КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 березня 2023 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сушко Л.П., Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ГУ ДМС України у м. Києві, Офіс Генерального прокурора про встановлення факту, що має юридичне значення,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_3 в межах цивільного судочинства за правилами окремого провадження, звернувся до Печерського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, у якій просить суд встановити факт, що має юридичне значення, зокрема, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є уродженим ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також просить суд зобов`язати Печерський РВ в м. Києві ГУ ДМС України в м. Києві документувати паспортом громадянина України ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року задоволено клопотання заінтересованої особи Офісу генерального прокурора про закриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересованих осіб: ГСУ ДМС України у м. Києві, Офіс Генерального прокурора про встановлення факту, що має юридичне значення.

Провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересованих осіб: ГСУ ДМС України у м. Києві, Офіс Генерального прокурора про встановлення факту, що має юридичне значення - закрито.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до частини 1 статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, ОСОБА_3 в межах цивільного судочинства за правилами окремого провадження, звернувся до Печерського районного суду м. Києва із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.

У заяві ОСОБА_3 порушено питання про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, що ОСОБА_3 є уродженим ОСОБА_5 .

При цьому в заяві вказується, що ОСОБА_5 , був документований паспортом громадянина колишнього СРСР (зразка 1974 року) серії НОМЕР_1 , виданим Московським РВВС м. Києва, був зареєстрований та проживав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_6 , та батьком ОСОБА_7 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того заявнику у своїй заяві вказує, що ОСОБА_7 , з 1985 року по 1987 рік у зв`язку зі службою обмеженого контингенту військ збройних сил СРСР на території Демократичної Республіки Куба був знятий з відповідного обліку на вул. Щорса, та в подальшому з 1988 року по 2001 рік був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

У заяві також зазначається, що вказані обставини підтверджуються показаннями самого ОСОБА_1 , свідків: його матері - ОСОБА_6 , його сина від першого шлюбу - ОСОБА_8 , та подруги матері - ОСОБА_9 , а також відповідними документами: копією листа ГУ ДМС України в м. Києві № 1-16/x3281-16 від 17.05.2016 року із додатками, ухвалою слідчого судді Шевченківського районного суду міста Києва від 13.04.2016 року, копією свідоцтва про народження ОСОБА_8 .

З викладеного у заяві ОСОБА_1 , а також доданих копії документів вбачається, що заявником порушено питання про встановлення тотожності особи, тобто ідентифікації (встановлення особи шляхом порівняння наданих даних з наявною інформацією про особу) заявника як ОСОБА_5 громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також зобов`язання органів ДМС України видали вказаній особі паспорт громадянина України.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Частиною 3 ст. 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно з частиною 2 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, у порядку: 1) наказного провадження; 2) позовного провадження (загального або спрощеного); 3) окремого провадження.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб?єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, в якому розглядається визначена категорія справ.

Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦІК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Тлумачення цієї норми свідчить, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, з метою підтвердження наявності або відсутності таких фактів.

Статтею 315 ЦІК України визначено перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які підлягають розгляду судом у порядку окремого провадження. Цей перелік не є вичерпним, і у судовому порядку можуть бути встановлені й інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до висновків сформованих у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 року у справі № 320/948/18 (провадження № 14-567цс18), у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов, зокрема, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що встановлення факту тотожності особи, а саме, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 є однією і тією ж особо, суперечить вимогам ст. 315 ЦІК України, оскільки суд може встановлювати належність особі документа, а не тотожність осіб, які фізично можуть бути однією людиною, проте мають різні прізвища та громадянства, означене узгоджується з правовою позицією сформованою Верховним Судом у постанові № 464/6696/20 від 08.12.2021 року «Про неможливість встановлення судом тотожності особи».

Крім того, про неможливості встановлення судами тотожності особи також імперативно наголошено Верховним Судом України у постанові Пленуму від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» (п. 12).

Крім того, Законом України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи ї спеціальний статус» визначено поняття ідентифікації особи в контексті розгляду питання щодо встановлення належності особи до громадянства.

Зокрема, відповідно до ст. 3 означеного вище закону, ідентифікація особи - це встановлення особи шляхом порівняння наданих даних (параметрів), у тому числі біометричних, з наявною інформацією про особу в реєстрах, картотеках, базах даних тощо.

Згідно з ч. 4 ст. 4 Закону «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи ї спеціальний статус» порядок здійснення ідентифікації та верифікації встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Так, Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсним та знищення паспорта громадянина України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.03.2015 № 302, зокрема п. п. 16, 18, 39-43, 46-68 встановлено порядок проведення ідентифікації особи, її встановлення. При цьому вказаними нормами визначені повноваження Державної міграційної служби щодо виконання заходів з ідентифікації і встановлення особи у зв`язку з оформленням (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміном паспорта.

Відповідно до п. 11 ч. 4 Положення про Державну міграційну службу України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20.08.2014 № 360, на ДМС України покладено завдання проведення ідентифікації осіб.

Також зазначений орган забезпечує створення, удосконалення, розвиток, супроводження та підтримку функціонування Національної системи біометричної верифікації та ідентифікації громадян України, іноземців та осіб без громадянства.

Таким чином, з метою забезпечення і реалізації прав осіб на своєчасне і якісне отримання послуг щодо отримання документів (паспорта) і проведення при цьому всіх необхідних процедур, у тому числі ідентифікації особи, виконання заходів з встановлення її тотожності, створені відповідні державні органи ДМС України, які мають дискреційні повноваження щодо здійснення оформлення видачі громадянам України документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство.

Виходячи з наведених норм закону та актів Кабінету Міністрів України вбачається, що порядок ідентифікації особи, умови та строки її проведення, а також встановлення особи з метою її подальшої паспортизації як громадянина чітко нормативно врегульовано.

Отже, заявнику гарантовано законом право для використання позасудового порядку встановлення факту та надано можливість одержати, відновити документ, що посвідчує факт.

З матеріалів справи вбачається, що заявник належним чином не скористався правом звернення до відповідних органів ДМС України для проведення його ідентифікації або процедури встановлення особи для подальшого підтвердження його громадянства та відповідного документування цього факту - видачі паспорта громадянина України.

Крім того, у разі незгоди заявника із рішення державних органів, воно може бути ним оскаржено до відповідного суду.

Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 1 статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки, оскаржувана ухвала постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її скасування, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 367, 369, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 05 грудня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повна постанова складена 22 березня 2023 року

Головуючий Є.М. Суханова

Судді: Л.П.Сушко

В.І. Олійник