Справа № 216/3891/22
Провадження 2/216/831/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

Головуючого, судді - Чирського Г.М.,

за участю: секретаря судового засідання Корнєвої Ю.М.,

позивача ОСОБА_1 ,

представників третьої особи : Стельмаха І.В., Лебідь Ю.В.,

розглянувши у підготовчому відкритому судовому засіданні в залі №5 приміщення суду дистанційно, за допомогою відеоконференції, з повною фіксацією процесу технічними засобами цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації, третя особа Держава Україна в особі Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України про відшкодування шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває позовна заява ОСОБА_1 до Російської Федерації, треті особи Міністерство фінансів України, Міністерство юстиції України про стягнення шкоди.

Ухвалою суду від 08.11.2022 року по справі відкрите провадження за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, залучено Державу Україна в особі Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України.

26.12.2022 р. на адресу суду від ОСОБА_2 надійшла позовна заява (уточнена) від 23.12.2022 р., в якій позивач, крім заявлених раніше вимог, просив суд визнати втручання держави Україна в особі Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України в його право на справедливий судовий захист, встановлений п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 8 і 55 Конституції України неправомірною. Стягнути з держави Україна, в особі Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України, з кожного окремо, моральну (немайнову) шкоду в розмірі 35000,00 євро, що підлягає сплаті у національній валюті України (гривні) за офіційним курсом НБУ, встановленого для долару США на день здійснення платежу. При цьому, в якості відповідача зазначено Російська Федерація, а співвідповідачем зазначена Держава Україна в особі Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України.

Вказані вимоги обґрунтовані тим, що вступ у цій цивільній справі Держави Україна в якості третьої особи, в особі Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України є за своєю суттю захистом інтересів країни-агресора Російської Федерації, що порушує його право на справедливий суд, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 8 і 55 Конституції України та свідчить про обмеження таких гарантій з боку Держави Україна стосовно позивача, а, отже, заподіяння вказаними неправомірними діями моральної (немайнової) шкоди в указаному розмірі.

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 жовтня 2020 року у справі № 369/10789/14-ц (провадження № 14-703цс19), застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Дія 97» проти України від 21 жовтня 2010 року).

У пунктах 6, 7 частини другої статті 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21).

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 49 ЦПК України позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Згідно із частиною третьою статті 49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви.

Відповідно до частини першої статті 189 ЦПК України завданнями підготовчого провадження є: 1) остаточне визначення предмета спору та характеру спірних правовідносин, позовних вимог та складу учасників судового процесу; 2) з`ясування заперечень проти позовних вимог; 3) визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів; 4) вирішення відводів; 5) визначення порядку розгляду справи; 6) вчинення інших дій з метою забезпечення правильного, своєчасного і безперешкодного розгляду справи по суті.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

На відміну від викладеного, правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Водночас не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19).

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову. При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Такі висновки зроблені Верховним Судом у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в рамках справи №234/11607/20 у Постанові від 12.01.2022 року.

За таких обставин, оскільки в позовній заяві (уточненій) позивачем ОСОБА_2 були змінені одночасно як предмет позову, шляхом доповнення позовних вимог новими визнання дій Держави Україна неправомірними та стягнення з Держави України моральної шкоди, так і підстави позову шляхом пред`явлення нових, інших вимог іншому відповідачеві Державі України стосовно вступу у цій цивільній справі Держави Україна в якості третьої особи, в особі Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України, що, на думку позивача, є за своєю суттю захистом інтересів країни-агресора Російської Федерації, що порушує його право на справедливий суд, гарантованих п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтями 8 і 55 Конституції України та свідчить про обмеження таких гарантій з боку Держави Україна стосовно позивача, а, отже, заподіяння вказаними неправомірними діями моральної (немайнової) шкоди в указаному розмірі. У зв`язку з чим, наявні підстави для повернення позивачеві вказаної позовної заяви (уточненої), датованої 23.12.2022 р., у відповідності до п.2) ч.4 ст. 185 ЦПК України (порушено правило об`єднання позовних вимог).

