Провадження № 2/357/2924/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 грудня 2023 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В.П.,

секретар судового засідання Чайка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Біла Церква Київської області за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог. Рух справи.

ОСОБА_1 (далі «Позивач») звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_2 (далі «Відповідач»), третя особа ОСОБА_3 (далі «Третя особа») про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування заявлених вимог Позивач посилається на наступні обставини.

Позивачу на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 01.11.2004 року, посвідченого та зареєстрованого за №3-3410 державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Губенко Т.А., на праві спільної часткової власності належить 12/25 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Іншим співвласником цього будинку з часткою 13/25 є ОСОБА_3 , тобто Третя особа у даній справі, що підтверджується інформаційною довідкою №325002644 від 07.03.2023 року.

Відповідно до витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 20.02.2023 року №15.2-03/3223 у будинку за адресою: АДРЕСА_2 станом на 20.02.2023 року зареєстровано четверо осіб:

1. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за даною адресою з 09.12.2004 року;

2. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за даною адресою з 04.02.2014 року;

3. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за даною адресою з 04.07.2006 року;

4. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за даною адресою з 03.08.2018 року.

ОСОБА_2 фактично не проживає в указаному житловому приміщенні понад рік, що підтверджується актом про фактично проживаючих осіб №12 від 28.02.2023 року, складеним в приміщені КП БМР ЖЕК №7.

Відповідач не проживає в указаному будинку, не сплачує комунальні послуги, не бере участі в утриманні житла, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться.

Факт реєстрації місця проживання Відповідача за указаною адресою порушує право Позивача на вільне розпорядження і користування майном. Позивач позбавлена можливості оформити субсидію та продати в майбутньому належну їй частину будинку, тощо.

За таких умов Позивач просила суд:

визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

10.10.2023 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 31).

21.11.2023 року та 14.12.2023 року у судове засідання Позивач не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 12.12.2023 року до канцелярії суду від представника Позивача надійшло клопотання, у якому останній просив здійснювати розгляд даної справи без участі сторони Позивача. Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити (а.с. 48).

21.11.2023 року та 14.12.2023 року у судове засідання Відповідач не з`явився, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. 13.11.2023 року до канцелярії суду засобами поштового зв`язку від Відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній просив визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто за своїм змістом відзив містить фактичне визнання позовних вимог (а.с. 34-35). Також Відповідачем подано клопотання, у якому останній просив здійснювати розгляд даної справи без його участі. Проти задоволення позовних вимог не заперечував (а.с. 39).

21.11.2023 року та 14.12.2023 року у судове засідання Третя особа не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 47).

Відповідно до ч.1, 4 ст.206 ЦПК України Позивач може відмовитися від позову, а Відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Фактичні обставини справи, встановлені судом.

Судом встановлено наступні фактичні обставини.

Позивачу на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку від 01.11.2004 року, посвідченого та зареєстрованого за №3-3410 державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Губенко Т.А., на праві спільної часткової власності належить 12/25 частин житлового будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 13-14, 15, 16).

Іншим співвласником цього будинку з часткою 13/25 є ОСОБА_3 , тобто Третя особа у даній справі, що підтверджується інформаційною довідкою №325002644 від 07.03.2023 року (а.с.19-20).

Відповідно до витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 20.02.2023 року №15.2-03/3223 у будинку за адресою: АДРЕСА_2 станом на 20.02.2023 року зареєстровано четверо осіб (а.с. 17):

1. ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за даною адресою з 09.12.2004 року;

2. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за даною адресою з 04.02.2014 року;

3. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований за даною адресою з 04.07.2006 року;

4. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за даною адресою з 03.08.2018 року.

Відповідач фактично не проживає в указаному житловому приміщенні, що підтверджується актом про фактично проживаючих осіб №12 від 28.02.2023 року, складеним працівниками КП БМР ЖЕК №7 (а.с. 18).

Указані обставини не заперечувалися Відповідачем у справі. Крім того Відповідачем фактично визнано позовні вимоги у повному обсязі.

Нормами матеріального та процесуального права України, якими керується суд.

Згідно з приписами статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Суду як джерело права.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Стаття 13 Конвенції гарантує кожному, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, право на ефективний спосіб юридичного захисту в національному органі. А статтею 1 Першого протоколу до Конвенції передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

У той же час, у пункті 36 рішення від 09.12.2010 року у справі «Буланов і Купчик проти України», Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції гарантує кожному право звернутися до суду з будь-якою вимогою щодо своїх цивільних прав та обов`язків. У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке, відповідно до практики Суду, включає не тільки право ініціювати провадження, а й право отримати «вирішення» спору судом. Така сама правова позиція викладена Європейським судом з прав людини й у пункті 50 рішення від 13.01.2011 року у справі «Чуйкіна проти України» та інших рішення Суду.

Згідно ст.317 ЦК України, зміст права власності полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України.

Відповідно до статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Приписами статті 379 ЦК України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Таку правову позицію викладено у постанові Верховного Суду України від 16.11.2016 року по справі № 6-709цс16.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до рекомендацій викладених в п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 р. №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», при вирішенні справ про виділ (проділ) в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. У абз.4 п. 7 та п. 8 Постанови «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» Пленум Верховного Суду України роз`яснив, що при поділі жилого будинку суд зобов`язаний зазначити в рішенні, яка відокремлена частина будинку конкретно виділяється, а також, які підсобні будівлі передаються власнику. Різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле.

У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Висновки суду.

Судом встановлено, та сторонами не заперечується, що Відповідач фактично не проживає у житловому будинку, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Не сплачує комунальні послуги та не доглядає за житлом.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.

Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених Позивачем позовних вимог, з урахуванням обраного нею способу захисту права, на підставі наданих сторонами доказів.

Розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки Позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 1073,60 гривень, то вказана сума підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача (а.с. 1).

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 12, 13, 81, 254, 259, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком АДРЕСА_2 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073,60 грн. (одна тисяча сімдесят три гривні 60 копійок).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повні дані сторін:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 . РНОКПП: НОМЕР_2 .

Третя особа ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 . РНОКПП: НОМЕР_3 .

Повне судове рішення складено 19.12.2023 року.

Суддя В. П. Цукуров