матвєєвою О.В., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №1670 вбачається, що ОСОБА_2 , на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право, заповідає своїй доньці ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 матір заявниці померла.

Дана обставина підтверджується дослідженим в судовому засіданні свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 виданим 19 липня 2019 року виконавчим комітетом Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області з якого вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис №56. Місце смерті м.Рівне.

З дослідженого в судовому засіданні акту від 18 жовтня 2022 року складеного та підписаного: ОСОБА_7 , АДРЕСА_2 , ОСОБА_8 , АДРЕСА_2 та ОСОБА_9 , АДРЕСА_2 вбачається що даний акт складено про те, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 проживала за адресою: АДРЕСА_1 разом з своєю донькою ОСОБА_1 з 2007 року по день смерті.

З дослідженої в судовому засіданні відповіді за підписом директора КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги «Центральний» РМР О.Шрама за №01-02/740-01 від 19.10.2022 року вбачається, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , мала підписану «Декларацію про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу» з лікарем загальної практики сімейним лікарем КНП «ЦПМСД «Центральний» РМР Петром Степановичем Бендарським. Декларація була укладена 21.05.2018 і діяла до 19.07.2019 року.

З дослідженої в судовому засіданні відповіді за підписом старости Верхівського старостинського округу Дядьковицької сільської ради від 28.10.2022 №5/02-11/22 вбачається що Дядьковицька сільська рада Рівненського району Рівненської області повідомляє, що ОСОБА_2 , (яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 ) була зареєстрована по АДРЕСА_3 . Інформацією про постійне проживання ОСОБА_2 сільська рада не володіє; згідно актового запису №56 від 19.07.2019 р. обряд поховання ОСОБА_2 здійснила ОСОБА_1 .

З дослідженої в судовому засіданні відповіді приватного нотаріуса Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рівненського районного нотаріального округу Самсонюка Ф.П. від 01.02.2023 р. №16/01-16 зокрема вбачається, що заявником приватному нотаріусу подано: свідоцтво про смерть ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , серії НОМЕР_3 , видане виконавчим комітетом Дядьковицької сільської ради Рівненського району Рівненської області 19 липня 2019 року; довідка №186/02-14/22, виданою Дядьковицькою сільською радою Рівненського району Рівненської області від 07 листопада 2022 року; паспорт заявниці НОМЕР_4 , виданий Рівненським МУ УМВС України в Рівненській області 24 вересня 1998 року, картку про присвоєння РНОКПП за даними ДРФОПП 21245060; свідоцтво про народження заявниці НОМЕР_2 видане Дядьковицькою сільською радою Ровенського району Ровенської області 13 березня 1975 року; свідоцтво про укладення шлюбу заявниці НОМЕР_5 видане Верхівською сільською радою Ровенського району Ровенської області 07 квітня 1976 року; акт про спільне проживання складений ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 18 жовтня 2022 року. Для подачі заяви про прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини )ч.1 ст.1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але пропустив вказаний строк має подати докази спільного проживання з спадкодавцем (ч.1 ст.1269 ЦК України). З відмітки про проживання, яка наявна у паспорті заявниці вбачається. що остання зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 з 05 травня 1996 року по даний час, з Довідки №186/02-14/22, виданою Дядьковицькою сільською радою Рівненського району Рівненської області 07 листопада 2022 року вбачається, що ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 була зареєстрована за креслю: АДРЕСА_3 та була знята з реєстраційного обліку 19.07.2019 р. у зв`язку зі смертю. Акт від 18 жовтня 2022 року, поданий заявницею для підтвердження спільного місця проживання до уваги не приймається, оскільки це не є доказом спільного проживання згідно глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №282/5. Згідно даних Спадкового реєстру спадкова справа до майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 не заводилася, тобто жодних заяв про прийняття спадщини до нотаріуса не подавалося. Оскільки заявником не подано докази спільного проживання разом із спадкодавцем на день смерті останнього, запропоновано звернутися до суду з заявою про поновлення прав.».

Як пояснила в судовому засіданні заявник, метою встановлення факту спільного проживання із спадкоємцем ОСОБА_2 є необхідність реалізації права на оформлення спадкового майна, зокрема земельної ділянки площею 0,226 га кадастровий номер 030100004 для ведення особистого селянського господарства), отже такий факт породжує юридичні наслідки, однак чинним законодавством іншого порядку встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем не передбачено.

Суд вважає, що клопотання представника заінтересованої особи Рівненської міської ради про залишення позовної заяви без розгляду з тих підстав, що у даному випадку вбачається спір про право не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Верховний Суд в Постановах від 07 листопада 2018 року у справі №336/709/18-ц (провадження №61-39374св18); від 14 квітня 2021 року у справі №205/2102/19 (провадження №61-872св21), від 15 листопада 2021 року у справі №554/10125/20 (провадження №61-12758св21) неодноразово зазначав, що існування спору про право має бути реальним, а не гіпотетичним.

В Постанові верховного Суду від 03 серпня 2022 року по справі №759/12740/21 (провадження №61-126 св 22), яка є аналогічною щодо підстав та предмету даної справи викладено наступні висновки:

«Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 293 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені такої інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений пі час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду )частина четверта статі 315 ЦПК України).

У пункті 1 постанови Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20 червня 2019 року у справі №632/580/17 (провадження №61-51 сво 18) зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, визначальною обставиною піж час розгляду заяви про встановлення певних фактів, у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також не доведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567 цс 18) зроблено висновок, що «у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, а саме: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можності одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте, не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому, закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Отже, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: факти, що підлягають встановленню повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факт потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду, і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах; заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвічує факт, що має юридичне значення. Для цього, заявник разом із заявою про встановлення факту, подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причини відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо); чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Згідно з пунктами 2, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися о суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним обіднє сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Якщо постійне проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суді і заявою про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Статтею ст.1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або законом.

Відповідно до частини третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно з частиною першою статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Частиною першою статті 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя стаття 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.».

При цьому, у вищезазначені постанові Верховний Суд в черговий раз звернув увагу, що існування спору про право повинно бути реальним, а не гіпотетичним та посилання на положення статті 1277 ЦК України, яка регулює відумерлість спадщини і при певних обставинах перехід спадщини у власність територіальної громади, є безпідставним, так як це стосується випадку, коли взагалі відсутні спадкоємці або відмовилися від прийняття (частина перша).

Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, а також те, що в судовому засіданні було встановлено ті обставини, що заявниця по справі є рідною дочкою померлої ОСОБА_2 ; згідно інформації приватного нотаріуса Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Рівненського районного нотаріального округу Самсонюка Ф.П. від 01.02.2023 р. №16/01-16 спадкова справа щодо майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 не заводилася; померла за життя розпорядилась своїм майном та склала заповіт від 24 червня 2015 року, посвідчений Матвєєвою О.В., приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу та зареєстрованим в реєстрі за №1670 та на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: усе майно, що буде належати їй на день її смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що вона за законом буде мати право, заповідає своїй доньці ОСОБА_1 заявниці по справі, тому суд вважає, що заявлені вимоги є обґрунтованими, доведеними, а тому вони підлягають до повного задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,12,81,141,263,264,265,268,273,

293,315,354 ЦПК України, ст.ст.1268,1270 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа Рівненська міська рада про встановлення факту, що має юридичне значення задоволити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 (іпн. НОМЕР_1 ) разом із спадкодавцем ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлою ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою АДРЕСА_1 на день її смерті ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Заявник: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1

Заінтересована особа: Рівненська міська рада, м.Рівне, вул.Соборна, 12А

Суддя Рівненського

міського суду І.М.Ковальов