Постанова

Іменем України

08 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 522/3031/16-ц

провадження № 61-12894св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Крата В. І.,

суддів: Антоненко Н. О., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Русинчука М. М.,

учасники справи за первісним позовом:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

учасники справи за зустрічним позовом:

позивач - ОСОБА_2 ,

відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 листопада 2019 року у складі судді Петрюченко М. І. та постанову Одеського апеляційного суду від 30 червня

2021 року у складі колегії суддів: Комлевої О. С., Гірняк Л. А.,Цюри Т. В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування.

Позов мотивований тим, що 09 жовтня 2010 року між нею та ОСОБА_7 укладений шлюб.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, після його смерті відкрилась спадщина на наступне майно:

- квартира АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частки будівлі кафе-бару, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 ;

- підвальне приміщення № 3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ;

- 1/2 частки земельної ділянки, що розташована за адресою: Черкаська область, Маньківський район, смт Буки, кадастровий номер :01:002:0043;

- 1/2 частки земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер :02:002:0041;

- автомобіль марки BMW модель Х5, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

До спадкоємців першої черги увійшли: вона (дружина) та ОСОБА_8 (батько).

До нотаріальної контор із заявами про прийняття спадщини звернулись ОСОБА_2 (брат), ОСОБА_8 (батько), ОСОБА_1 (дружина).

Оскільки вона проживала із спадкоємцем за останнім його місцем проживання за адресою: АДРЕСА_5 , то вона фактично прийняла спадщину.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 11 листопада 2015 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданик І. В. роз`яснено, що згідно п. 4.15 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусам України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання спадкоємцями правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, проте з урахуванням відсутності їх у спадкоємця, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

З моменту отримання у спадщину будівлі кафе-бару, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , нею проведено реконструкцію вказаного приміщення внаслідок чого збільшено його площу та вартість.

Уточнивши позовні вимоги ОСОБА_1 просила суд:

визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на 1/2 частину кв. АДРЕСА_1 ;

визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на 3/8 частину будівлі кафе-бару АДРЕСА_2 ;

визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на 81/1000 частину підвального приміщення АДРЕСА_6 ;

визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на 1/4 частину земельної ділянки (кадастровий №:01:002:0043) в АДРЕСА_8;

визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом, право власності на 1/4 частину земельної ділянки (кадастровий №:01:002:0041) в АДРЕСА_4;

визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на 3/4 частини автомобілю марки BMW модель Х5, 2010 року випуску, кузов № НОМЕР_2 ;

визнати недійсним договір купівлі-продажу № 5141/2016/001269 автомобіля марки BMW модель Х5, 2014 року випуску, укладений 13 серпня

2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ;

витребувати від ОСОБА_4 автомобіль марки BMW модель Х5, 2014 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 (попередній н/з НОМЕР_13);

визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на 3/4 частини автомобілю марки BMW модель Х5, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_4 , номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_3 .

У липні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування.

Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, після смерті якого відкрилась спадщина. До спадкоємців першої черги увійшли - ОСОБА_1 та він, який успадковує частку батька ОСОБА_8 , який не встиг її оформити у зв`язку із своєю смертю ІНФОРМАЦІЯ_2 . Реєстрація права власності на спадкове майно за ОСОБА_8 не проводилась, відсутність документів про реєстрацію права власності на спадкове майно за ОСОБА_8 позбавляє позивача за зустрічним позовом можливості набути право власності на спадкове майно в загальному порядку та у сторін існує спір в частині поділу майна.

Вказує, що будівля кафе-бару, що знаходиться за адресою:

АДРЕСА_2 , земельна ділянка, що розташована за адресою: Черкаська область, Маньківський район, смт Буки, кадастровий номер :01:002:0043 та земельна ділянка, що розташована за адресою: АДРЕСА_4 , кадастровий номер :02:002:0041 належала спадкоємцю на праві власності на підставі Договору від 29 листопада 2012 року про поділ спадщини, відкритої після смерті матері ОСОБА_9 .

В частині автомобіля марки BMW модель Х5, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 зазначає, що він був придбаний спільно з ним, який в рахунок оплати за автомобіль перерахував власні грошові кошти у розмірі 386 900,00 грн.

Уточнивши позовні вимоги ОСОБА_2 просив суд:

визнати його спадкоємцем померлого ІНФОРМАЦІЯ_2

ОСОБА_8 , який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

визнати автомобіль BMW модель Х5, 2014 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 ;

визнати автомобіль ВМW модель Х5 2010 року випуску, номер НОМЕР_5 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_1 ;

визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки ВМWХ5, загальний легковий універсал-В, колір білий, об`єм двигуна 2979, номер шасі НОМЕР_2 , 2010 року випуску, укладений відповідно до довідки-рахунку від 23 квітня 2015 року № 065633, видану на ім`я ОСОБА_6 та повернути сторони у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину;

визнати за ним право власності на майно в порядку спадкування за померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавцем ОСОБА_7 :

- 1/2 частину кв. АДРЕСА_1 ;

- 81/1000 (1/2 від 162/1000) частки підвального приміщення АДРЕСА_6 ;

- 1/4 (1/2 від 1/2) частини будівлі кафе-бару в буд. АДРЕСА_7 ;

- 1/4 (1/2 від 1/2) частини земельної ділянки (кадастровий №:01:002:0043) в АДРЕСА_8;

- 1/4 (1/2 від 1/2) частини земельної ділянки (кадастровий №:01:002:0041) в АДРЕСА_4;

- 1/4 частину автомобілю BMW модель Х5, 2014 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 ;

- 1/4 частину автомобілю BMW модель Х5, 2010 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_6 ;

- 1/4 частини мисливської гладкоствольної зброї, а саме:

«Comando», к-р НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 ,

«Browning», к-р НОМЕР_7 , № НОМЕР_9 ,

пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу патронів споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а саме «ПМР-у», к-р 9 мм., НОМЕР_14;

стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок оплати за автомобіль BMW модель Х5, 2014 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 у розмірі 386 900,00 грн;

витребувати у ОСОБА_5 мисливську гладкоствольну рушницю Comando», к-р НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 18 листопада

2019 року:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування та зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання права власності в порядку спадкування - задоволені частково.

2. Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на:

- 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 ;

- 1/4 частину будівлі кафе-бару

АДРЕСА_2 ;

- 81/1000 частину підвального приміщення

АДРЕСА_6 ;

- 1/4 частину земельної ділянки (кадастровий номер :01:002:0043) в смт. Буки Маньківського р-ну Черкаської області;

- 1/4 частину земельної ділянки (кадастровий номер :02:002:0041) в АДРЕСА_4.

3. Визнано ОСОБА_2 спадкоємцем ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 , померлого

ІНФОРМАЦІЯ_1 .

4. Визнано за ОСОБА_2 право власності на майно в порядку спадкування за померлим спадкоємцем ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 - ОСОБА_8 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме:

- 1/2 частину кв. АДРЕСА_1 ;

- 81/1000 частину підвального приміщення АДРЕСА_6 ;

- 1/4 частину будівлі кафе-бару

АДРЕСА_2 ;

- 1/4 частину земельної ділянки (кадастровий номер :01:002:0043) в смт. Буки Маньківського р-ну Черкаської області;

- 1/4 частину земельної ділянки (кадастровий номер :02:002:0041) в АДРЕСА_4.

5. Визнано автомобіль BMW модель Х5, 2014 року випуску, номер (шасі (кузов, рами) НОМЕР_3 , (попередній н/з НОМЕР_1 ) спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .

6. Визнано автомобіль BMW модель Х5, легковий універсал-В, колір білий, об`єм двигуна 2979, номер шасі НОМЕР_2 , 2010 року випуску, (попередній н/з НОМЕР_5 ) спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .

7. Витребувано від ОСОБА_4 автомобіль марки BMW модель Х5, 2014 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 (попередній н/з НОМЕР_1 ).

8. Визнано за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом право власності на 3/4 частини автомобілю BMW модель Х5, 2014 року випуску, номер (шасі (кузов, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 (попередній н/з НОМЕР_13).

9. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину автомобілю BMW модель Х5, 2014 року випуску, номер (шасі (кузов, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 (попередній н/з НОМЕР_13).

10. Cтягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти, внесені ним в рахунок оплати за автомобіль BMW модель Х5, 2014 року випуску, номер (шасі (кузов, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 (попередній н/з НОМЕР_1 ) у розмірі 386 900,00 грн.

11. Визнано недійсним договір купівлі-продажу автомобілю BMW Х5, легковий універсал-В, колір білий, об`єм двигуна 2979, номер шасі НОМЕР_2 , 2010 року випуску, укладений відповідно до довідки-рахунку від 23 квітня

2015 року №065633, видану на ім`я ОСОБА_6 та повернено сторони у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину.

12. Визнано за ОСОБА_1 , в порядку спадкування за законом, право власності на 3/4 автомобілю BMW Х5, 2010 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , реєстраційний № НОМЕР_6 .

13. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частину автомобілю BMW модель Х5, 2010 року випуску, кузов № НОМЕР_2 , реєстраційний № НОМЕР_6 .

14. Витребувано у ОСОБА_5 мисливську гладкоствольну рушницю «Comando», к-р НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 .

15. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/4 частини мисливської гладкоствольної зброї, а саме: «Comando», к-р НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 .

16. Відмовлено в задоволенні частини вимог про:

- витребування від ОСОБА_10 автомобілю BMW Х5, номер шасі № НОМЕР_3 , 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_10 ,

- визнання недійсним договору купівлі-продажу №5141/2016/001269 автомобілю марки BMW модель Х5, 2014 року випуску, номер шасі (кузова, рами) № НОМЕР_3 , укладений 13.08.2016 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_3 ;

- визнання за ОСОБА_2 права власності на майно в порядку спадкування на 1/4 частини мисливської гладкоствольної рушниці «Browning», к-р НОМЕР_7 , № НОМЕР_9 , пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу патронів споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а саме: «ПМР-у», к-р 9 мм., НОМЕР_14.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 являється спадкоємцем свого брата в порядку спадкової трансмісії (ст. 1276 ЦК України), оскільки його батько - ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за життя звернувся до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою з метою прийняття спадщини, але не встиг отримати свідоцтва про право на спадщину.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належать до спадкоємців першої черги. Факт належності померлому ОСОБА_7 нерухомого майна підтверджено наявними в матеріалах справи доказами. Однак, позивачі не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно. Отже, позовні вимоги первісного та зустрічного позову в цій частині є повністю доведеними та підлягають задоволенню. Разом з тим, з матеріалів справи встановлено, що між сторонами існує спір щодо поділу спадкового майна.

В частині визнання автомобіля BMW модель Х5, 2014 року випуску, номер (шасі (кузов, рами) НОМЕР_3 , реєстраційний номер НОМЕР_4 (попередній н/з НОМЕР_13) спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів, внесених ним в рахунок оплати за автомобіль BMW модель Х5, 2014 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 , у розмірі 386 900,00 грн., суд керувався наступним.

Судом встановлено, що автомобіль марки BMW модель Х5, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 був придбаний покійним ОСОБА_7 в ДП ТОВ «Ємерал» фірма «Ємералд Моторс» на підставі договору №14-169а від

23 жовтня 2014 року спільно з ОСОБА_2 , що підтверджується копіями платіжних доручень № 2 від 11 грудня 2014 року (а. с. 165, 218, т. 1), № 3 від

11 грудня 2014 року (а. с. 166, 219, т. 1), № 4 від 11 грудня 2014 року (а. с. 167, 217, т. 1), копією листа ДП ТОВ «Емералд «Фірма «Емералд Моторс» (а. с. 170, т. 1), актом прийому-передачі автомобіля від 14 січня 2015 року (а. с. 169-170, 224, т. 1) підтверджується оплата ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі

386 900,00 грн. За таких умов позивач за зустрічним позовом має право на стягнення з ОСОБА_1 на свою користь коштів, внесених ним в рахунок оплати за автомобіль BMW модель Х5, 2014 року випуску, реєстраційний

№ НОМЕР_1 , у розмірі 386 900,00 грн.

