Справа № 206/3264/22
Провадження № 2/206/110/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.01.2023 Самарський районний суд м. Дніпропетровська

у складі:

головуючий суддя Маштак К.С.

за участю:

секретаря судового засідання Гергіль Ю.І.,

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

І. Стислий виклад позиції позивача, представника позивача та відповідача.

З урахуванням уточнення, позовна заява обґрунтована тим, що відповідач є колишнім чоловіком позивача. Їх шлюб був розірваний 18.04.2022. Від спільного життя сторони мають малолітню доньку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка з 11.06.2022 проживала з позивачем у м. Марганець та знаходиться на утриманні позивача. На теперішній час позивач та її донька перебувають за кордоном, так як м. Марганець знаходиться під постійними обстрілами і проживати там було небезпечно. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2022 по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, позовні вимоги позивача були задоволенні, стягнуто аліменти на її користь з відповідача на утримання їх спільної дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітної плати та інших доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21.10.2022 рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2022 було скасовано, відмовлено у позовних вимогах позивача з тих підстав, що на момент ухвалення рішення дитина мешкала з відповідачем та позивачем за однією адресою. Відповідач у даній цивільній справі не надає матеріальну допомогу на утримання доньки. Відповідач має можливість сплачувати аліменти, так як офіційно працевлаштований, отримує заробітну плату в розмірі не менше 20000 грн., тому має можливість сплачувати аліменти. Позивач не може утримувати спільну дитину самостійно, так як не має можливості працевлаштуватись за кордоном. Враховуючи викладене, сторона позивача просила стягнути з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітної плати та інших доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини (а.с. 1-2, 20-21).

Відповідач не погоджуючись з позовними вимогами, подав до суду відзив, який обґрунтований тим, що позивач ніде не працює, а тому їх спільна дитина перебуває на утриманні відповідача. Позивачем не було надано доказів, що підтверджують факт її перебування за кордоном разом з дитиною. Позивач 12.06.2022 без відома відповідача забрала їх спільну дитину до своїх батьків у м. Марганець, чим наразила її та доньки життя та здоров`я на небезпеку, оскільки м. Марганець знаходиться під постійними обстрілами. Дії позивача не відповідають інтересам дитини, оскільки ставили під загрозу її життя та здоров`я. У зв`язку з чим, відповідач звертався до Управління-службу у справах дітей Лівобережної адміністрації ДМР для визначення місця проживання дитини разом із відповідачем. Проте, відповідачу було відмовлено. Позивач хоче проживати з дитиною, щоб отримувати аліменти, за які вона змогла б жити і надалі не працювати. Крім того, на теперішній час в провадженні Верховного Суду перебуває цивільна справа за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 13.07.2022 та постанову Дніпровського апеляційного суду від 10.11.2022 у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Також, відповідач зазначив, що суму яку він міг би сплачувати у випадку не прийняття судом його аргументів у відмові в задоволенні позовних вимог, складає 4000 грн, що є значно більшою, ніж прожитковий мінімум на дитину, який у 2023 році складає 2833 грн. Так, відповідач зазначив, що він офіційно працевлаштований у КП «Дніпроводоканал», але на сьогоднішній день, він має скрутне фінансове становище, а тому він не може сплачувати аліменти у розмірі 1/4 частини від його доходу, так як це буде у розмірі 7138,49 грн., що значно перевищує прожитковий мінімум для дитини. Враховуючи викладене, відповідач просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі (а.с. 42-47).

Представник позивача у судовому засідання позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити та зазначила, що відповідач свідомо вчиняє дії для затягування розгляду даної справи. Так, рішення Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 13.07.2022 та постанова Дніпровського апеляційного суду від 10.11.2022 набрали законної сили, а тому, враховуючи вимоги ЦПК України, факт того, що відповідачем було подано касаційну скаргу не впливає на обов`язковість виконання рішення, яке набрало законної сили. Крім того, представник позивача зазначила, що дитина проживає з матір`ю в Болгарії, у зв`язку з постійними обстрілами м. Марганець. Враховуючи, що з часу, коли рішення суду про стягнення аліментів з відповідача було скасовано, змінились обставини за яких його було скасовано, а саме позивач та її дитина не проживають разом з відповідачем, а тому на теперішній час дитина знаходиться на утриманні у позивача.

Відповідач у судове засідання не з`явився, жодних заяв чи клопотань про неможливість участі у судовому розгляді від нього не надходило.

ІІ. Заяви, клопотання. Інші процесуальні дії у справі.

26.10.2022 представник позивача звернулась до суду із даною позовною заявою та додатками (а.с. 1-12), яку ухвалою судді від 27.10.2022 залишено без руху (а.с. 16).

11.11.2022 до канцелярії суду від представника позивача надійшла заява про усунення недоліків з додатками (а.с. 19-28).

