Справа № 203/253/23
Провадження № 2-з/0203/4/2023
УХВАЛА

17.01.2023 року суддя Кіровського районного суду м. Дніпропетровська Єдаменко С.В., ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

До Кіровського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_1 про забезпечення позовних вимог до подання позову до суду, в якій він вказав, що має намір подати позов до ОСОБА_2 про стягнення боргу. В заяві він просить вжити заходи забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на нерухоме майно, а саме на квартиру АДРЕСА_1 із забороною проведення будь-яких реєстраційних дій щодо неї. Заява мотивована тим, що за життя його матір ОСОБА_3 позичила ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 30 000 доларів США зі строком повернення до 30 грудня 2019 року, що підтверджується розпискою. Мати заявника померла, він є єдиним її спадкоємцем та оскільки грошові кошти згідно розписки ОСОБА_2 не повернуті заявник має намір звернутись до суду із позовною заявою про стягнення суми боргу. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18 травня 2021 року ОСОБА_2 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 56,4 кв.м., житловою площею 30,8 кв.м. На даний час заявнику стало відомо, що ОСОБА_2 має намір відчужити вищевказану квартиру, вона зустрічалася з ріелтором щодо продажу цієї квартири, а тому невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Заява про забезпечення позову підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд зазначає, що згідно ч.1 ст.153 ЦПК України, заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи (учасників третейського (арбітражного) розгляду), крім випадків, передбачених частиною п`ятою цієї статті.

Згідно ст.151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Згідно ч.ч.1, 2 ст.149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Як вбачається з матеріалів заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 має намір звернутись з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу. До заяви надані докази, які на думку заявника, підтверджують одержання ОСОБА_2 від нього грошових коштів в розмірі 30 000 доларів США зі строком повернення до 30 грудня 2019 року, які заявник має намір повернути через суд. Заява про забезпечення позову відповідає вимогам ст.151 ЦПК України, до неї доданий документ про сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі. З урахуванням положень п.1 ч.1 ст.152 ЦПК, заява ОСОБА_1 про забезпечення позовних вимог може бути розглянута до пред`явлення позову.

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 18 травня 2021 року № 256972154 право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_2 .

Відповідно до п.п.1), 2) ч.1 ст.150 ЦПК України передбачена можливість забезпечення позовних вимог шляхом накладення арешту на майно, забороною вчиняти певні дії. Відповідно до ч.3 ст.150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Предметом позову є стягнення боргу з відповідача на користь позивача. У разі невжиття таких заходів, відповідач може здійснити відчуження цього майна, що може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог. Таким чином, заходи забезпечення позову, про які зазначено в заяві, є співмірними з позовними вимогами.

Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Оцінюючи співмірність заяви про забезпечення позовних вимог із негативними заходами для відповідача слід відзначити, що накладення арешту позбавляє відповідача лише можливості здійснити відчуження спірного майна, тому інтереси забезпечення можливості виконання судового рішення, у разі його ухвалення на користь позивача, переважають негативні наслідки для відповідача.

З урахуванням положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» способом забезпечення накладення арешту на майно є заборона суб`єктам, уповноваженим здійснювати реєстраційні дії відносно відповідного нерухомого майна.

Оскільки накладення арешту на майно не призведе до завдання збитків особі, за якою зареєстровано право власності на нього, немає підстав для застосування зустрічного забезпечення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.151 153, 260, 261 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1 , право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ), заборонивши розпоряджатись нею та будь-яким способом відчужувати її.

Заборонити будь-яким особам та (або) їх законним представникам вчиняти будь-які дії, спрямовані на відчуження, переоформлення та державну реєстрацію спірного нерухомого майна, в тому числі заборони проведення торгів з відчуження майна, укладення договорів оренди відносно майна, примусового виселення осіб зі спірного майна, вселення осіб до спірного майна, внесення до статутних фондів юридичних осіб щодо квартири АДРЕСА_1 .

Заборонити органам державної реєстрації прав на нерухоме майно, державним реєстраторам прав на нерухоме майно, у тому числі особам, які виконують функції державного реєстратора прав на нерухоме майно, зокрема нотаріусам та іншим органам чи особам, які мають право виконувати чи виконують функції державної реєстрації прав на нерухоме майно, вчиняти будь-які реєстраційні дії, в тому числі, але не виключно, державну реєстрацію прав, внесення змін до записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, скасування державної реєстрації прав, реєстрацію правочинів щодо відчуження, передачі у володіння та користування третім особам, передачі в іпотеку, будь-якого іншого обтяження, а також інші дії, що здійснюються в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (інші реєстраційні дії) щодо квартири АДРЕСА_1 .

Ухвала підлягає негайному виконанню в порядку, передбаченому для виконання судових рішень.

Строк пред`явлення ухвали до виконання три роки до 17 січня 2026 року.

Зустрічне забезпечення не застосовувати.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до ч.3 ст.152, п.1 ч.13 ст.158 ЦПК України заходи забезпечення позову будуть скасовані судом у разі не пред`явлення позову до 26 січня 2023 року.

Ухвала набуває законної сили в порядку, визначеному ст.261 ЦПК України, та може бути оскаржена в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її підписання. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.

Суддя С.В. Єдаменко