Справа № 288/859/22
Провадження № 2/288/39/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2023 року. смт.Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Зайченко Є. О.,

з участю секретаря судових засідань - Корнієнко Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт.Попільня Житомирської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Попільнянської селищної ради, Житомирського району, Житомирської області про визнання права на продовження приватизації,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернулась до суду з позовом до Попільнянської селищної ради, Житомирського району, Житомирської області (далі - Відповідач) про визнання права на продовження приватизації в якову вказує, що вона зі своїм чоловіком - ОСОБА_2 з 18 лютого 1992 року проживали за адресою АДРЕСА_1 .

Рішенням № 6 від 14 лютого 1995 року виконавчого комітету Сокільчанської сільської ради Попільнянського району, Житомирської області, її чоловіку - ОСОБА_2 було надано у власність земельну ділянку площею 0.59 га, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 її чоловік - ОСОБА_2 помер та після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, яку Позивач прийняла та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом.

Позивач зазначає, що до складу спадщини також увійшло право на вищевказану земельну ділянку площею 0.59 га, проте спадкодавець не одержав документи на право власності на земельну ділянку, а тому у видачі свідоцтва про право на спадщину Позивачу було відмовлено в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів.

На підставі вищевикладеного, Позивач просить визнати за нею право на продовження приватизації земельної ділянки площею 0.59 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , право на яку надано рішенням № 6 засідання виконавчого комітету Сокільчанської сільської ради Попільнянського району, Житомирської області від 14 лютого 1995 року.

Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи були належним чином повідомлені, 04 січня 2023 року від представника Позивача надійшла заява в якій він просить судове засідання проводити без його участі.

Представник Відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений, 04 січня 2023 року надав до суду заяву в якій не заперечував проти задоволення позову, просив справу слухати у його відсутність.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . /а.с.5/

Рішенням № 6 від 14 лютого 1995 року Сокільчанської сільської ради народних депутатів, вирішено надити у власність ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0.59 га. /а.с.6/

Згідно довідки Попільнянської державної нотаріальної контори від 16 листопада 2021 року № 154/01-16, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 , відкрито спадкову справу № 321/2006. Спадкоємцем за законом на все рухоме та нерухоме майно, що належало покійному є його дружина - ОСОБА_1 . 18 травня 2007 року їй видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 3.1143 га, яка розташована за межами села Сокільча, Попільнянської територіальної громади Житомирського району, Житомирської області. /а.с.7/

Як вбачається з повідомлення Попільнянської державної нотаріальної контри від 20 червня 2022 року № 75/02-31, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на присадибну земельну ділянку загальною площею 0.59 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 чоловіка - ОСОБА_2 в зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів та державної реєстрації на заявлене майно. /а.с.19/

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Позивач звернулася до суду з позовом про визнання права на продовження приватизації з тих підстав, що її чоловіку за життя було передано земельну ділянку, проте він не закінчив її приватизацію, а тому вона, як спадкоємець має право на завершення розпочатої спадкодавцем процедури приватизації земельної ділянки.

Відповідно до положень статті 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини, відповідно до статті 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У Перехідних положеннях Земельного Кодексу України визначено, у разі коли спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно до статті 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовом про визнання права на завершення приватизації та одержання державного акту про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Згідно з пунктом «г» частини першої статті 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Пунктом «а» частини третьої статті 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 350/67/15-ц, а також у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 723/1061/17 викладено правовий висновок про можливість визнання в порядку спадкування права на завершення приватизації земельної ділянки, що полягає в наступному.

Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно

зі статтею 125 ЗК України, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку.

Якщо видача державного акта на право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування, до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

У пункті 3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що правильною є практика судів, які у випадку не завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку розпочав за життя спадкодавець та не встиг закінчити, визнають за спадкоємцем таке право.

Відповідно до статті 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до статті 126 ЗК України, оформлення речових прав на земельну ділянку оформлюється відповідно до Закону України «Про реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», потрібно враховувати вимогу, щодо виконання спадкодавцем за життя активних дій та вимог законодавства щодо приватизації земельної ділянки, а також неможливості завершити процедуру приватизації та реєстрації за собою права власності на землю у зв`язку зі смертю, а тому така земельна ділянка входить до складу спадкового майна.

Системний аналіз вищевикладеного вказує на те, що якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК України,

проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до вимог чинного законодавства України. Тому якщо громадянин, який висловив волю на приватизацію земельної ділянки, помер до прийняття компетентним органом рішення про приватизацію (передання у приватну власність, відведення), до його спадкоємців у порядку спадкування переходить право вимагати такої приватизації. Оскільки право власності в особи спадкодавця ще не виникло, вищезазначене унеможливлює видачу свідоцтва про право на спадщину.

Судом встановлено, що спадкодавцю - ОСОБА_2 на підставі рішення сільської ради передано у власність земельну ділянку площею 0.59 га, тобто він частково реалізував своє право на приватизацію земельної ділянки, а саме звернувся до органу місцевого самоврядування (органу приватизації) із заявою про передачу у приватну власність земельної ділянки та таким органом прийнято відповідне рішення про передачу йому земельної ділянки у власність, проте за життя не закінчив приватизацію зазначеної земельної ділянки.

Наведені обставини у їх системному зв`язку вказують на те, що Позивач набула право на спадкування усіх прав та обов`язків, що належали її чоловіку та до складу спадщини також увійшло право на завершення процедури приватизації земельної ділянки, яку спадкодавець розпочав за життя у встановленому порядку та не завершив у зв`язку зі смертю.

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої, п`ятої, шостої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову та визнання за Позивачем права на продовження приватизації земельної ділянки.

Позивач при зверненні до суду також вказує, що нею понесені витрати на професійну правничу допомогу в розмірі близько 3000 гривень.

Згідно статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частини першої статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Пунктом 1, 2 частини другої статті 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. (частина третя статті 137 ЦПК України).

Разом з тим, Позивачем не додано до матеріалів справи детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених нею витрат, необхідних для надання правничої допомоги для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою їх розподілу, а тому суд відмовляє в задоволенні вказаної вимоги.

Відповідно до положень частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Представник Позивача в поданій заяві просив понесені судові витрати віднести на рахунок Позивача, а тому суд при ухваленні рішення не здійснює їх розподіл.

Керуючись статтями 81, 125, 126, 152 ЗК України; статтями 15, 16, 1216, 1218 ЦК України; статтями 4, 5, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_1 до Попільнянської селищної ради, Житомирського району, Житомирської області про визнання права на продовження приватизації - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , жителькою АДРЕСА_2 ) право на продовження приватизації земельної ділянки площею 0.59 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , у порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , право на яку надано рішенням № 6 засідання виконавчого комітету Сокільчанської сільської ради Попільнянського району, Житомирської області від 14 лютого 1995 року.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду Є. О. Зайченко