07.12.2022 провадження у справі було відкрито, призначено розгляд справи по суті на 26.12.2022 (а.с. 31).

26.12.2022 від відповідача на електронну адресу суду надійшла заява про відкладення розгляду справи (а.с. 33-35).

26.12.2022 від представника позивача на електронну адресу суду надійшла заява про розгляд даної справи без участі сторони позивача (а.с. 36-38).

26.12.2022 судовий розгляд відкладено на 16.01.2023 (а.с. 39).

09.01.2023 на адресу суду від відповідача надійшли відзив на позовну заяву з додатками, клопотання про залишення позовної заяви без руху та клопотання про зупинення провадження у цивільній справі (а.с. 41-156).

16.01.2023 від представника позивача до суду надійшла заява про долучення до матеріалів справи доказів (а.с. 156а-158).

16.01.2023 заяву представника позивача про долучення до матеріалів справи доказів задоволено, долучено до матеріалів даної цивільної справи копію довідки, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без руху, відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про зупинення провадження у справі, заслухано виступ представника позивача зі вступними словами, досліджено письмові докази, що містяться в матеріалах цивільної справи (а.с. 159-160).

16.01.2023 оголошено вступну та резолютивну частини рішення (а.с. 161).

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

12.09.2009 між сторонами був зареєстрований шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 794 (а.с. 3).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилась донька ОСОБА_4 , матір`ю дитини зазначено позивача, а батьком - відповідача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке видано Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції, актовий запис № 524 (а.с. 4).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , відповідно до довідки № 690 від 15.02.2022 (а.с. 48).

Заочним рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 18.04.2022 шлюб між позивачем та відповідачем розірвано (а.с. 5-7, 22-24).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2022 по справі № 206/735/22 позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів задоволено. Стягнуто із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 18 лютого 2022 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с. 25-26).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21.10.2022 по справі № 206/735/22 апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 09.06.2022 скасовано з ухвалення нового рішення. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів відмовлено в повному обсязі (а.с. 27-28).

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживали з 11.06.2022 за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією довідки виданої головою правління ОСББ «Сонячний 17» на ім`я ОСОБА_2 (а.с. 8).

22.12.2022 ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину (а.с. 86-87).

Крім того, відповідно до копії реєстраційної картки № НОМЕР_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстровані Державною агенцією Болгарії зі статусом «біженці» з 12.09.2022 до 23.02.2023 (а.с. 10).

ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 навчається в училищі «ДИМЧО ДЕБЕЛЯНОВ», Болгарія, в 1а класі 2022/2023, що підтверджується копією довідки № УД-35-331/08.11.2022 (а.с. 158).

Крім того, судом встановлено, що відповідач має заборгованість за кредитами та за комунальні послуги, що підтверджується копіями скріншотів, виписок по рахунку, банківських квитанцій, графіків погашення кредиту, платежів за комунальні послуги (а.с. 88-145).

ІV. Докази, відхилені судом та мотиви їх відхилення.

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Так, суд не приймає докази надані відповідачем, а саме: копію характеристики ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , копію скріншотів з перепискою, копію фотографій м. Марганець, перелік окупованих територій України, копію постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровська по справі № 206/573/22 від 30.03.2022, копію постанови Дніпровського апеляційного суду по справі № 206/710/22 від 18.04.2022, оскільки всі перелічені докази ані спростовують, ані підтверджують обставини, які є предметом доказування у даній цивільній справі та взагалі не мають жодного доказового значення для розгляду даної цивільної справи.

V. Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Зазначені вище спірні правовідносини регулюються Сімейним кодексом України.

Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, закон покладає на батьків обов`язок щодо надання утримання своїм неповнолітнім дітям, тобто дітям, які не досягли 18 років. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.

У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.0.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 17 підкреслено, що за відсутності домовленості той із батьків, з ким проживає дитина, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. При цьому аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.

Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Згідно ч. 5 ст. 183 СК України, той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Прожитковий мінімум для дитини відповідного віку визначається кожного року відповідно до Закону України «Про державний бюджет України».

Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини, суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини.

У відповідності до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Враховуючи те, що нормами чинного законодавства, зокрема ст. 180 СК України, визначений чіткий імперативний припис щодо обов`язку батьків утримувати їх дітей до досягнення ними повноліття, приймаючи до увагу ту обставину, що відповідач в дійсності є батьком дитини, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів є повністю обґрунтованими.

Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Крім того, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Суд зауважує, що надання батьком, як одним із батьків, у добровільному порядку матеріальної допомоги малолітній дитині є його правом, та не звільняє його, як одного з батьків, від обов`язку утримання дитини.

Аналогічний за своїм змістом правовий висновок викладений у поставної КЦС ВС від 27.05.2020 року № 712/4702/19.