Також судом враховується, що представник ОСОБА_1 в судовому засіданні 18 вересня 2019 року надав до суду заяву про застосування позовної давності до вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 коштів внесених в рахунок оплати за автомобіль BMW Х5, номер шасі НОМЕР_3 , 2014 року випуску у розмірі 386 900,00 грн (а. с. 67-68, т. 4). Заява мотивована тим, що ОСОБА_2 як кредитор не повідомив спадкоємця ОСОБА_1 про його борги (пропустив строк спеціальної позовної давності передбаченої статтею 1281 ЦК України). Як вбачається з досліджених у судовому засіданні доказів, автомобіль марки BMW модель Х5, 2014 року випуску, декілька разів був незаконно відчужений на користь інших осіб (а. с. 103-105, 116, 160, 209, т. 2). Відповідно до інформації Регіонального сервісного центру в м. Києві від 21 листопада 2017 року, автомобіль марки BMW модель Х5, 2014 року випуску, кузов НОМЕР_3 28 квітня 2017 року зареєстрований за ОСОБА_4 (а. с. 209, т. 2). З урахуванням того, що ОСОБА_2 є співвласником спірного автомобілю та про порушення свого права (відчуження належного йому на праві спільної сумісної власності автомобіля) дізнався в ході розгляду справи, кошти у розмірі 386 900,00 грн. ОСОБА_1 в добровільному порядку не повернуті, у зв`язку з чим до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 530 ЦК України за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав. Суд вважає, що кредитор - ОСОБА_2 у даному випадку звертаючись до суду з цією вимогою пред`явив її до ОСОБА_1 з метою захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми коштів, що не свідчить про пропуск строку звернення до суду з позовом, у зв`язку з чим заява представника ОСОБА_1 про такий пропуск задоволенню не підлягає.

В частині визнання автомобіля BMW модель Х5, 2010 року випуску, державний номер НОМЕР_5 спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та

ОСОБА_1 судом встановлено, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , оскільки був придбаний під час перебування сторін в шлюбі, дані обставини були підтверджені матеріалами справи та не заперечувались сторонами у справі.

При цьому, при поділі майна між спадкоємцями померлого ОСОБА_7 (його дружиною та братом) суд виходив із того, що сторони не ставили вимог про компенсацію частки вказаного майна грішми, тому суд визнає ідеальні частки спадкоємців в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Задовольняючи вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобілю BMW Х5, загальний легковий універсал-В, колір білий, об`єм двигуна 2979, номер шасі НОМЕР_2 , 2010 року випуску, укладений відповідно до довідки-рахунку від 23.04.2015 №065633, видану на ім`я ОСОБА_6 та повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину, суд керувався наступним.

В судовому засіданні 24 січня 2019 року представник позивача за первісним позовом звернувся до суду з клопотанням про виключення ОСОБА_6 з кола відповідачів у цій цивільній справі. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 24 січня 2019 року виключено ОСОБА_6 з кола відповідачів у цій цивільній справі (а. с. 218, 224-225, т. 3). Разом з тим, позивач за зустрічним позовом не звертався до суду з клопотанням про виключення ОСОБА_6 з кола відповідачів за його зустрічним позовом. Отже, ОСОБА_2 визначено коло відповідачів за його зустрічним позовом, де відповідачем вказана ОСОБА_6 (а. с. 146-148, т. 2). Позивач зазначає, що ОСОБА_1 станом на 23 квітня 2015 року, маючи лише право на 1/2 частини даного автомобіля, не досягши згоди між спадкоємцями щодо часток спадкового майна та не подаючи заяву про прийняття спадщини після померлого чоловіка, продала спірний автомобіль своїй матері ОСОБА_6 . Як вбачається з матеріалів справи, зокрема ще до звернення ОСОБА_1 до суду з цим позовом, автомобіль BMW Х5, 2010 року випуску перейшов у власність до ОСОБА_6 (а. с. 137, т. 2) (матері позивача за первісним позовом ОСОБА_1 ), який перебуває у володінні ОСОБА_6 , що не заперечувалось сторонами по справі, та яка в змозі його повернути.

Короткий зміст постанови апеляційного суду

Постановою Одеського апеляційного суду від 30 червня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 листопада 2019 року залишено без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що не погодившись частково з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просила рішення суду в частині п. 3, п. 6, п. 5, п. 11 змінити, шляхом виключення з резолютивної частини та мотивувальної частини вказаних пунктів, в частині п. 10, п. 13 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, в частині п. 16 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким вимогу задовольнити, в інший частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Судом встановлено, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 належать до спадкоємців першої черги. Факт належності померлому ОСОБА_7 нерухомого майна підтверджено наявними в матеріалах справи доказами. Однак, позивачі не мають можливості отримати свідоцтво про право на спадщину за законом, у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Колегія суддів погодилась з висновками суду про те, що ОСОБА_2 має право на стягнення з ОСОБА_1 на свою користь коштів, внесених ним в рахунок оплати за автомобіль BMW модель Х5, 2014 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 , у розмірі 386 900,00 грн., оскільки вони відповідають вимогам закону.З урахуванням того, що ОСОБА_2 є співвласником спірного автомобілю та про порушення свого права (відчуження належного йому на праві спільної сумісної власності автомобіля) дізнався в ході розгляду справи, кошти у розмірі 386 900,00 грн. ОСОБА_1 в добровільному порядку не повернуті, суд дійшов до вірного висновку, що до вказаних правовідносин підлягають застосуванню положення частини другої статті 530 ЦК України. Суд вважає, що кредитор - ОСОБА_2 у даному випадку звертаючись до суду з цією вимогою, пред`явив таку вимогу до відповідача ОСОБА_1 , з метою захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми коштів, що не свідчить про пропуск строку звернення до суду з позовом.