Крім того, судом встановлено також, що 12.12.2022 року на адресу суду надійшла заява позивача ОСОБА_1 про збільшення розміру позовних вимог, в якій він, крім збільшення грошової вимоги щодо стягнення з Російської Федерації майнової та моральної шкоди, просить суд визнати повномасштабну збройну агресію Російської Федерації проти України, захоплення військовим шляхом значної частини території суверенної держави Україна та експропріацію Російською Федерацією природних родовищ корисних копалин, які знаходяться на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях Луганської, Донецької областях і АР Крим геноцидом українського народу.

Згідно ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Відповідно до змісту статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод судові процедури повинні бути справедливими для всіх учасників процесу.

Згідно ч. 2 ст. 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.

Згідно з п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у ст. 43 цього Кодексу, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання.

У пунктах 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Частиною 1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях крім того звільняються позивачі - у справах за позовами до держави-агресора Російської Федерації про відшкодування завданої майнової та/або моральної шкоди у зв`язку з тимчасовою окупацією території України, збройною агресією, збройним конфліктом, що призвели до вимушеного переселення з тимчасово окупованих територій України, загибелі, поранення, перебування в полоні, незаконного позбавлення волі або викрадення, а також порушення права власності на рухоме та/або нерухоме майно. За ч.2 ст. 6 Закону України «Про судовий збір» у разі якщо розмір позовних вимог збільшено або пред`явлено нові позовні вимоги, недоплачену суму судового збору необхідно сплатити до звернення до суду з відповідною заявою.

Отже, вимога позивача щодо визнання повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України, захоплення військовим шляхом значної частини території суверенної держави Україна та експропріацію Російською Федерацією природних родовищ корисних копалин, які знаходяться на тимчасово окупованих Російською Федерацією територіях Луганської, Донецької областях і АР Крим геноцидом українського народу, не підпадає під дію частини 1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", оскільки не має матеріального змісту.

Згідно п. 2 ч. 2 ст. 4 ЗУ "Про судовий збір" за подання позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою судовий збір сплачується у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЗУ "Про судовий збір"у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.

Законом України "Про Державний бюджет України на 2022 рік"встановлено розмір прожиткового мінімуму на одну працездатну особу в розрахунку на місяць - 2481 грн.

Таким чином, позивачу необхідно сплати судовий збір 992,40 грн. та надати суду документ, що підтверджує його сплату або надати суду належні докази про звільнення від сплати судового збору.

Відповідно до ч.1-3 ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. Якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 175, 177, 185, 187 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву (уточнену) від 23.12.2022 р, за позовом ОСОБА_1 до РФ, Держави Україна в особі Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України про визнання неправомірними дії держави Україна в особі Міністерства юстиції та Міністерства фінансів про порушення права позивача на справедливий судовий захист та відшкодування шкоди - повернути позивачеві у зв`язку із порушенням правила об`єднання позовних вимог.

Заяву ОСОБА_1 про збільшення позовних вимог від 10.12.2022 року, яка надійшла до суду 12.12.2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Російської Федерації, третя особа Держава Україна в особі Міністерство фінансів України, Міністерство юстиції України про стягнення шкоди - залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 триденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення визначених в даній ухвалі недоліків.

Роз`яснити, що в разі якщо у визначений строк недоліки не будуть усунені, заява про збільшення позовних вимог на підставі ч. 13 ст.187 ЦПК України буде вважаться неподаною та повернута позивачу.

Згідно ч. 12 ст. 187 ЦПК України, якщо позивач усуне недоліки заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи.

Копію ухвали направити позивачу та представникам Держави Україна.

Ухвала підлягає оскарженню безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду відповідно до ст.. 353 ЦПК України окремо від рішення суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Г.М.Чирський