Приймаючи до уваги викладене, суд приходить до обґрунтованого висновку про обов`язок та можливість відповідача сплачувати аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частки всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитини повнолітнього віку, оскільки він будучи батьком дитини зобов`язаний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини.

Судом встановлено, що позивач проживала разом з малолітньою дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в м. Марганець, однак через постійні обстріли були вимушені поїхати за кордон, а саме у Болгарію.

Крім того, судом встановлено, що позивач та її донька мають офіційний статус біженців та ОСОБА_4 навчається в училищі у 1 класі.

Вказані обставини приводять суд до висновку, що позивач, яка є матір`ю дитини, таким чином належно виконує свої батьківські обов`язки, оскільки дитина наразі знаходить у безпечному місці та проходить навчання відповідно до свого віку.

Суд не погоджується з позицією відповідача щодо того, що надані стороною позивача докази, а саме довідки видані у Болгарії, є неналежним доказом, оскільки не мають перекладу, так як вказані докази мають зрозумілий для суду зміст.

Крім того, суд критично відноситься до твердження відповідача, що дитина повністю знаходиться на його утриманні та що вона зареєстрована за його адресою місця проживання, оскільки довідка надана відповідачем про те, що ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 датована 15.02.2022 та не є безумовним доказом факту того, що дитина фактично наразі проживає з відповідачем.

Також, відповідачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач повністю фінансово забезпечує дитини.

Також, відповідач сам у відзиві зазначив, що йому було відмовлено Управлінням-службою у справах дітей Лівобережної адміністрації ДМР у визначенні місця проживання дитини разом з ним, що також безумовно свідчить про те, що дитина не проживає з відповідачем.

Крім того, позивачем було надано довідку вже від 11.06.2022 про те, що ОСОБА_4 проживала з позивачем саме у м. Марганець. На теперішній час, надані стороною позивача докази свідчать про те, що позивач та дитина проживають у Болгарії.

Таким чином, суд вважає підтвердженими доводи сторони позивача про те, що дитина проживає з позивачем.

Більш того, зі змісту відзиву на позовну заяву відповідач дані обставини не оспорює та підтверджує той факт, що позивач та їх донька проживають окремо.

Відповідно до статті 48 Конституції України, кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім`ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

В добровільному порядку питання щодо утримання дружини позивач та відповідач не вирішили про що свідчить звернення позивача до суду вже вдруге з відповідним позовом.

Суд не приймає до уваги доводи відповідача з приводу того, що у разі задоволення позовної заяви, він може сплачувати аліменти у розмірі 4000 грн., що є більшим, ніж прожитковий мінімум на дитину у 2023 році.

Так, позивач звернулась до суду з вимогою про стягнення з відповідача аліментів не в твердій грошовій сумі, а саме 1/4 частини всіх видів його заробітної плати та інших доходів щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Таке звернення є правом позивача, як матері з якою проживає дитина.

Крім того, відповідач, як батько дитини, має обов`язок забезпечити достатній рівень життя своїй дитині, а тому, розмір аліментів має бути відповідним для забезпечення достатнього рівня життя дитини.

Суд, в першу чергу, діє передусім в інтересах дитини, та з огляду на обов`язок батьків забезпечувати своїх дітей та дбати про їх необхідний та достатній рівень життя.

При цьому, матеріальне забезпечення дитини є лише однією із обов`язків батьків, серед інших виховання дитини, духовний, моральний та фізичний розвиток дитини, забезпечення здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, підготовка її до самостійного життя, тощо.

Так, враховуючи той факт, що ОСОБА_4 проживає разом із позивачем, основне навантаження щодо виконання батьківських обов`язків, припадає саме на позивача. А тому, наявність у відповідача особистих грошових зобов`язань, а саме заборгованостей по кредитам та сплати комунальних платежів, не може жодним чином впливати на потреби дитини та на її належне матеріальне забезпечення.

Доводи відповідача з приводу того, що позивач не працює і аліменти їй потрібні для того, щоб у подальшому також не працювати, взагалі не мають жодного доказового значення у вирішенні даного спору та жодним чином не впливають на обов`язок відповідача, як батька ОСОБА_4 , яка проживає разом з позивачем, забезпечити достатній рівень життя та розвитку своєї дитини.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, рішення ЄСПЛ в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010).

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, вислухавши вступна слово представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Статтею 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», то у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 182, 183, 191 СК України, ст. 8, 11, 12 Законом України «Про охорону дитинства», ст.ст. 2, 13, 89, 141, 263, 264, 265, 430 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнення аліментів на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 здійснювати з 26.10.2022 і до досягнення дитиною повноліття.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його оголошення до Дніпровського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 19.01.2023.

Головуючий суддя: К.С. Маштак