Судом встановлено, що в момент перебування сторін у шлюбі було придбано за спільні кошти автомобіль BMW модель Х5, 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_6 було зареєстровано за ОСОБА_1 (а. с. 49 т. 1). Висновки суду про те, що вказаний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , оскільки був придбаний під час перебування сторін в шлюбі є вірними, були підтверджені матеріалами справи та не заперечувались сторонами. При поділі майна між спадкоємцями померлого ОСОБА_7 (його дружиною та братом) суд виходив з того, що сторони не ставили вимог про компенсацію частки вказаного майна грішми, тому суд визнав ідеальні частки спадкоємців в цьому майні без його реального поділу і залишив майно у їх спільній частковій власності.

Задовольняючи вимоги в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобілю BMW Х5, загальний легковий універсал-В, колір білий, об`єм двигуна 2979, номер шасі НОМЕР_2 , 2010 року випуску, укладений відповідно до довідки-рахунку від 23 квітня 2015 року №065633, видану на ім`я

ОСОБА_6 та повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину, суд виходив з того, що представник позивача за первісним позовом звернувся до суду з клопотанням про виключення ОСОБА_6 з кола відповідачів у цій цивільній справі. Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 24 січня 2019 року виключено ОСОБА_6 з кола відповідачів по даній цивільній справі (а. с. 218, 224-225, т. 3). Проте, позивач за зустрічним позовом не звертався до суду з клопотанням про виключення ОСОБА_6 з кола відповідачів за його зустрічним позовом, отже, ОСОБА_2 визначено коло відповідачів за його зустрічним позовом, де відповідачем вказана ОСОБА_6 (а. с. 146-148, т. 2).Посилаючись на статтю 216 ЦК України, якою встановлені правові наслідки недійсності правочину, позивач за зустрічним позовом вимагає застосувати реституцію, згідно чого у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні в натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Правова природа реституції полягає у поновленні порушених майнових прав, приведенні їх до стану, що існував на момент вчинення дії, якою заподіяно шкоди, це спеціальний зобов`язальний спосіб захисту права власності, який може застосовуватися лише у випадку, коли предмет недійсного правочину станом на час вирішення відповідного питання перебуває в тієї сторони недійсного правочину, якій він і був переданий. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема ще до звернення ОСОБА_1 до суду з даним позовом, автомобіль BMW Х5, 2010 року випуску перейшов у власність до ОСОБА_6 (а. с. 137, т. 2) (матері позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 ), який перебуває у володінні ОСОБА_6 , що не заперечувалось сторонами по справі, та яка у змозі його повернути.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду в оскаржуваній частині не відповідає вимогам закону, оскільки суд ухваливши рішення вийшов за межі позовних вимог, щодо яких сторонами не заявлялися позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки зазначені апелянтом п. 3, п. 6, п. 5 резолютивної частини рішення спростовуються зустрічним позовом ОСОБА_2 , який в уточнених редакціях просив:

- визнати ОСОБА_2 спадкоємцем ОСОБА_8 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 , померлого

ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- визнати автомобіль ВМW модель Х52014 року випуску, номер НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та

ОСОБА_1 (а. с. 65-70, т. 2);

- визнати автомобіль ВМW модель Х5 2010 року випуску, номер НОМЕР_5 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (а. с. 65-70, т. 2);

- визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля (а. с. 65-70, т. 2).

- визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля марки ВМWХ5, загальний легковий універсал-В, колір білий, об`єм двигуна 2979, номер шасі НОМЕР_2 , 2010 року випуску, укладений відповідно до довідки-рахунку від 23 квітня 2015 року № 065633, видану на ім`я ОСОБА_6 та повернути сторони у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину (а. с. 146-148, т. 2).

Щодо доводів апеляційної скарги відносно п. 10 та п. 13 резолютивної частини рішення стосовно стягнення коштів за автомобіль у розмірі 386 900 грн та визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/4 автомобіля, колегія суддів вважає їх також безпідставними та звертає увагу, що до вказаних позовних вимог спеціальна позовна давність передбачена статтею 1281 ЦК України, яку заявила ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_2 звернувся до суду за захистом своїх порушених прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку по поверненню фактично отриманих коштів, що не свідчить про пропуск строку позовної давності, у зв`язку з чим суд на законних підставах до вказаних позовних вимог застосував положення до статті 530 ЦК України.

А п. 16 резолютивної частини рішення щодо відмови в задоволені позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля марки ВМW модель Х52014 року випуску, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки позивачами був обраний неправильний спосіб захисту своїх прав, про що зазначено судом.

Вказані доводи спростовуються матеріалами справи та зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта із висновками суду першої інстанції щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду апеляційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).

Інші доводи апеляційної скарги також не є суттєвими, та такими, що не підлягають задоволенню. Нових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції надано не було. Судом при прийнятті рішення були взяті до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності.

Аргументи учасників справи

У липні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила рішення судів попередніх інстанцій в частині пунктів 3, 5, 6, 11 резолютивної частини рішення суду першої інстанції змінити шляхом виключення з його резолютивної та мотивувальної частини указаних пунктів, в частині пунктів 10, 13 скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові в указаній частині, вирішити питання судових витрат.

Касаційну скаргу мотивовано наступним.

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь

ОСОБА_2 коштів, внесених ним в рахунок оплати за автомобіль модель Х5, 2014 року випуску, у розмірі 386900,00 грн (п. 10 рішення суду першої інстанції).

Суди задовольняючи вказану вимогу допустили неправильне застосування норм матеріального права, а саме неправильно визначилися з правовою природою правовідносин та не застосували до спірних правовідносин положення статті 1281 ЦК України.

Автомобіль не є спільною сумісною власністю трьох осіб. Якщо навіть припустити, що автомобіль є спільною сумісною власністю, то суди взагалі не обґрунтували підстави для стягнення вказаних коштів саме з ОСОБА_1 та саме в такому розмірі; якщо припустити, що борг у розмірі 386 900,00 грн увійшов до спадкової маси, в такому випадку зобов`язання по поверненню вказаних коштів мають нести усі спадкоємці, а не лише ОСОБА_1 .

Висновок суду, що ОСОБА_2 є співвласником спірного автомобілю, не ґрунтується на жодній нормі матеріального права, оскільки така вимога не зазначалася у кінцевій редакції зустрічної позовної заяви, про що докладно було зазначено в апеляційній скарзі в розділі «Порушення норм процесуального права». Зі змісту зустрічної позовної заяві взагалі незрозуміло, на якій підставі ОСОБА_2 вимагає повернення цих коштів. Представник позивача задавав таке питання обом представникам відповідача у різних судових засіданнях: представник відповідача - ОСОБА_11 у судовому засіданні 23 січня 2019 року на 15 хв. 53 с. взагалі не зміг конкретно відповісти за це запитання; представник відповідача - ОСОБА_12 зазначила у судовому засіданні 03 вересня

2019 року (питання на 31 хв., а відповідь на 32 хв. 20 с.), що «це борг родини», «кошти давалися у позику», «якщо цей автомобіль є власністю подружжя, то хай верне кошти» (після запитання (32 хв. 52 с.). Тобто навіть представник ОСОБА_2 зазначає про правовий режим автомобілю, не як спільну часткову власність трьох осіб, а як виключно сумісне майно подружжя.

Як правильно встановлено судами, ОСОБА_2 є спадкоємцем свого брата в порядку спадкової трансмісії (стаття 1276 ЦК України), оскільки його батько - ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , який за життя звернувся до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори із заявою з метою прийняття спадщини, але не встиг отримати свідоцтва про право на спадщину. Цілком очевидно, що оскільки у ОСОБА_7 не було жодних грошових зобов`язань перед своїм батьком - ОСОБА_13 , тому до ОСОБА_14 в порядку спадкової трансмісії не могло перейти будь-які права вимагати повернення цих коштів.

Тобто з викладеного можливо зробити висновок, що правовідносини навколо 386 900,00 грн між померлим ОСОБА_7 та ОСОБА_15 є зобов`язальними, ОСОБА_2 виступає кредитором по відношенню до ОСОБА_7 , який в свою чергу, є боржником. Більш того, суди обох інстанцій також дійшли подібних висновків, оскільки при ухвалені рішень посилалися на положення частину другу статті 530 ЦК України. Тобто суди ухвалюючи саме такі рішення, виходили з загальних норм матеріального права, які регламентують спірні правовідносини щодо грошових зобов`язань. Проте, судами не враховано положення спеціальної норми, а саме статті 1281 ЦК України (в редакції, що діяла на час спірних правовідносин). На час виникнення спірних правовідносин згідно наказу Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» (надалі «Порядок)» діяв порядок, яким регламентовано механізм подачі та обліку претензії (заяви) кредитора. В матеріалах спадкової справи, яка була заведена після смерті ОСОБА_7 , та яка буда витребувана судом, відсутні будь-які документи, які б за своєю назвою або змістом свідчили про звернення ОСОБА_2 саме з кредиторськими вимогами.

Узагальнюючи викладені обставини щодо незаконності рішення суду в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 386 900,00 грн та зважаючи, що ОСОБА_2 був обізнаний про смерть свого брата, оскільки він звертався до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини, а також враховуючи пропуск ним спеціального строку на подачу кредиторських вимог, вбачається відсутність правових підстави для задоволення вимоги про стягнення зазначених коштів. Суди обох інстанцій зазначають, що

ОСОБА_2 є співвласником спірного автомобілю та про порушення свого права (відчуження належного йому на праві спільної сумісної власності автомобіля) дізнався в ході розгляду справи, кошти у розмірі 386 900,00 грн ОСОБА_1 в добровільному порядку не повернуті. Кредитор ОСОБА_2 у цьому випадку пред`явив таку вимогу до ОСОБА_1 шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми коштів. Проте такі висновки не ґрунтуються на нормах матеріального права, оскільки судами обох інстанцій взагалі не зазначено, на підставі якої норми права у ОСОБА_1 виникло грошове зобов`язання перед ОСОБА_2 внаслідок незаконного відчуження автомобілю, яке вона мала б виконати. Якщо уявити, що сторони по справі є співвласниками автомобілю, то ОСОБА_1 також є потерпілою особою від незаконного відчуження автомобілю, у зв`язку з чим вона подала позовні вимоги про витребування вказаного майна. Якщо припустити, що перед ОСОБА_2 як кредитором, існує зобов`язання спадкоємців по поверненню коштів, зобов`язання мають виконувати всі спадкоємці; оскільки при прийнятті спадщини ОСОБА_2 виступає як кредитор, так і боржник, тому зобов`язання, щодо повернення коштів, принаймні в його частині (долі) мають бути припинені, а розмір боргу зменшений в порядку статті 606 ЦК України, виходячи з того, що зобов`язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Щодо позовних вимог про: (п. 11 рішення суду першої інстанції) про визнання недійсним договір купівлі-продажу автомобілю ВМV Х5 2010 року випуску, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 і (п.13 рішення суду першої інстанції) щодо визнання за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом право власності на 1/4 автомобілю ВМV Х5 2010 року випуску.

По-перше, обґрунтовуючи задоволення вимог в цій частині суд виходив з того, що ОСОБА_1 станом на 23 квітня 2015 року, маючи лише право на 1/2 частини даного автомобіля, не досягти згоди між спадкоємцями щодо часток спадкового майна та не подаючи заяву про прийняття спадщини після померлого чоловіка, продала спірний автомобіль своїй матері - ОСОБА_6 , тому виходячи зі статей 203, 215 ЦК України суд дійшов висновку щодо незаконності правочину та застосував реституцію в порядку 216 ЦК України до спірних правовідносин.

Однак на час ухвалення оскаржуваного рішення спірний транспортний 2010 року випуску перебував у власності ОСОБА_1 на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, виданого 20 червня 2017 року. Тобто

23 квітня 2015 року ОСОБА_1 продає ВМV Х5 2010 ОСОБА_6 , а потім ОСОБА_6 20 червня 2017 року продає зазначений автомобіль

ОСОБА_1 (два правочини). Про обізнаність суду та представників відповідача у справі щодо перереєстрації автомобілю від ОСОБА_6 на ОСОБА_1 під час перебування справи у суді вказують наступні доводи:

1) у судовому засіданні 23 січня 2019 року представник відповідача - ОСОБА_11 , заявляючи усне клопотання щодо виключення ОСОБА_6 з кола відповідачів, обґрунтовуючи з чого він виходить, зазначає (на 15 хв. 24 с.): «...тому, що там була перепродана машина, потім повернулася назад...»;

2) до суду з боку представника відповідача була подана уточнена зустрічна позовна заява від 08 червня 2017 року (а. с. 184-182, т. 2), зі змісту якої вбачається, що сторона у справі відмовляється від вимоги щодо оскарження правочину від 23 квітня 2015 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_6 . Між сторонами майже було досягнуто згоди щодо укладання мирової угоди по розподілу садкового майна, у зв`язку з чим автомобіль був перереєстрований відповідачу, у зв`язку з чим з його боку представником було подано відповідну заяву;

3) в останньому судовому засіданні 13 листопада 2019 року, у судових дебатах, представником позивача - ОСОБА_16 було акцентовано увагу суду на тому, що не підлягає задоволенню позовна вимога щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/4 ВМV Х5 2010, оскільки вказаний автомобіль набутий у власність ОСОБА_1 вже після відкриття спадщини, виходячи з чого - стороною обраний неправильний спосіб захисту.

По-друге, при визнанні правочину недійсним судами обох інстанції не враховано тієї обставини, що за наявності двох правочинів, такий спосіб захисту як визнання недійсним правочину та реституції за його наслідками не застосовується, а має застосовуватися віндикація. Якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавання недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. Проте в цьому випадку немає перешкод для задоволення лише віндикаційного позову, оскільки право на витребування майна з чужого володіння не потребує визнання недійсним правочину, за яким майно вибуло від законного власника, воно лише обмежене добросовісністю набувача і зберігається за власником за умови, якщо майно вибуває з володіння власника поза його волею, що й повинно бути доведено в суді.

По-третє, оскільки відсутні підстави для задоволення вимоги у п. 11 рішення, таким чином відсутні підстави для задоволення вимог п. 13 щодо визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/4 ВМV 2010, оскільки вимоги пов`язані.

По-четверте, позовна вимога щодо визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобілю ВМV Х5 та повернення сторін у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину, в останній редакції зустрічної позовної заяви не заявлялася.

Щодо порушення норм процесуального права.

По-перше, суд першої інстанції, з чим погодився суд апеляційної інстанції, вийшов за межі позовних вимог, оскільки ухвалив рішення з низки обставин, щодо яких сторонами не заявлялися позовні вимоги. Окрім того, із позовними вимогами (п. 3, 6 рішення суду першої інстанції) взагалі не зверталася жодна зі сторін у справі. Сторони багато разів змінювали та уточнювали свої вимоги, проте в останній редакції зустрічної позовної заяви (зміст якої уточнювався як представником позивача так і судом), такі вимоги (п. 5 і п. 11) ОСОБА_2 не зазначалися. Вказану обставину можливо дослідити ознайомившись зі змістом зустрічної позовної заяви в кінцевій редакції (т. 3, а. с. 206-208). Крім того, представники ОСОБА_2 у судових засіданнях на питання представника позивача зазначали, що дійсно до ОСОБА_6 у них не має позовних вимог, у зв`язку з чим заявлене усне клопотання щодо виключення ОСОБА_6 з кола відповідачів і вона ухвалою суду була виключена з кола відповідачів. Клопотання про виключення з кола відповідачів ОСОБА_6 заявляв не представник позивача - ОСОБА_16 , а представник відповідача - ОСОБА_11 , що можливо встановити, прослухавши запис судового засідання, що відбулося 23 січня 2019 року. Судом першої інстанції взагалі не обґрунтовано, з чого він виходив, коли в підтвердження наявності ОСОБА_6 у колі відповідачів послався на уточнену зустрічну позовну заяву

ОСОБА_17 , яка знаходиться на а. с. 146-148, т. 2, при тій обставині, що суд в описовій частині оскаржуваного рішення зазначав про чисельні в подальшому уточнення позовних вимог. Більше того, з боку представника ОСОБА_17

13 листопада 2019 року до суду було подано заяву про розгляд справи за її відсутністю (а. с. 90, т. 4), де також було зазначено: «Зустрічний позов в останній редакції (23.01.2019 р.) підтримуємо в повному обсягу та прошу суд його задовольнити». Під зустрічною позовною заявою, поданою 23 січня 2019 року мається на увазі заява на а. с. 206-208, т. 3.

У вересні 2021 року ОСОБА_2 через представника ОСОБА_18 подав відзив на касаційну скаргу, в якому просить оскаржені судові рішення залишити без змін, касаційну скаргу - без задоволення.

Зазначає, що суд першої інстанції, так і суд апеляційної інстанції повно і всебічно розглянув позовні вимоги сторін, прийшов до правильного висновку, що за змістом статей 316, 317, 318, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Оскільки автомобіль марки ВМV модель Х5 2014 року випуску також входить і до спадкової маси, тому за ОСОБА_2 вірно було визнано і право власності на частку автомобіля, як спадкової маси. В іншій частині рішення суду є законним і обґрунтованим, а доводи касаційної скарги ідентичні апеляційній скарзі, тому є безпідставними. ОСОБА_2 не залишав без розгляду жодних позовних вимог, як в частині, так і повністю, не відмовлявся від позовних вимог, а тому судом були вирішені всі позовні вимоги, що були заявлені сторонами.

Межі та підстави касаційного перегляду, рух справи

Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).

Ухвалою Верховного Суду від 18 серпня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі, у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення виконання рішення Іллічівського міського суду Одеської області від

18 листопада 2019 року та постанови Одеського апеляційного суду від 30 червня 2021 рокувідмовлено.

В ухвалі зазначено, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суд першої та апеляційної інстанції в оскаржених судових рішеннях порушив норми процесуального права та застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-33цс15, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15 (провадження № 14-53цс18), у постанові Верховного Суду від 20 листопада 2020 року у справі

№ 161/11682/15-ц (провадження № 61-2297св19).

Ухвалою Верховного Суду від 10 січня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Аналіз змісту касаційної скарги свідчить, що рішення судів оскаржуються в частині задоволених зустрічних позовних вимог про визнання ОСОБА_2 спадкоємцем ОСОБА_8 , визнання автомобіля BMW модель Х5, 2014 року випуску, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , визнання автомобіля BMW модель Х5, 2010 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів, внесених ним в рахунок оплати за автомобіль BMW модель Х5, 2014 року випуску, в розмірі

386 900,00 грн, визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобілю BMW Х5, 2010 року випуску, визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/4 частину автомобілю BMW модель Х5, 2010 року випуску. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому в касаційному порядку не переглядаються.

Фактичні обставини справи

Суди встановили, що 09 жовтня 2010 року між ОСОБА_19 та

ОСОБА_7 укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « ОСОБА_20 ».

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

З метою прийняття спадщини до Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори звернулись: ОСОБА_2 - брат, ОСОБА_8 - батько,

ОСОБА_1 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_8 помер.

Відповідно до копії заповіту від 24 квітня 2015 року, ОСОБА_8 на випадок своєї смерті заповідав все своє майно ОСОБА_2 , який є його сином, що підтверджується копією свідоцтва про народження.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 11 листопада 2015 року державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданик І. В. роз`яснено, що видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації проводиться нотаріусом після подання спадкоємцями правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві, проте з урахуванням відсутності їх у спадкоємця, нотаріусом було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме видачі свідоцтва про право на спадщину за законом.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 24 березня 2016 року, державним нотаріусом Дев`ятої Київської державної нотаріальної контори Майданик І. В. відмовлено ОСОБА_2 у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його брата ОСОБА_7 на 1/2 частини автомобіля марки BMW модель Х5, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_11 з підстав того, що цей автомобіль є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, але зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 і частка померлого ОСОБА_7 за життя ним не виділена.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 13 червня 2016 року, приватним нотаріусом Київської міського нотаріального округу Войнаровською І. А. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у порядку спадкової трансмісії після смерті ОСОБА_21 на майно: квартиру

АДРЕСА_1 ; 1/2 частину будівлі кафе-бару, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ; підвальне приміщення № 3, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 ; 1/2 частину земельної ділянки, що розташована за адресою: Черкаська область, Маньківський район, смт Буки, кадастровий номер :01:002:0043; 1/2 частину земельної ділянки, що розташована за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Березівка, кадастровий номер :02:002:0041; автомобіль марки BMW модель Х5, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Указана відмова мотивована тим, що правовстановлюючі документи на вказане спадкове майно відсутні.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належать до спадкоємців першої черги.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу автомобіль BMW модель Х5, 2010 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_6 зареєстрований на ім`я ОСОБА_1 зазначений автомобіль придбано за спільні кошти в момент перебування сторін у шлюбі.

Відповідно до інформації Регіонального сервісного центру в Одеській області від 14 лютого 2017 року автомобіль марки BMW модель Х5, 2010 року випуску, попередній реєстраційний номер НОМЕР_6 , кузов НОМЕР_2 , двигун № НОМЕР_12 , зареєстрований на ім`я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Автомобіль марки BMW модель Х5, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 був придбаний ОСОБА_7 в ДП ТОВ «Ємерал» фірма «Ємералд Моторс» на підставі договору № 14-169а від 23 жовтня 2014 року.

Відповідно до копій платіжних доручень № 2 від 11 грудня 2014 року, № 3 від

11 грудня 2014 року, № 4 від 11 грудня 2014 року, копії листа ДП ТОВ «Емералд «Фірма «Емералд Моторс», акту прийому-передачі автомобіля від 14 січня

2015 року підтверджується оплата ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 386 900,00 грн.

Відповідно до платіжного доручення 461410010 від 14 січня 2015 року на суму

1 050 000,00 грн, платник ОСОБА_7 за контракт 14-169А від 23 жовтня

2014 року;

Автомобіль BMW модель Х5, 2014 року випуску, чорного кольору, номерний знак НОМЕР_1 , номер кузова НОМЕР_3 з 21 січня 2015 року зареєстрований на ім`я ОСОБА_7 .

Спірний автомобіль неодноразово було відчужено.

Відповідно до інформації Регіонального сервісного центру в м. Києві від

28 лютого 2017 року, власником автомобілю марки BMW модель Х5, 2014 року випуску, кузов НОМЕР_3 є ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , дата реєстрації - ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до інформації Регіонального сервісного центру в м. Києві від

21 листопада 2017 року, автомобіль марки BMW модель Х5, 2014 року випуску, кузов НОМЕР_3 28 квітня 2017 року зареєстрований за

ОСОБА_4 .

Позиція Верховного Суду

Щодо порушення норм процесуального права

При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог (частина перша статті 264 ЦПК України).

У частинах другій, третій статті 49 ЦПК України визначено, зокрема, що позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. До закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про «доповнення» або «уточнення» позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: подання іншого (ще одного) позову, чи збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи об`єднання позовних вимог, чи зміну предмета або підстав позову (див постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від

01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження

№ 61-9545сво21)).

Зміна предмету позову можлива, зокрема у такі способи: 1) заміна одних позовних вимог іншими; 2) доповнення позовних вимог новими; 3) вилучення деяких із позовних вимог; 4) пред`явлення цих вимог іншому відповідачу в межах спірних правовідносин. Доповнення позовних вимог новими відбувається шляхом зміни предмету позову, а не через збільшення розміру позовних вимог.

Аналіз матеріалів справи свідчить, що 07 грудня 2016 року відповідачем у судовому засіданні була подана уточнена редакція зустрічної позовної заяви (а. с. 65-70 т. 2), за змістом якої позивач змінив зустрічні позовні вимоги повністю, в якій ОСОБА_2 , зокрема просив суд:

визнати автомобіль BMW модель Х5, 2014 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 ;

визнати автомобіль BMW модель Х5, 2010 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_6 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 ;

виділити ОСОБА_2 та визнати за ним право власності на спадкове майно ОСОБА_7 , зокрема:

1/2 частину автомобілю BMW модель Х5, 2014 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 ;

1/2 частину автомобілю BMW модель Х5, 2010 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_6 .

04 квітня 2017 року у судовому засіданні відповідачем наданий уточнений зустрічний позов (а. с. 146-148 т. 2), за змістом якої позивач змінив зустрічні позовні вимоги доповнивши їх вимогою про визнання недійсним договору купівлі продажу автомобілю BMW Х5, загальний легковий універсал-В, колір білий, об`єм двигуна 2979, номер шасі НОМЕР_2 , 2010 року випуску, укладений відповідно до довідки-рахунку від 23.04.2015 №065633, видану на ім`я ОСОБА_6 та повернути сторони у первісний стан, який мав місце до вчинення недійсного правочину.

Зазначена вимога пред`явлена також до ОСОБА_6

07 листопада 2017 року зустрічний позов уточнений, за змістом заяви про що позивач змінив зустрічні позовні вимоги частково, зокрема просив суд (а. с. 200-202 т. 2) визнати за ОСОБА_2 право власності на майно в порядку спадкування за померлим спадкодавцем ОСОБА_7 , зокрема на:

- 1/4 частину автомобілю BMW модель Х5, 2014 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 ;

- 1/4 частину автомобілю BMW модель Х5, 2010 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_6

- стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок оплати за автомобіль BMW модель Х5, 2014 року випуску, реєстраційний № НОМЕР_1 , у розмірі 386900,00 грн.

01 січня 2019 року та 23 січня 2019 року вимоги за зустрічним позовом ОСОБА_2 були змінені шляхом доповнення їх вимогами про визнання за ним права власності на майно в порядку спадкування на 1/4 частини мисливської гладкоствольної зброї, а саме: «Comando», к-р 12, № НОМЕР_8 , «Browning», к-р НОМЕР_7 , № НОМЕР_9 , пристрою вітчизняного виробництва для відстрілу патронів споряджених гумовими чи аналогічними за своїми властивостями метальними снарядами несмертельної дії, а саме: «ПМР-у», к-р 9 мм., «ХК-013201; про витребування у ОСОБА_5 мисливської гладкоствольної рушниці Comando», к-р НОМЕР_7 , № НОМЕР_8 (а. с. 197-200, 206-208 т. 3).

Зміст зазначених заяв не свідчить, що позивач за зустрічним позовом змінив вимоги в оскарженій частині іншими або вилучив їх із позовних вимог, таких доказів матеріали справи не містять і заперечується представником

ОСОБА_2 у відзиві на касаційну скаргу, тому суд відхиляє доводи касаційної скарги з посиланням на окремі репліки представників

ОСОБА_2 у судових засіданнях.

Враховуючи викладене, колегія суддів також погоджується з висновком судів, що ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 24 січня 2019 року (а. с. 224-225 т. 3) виключено ОСОБА_6 з кола відповідачів саме за позовом ОСОБА_1 (заява про збільшення позовних вимог від 29 травня 2018 року (а. с. 54-60 т. 3)), яка ухвалена за клопотанням саме її представника. Позивач за зустрічним позовом не звертався до суду з таким клопотанням щодо вимог за його зустрічним позовом.

Колегія суддів враховує, що в прохальній частині зустрічної позовної заяви зазначено «визнати автомобіль BMW модель Х5, 2010 року випуску, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 ». Разом з тим, за змістом зустрічних позовних вимог позивач обґрунтовував таку вимогу тим, що зазначений автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , а до складу спадщини входить частка померлого ОСОБА_7 , інших підстав такої вимоги не наводив. Тому суди правильно розглянули зазначену вимогу як про визнання вказаного автомобіля спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_1 і відсутні підстави вважати, що суди при цьому вийшли за межі зустрічних позовних вимог.

За таких обставин колегія суддів відхиляє доводи касаційної скарги, що суди ухвалили рішення за позовними вимогами (пункти 3, 6, 5, 11 рішення суду першої інстанції), які в останній редакції зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 не зазначалися.

Щодо вимог про визнання ОСОБА_2 спадкоємцем ОСОБА_8 , який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 .

Суди зробили висновок, що ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в порядку спадкової трансмісії (стаття 1276 ЦК України), оскільки його батько - ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 та який за життя звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але не отримав свідоцтво про право на спадщину. Тому

ОСОБА_2 належать до спадкоємців ОСОБА_7 першої черги.

Проте сутність спадкової трансмісії згідно частини першої статті 1276 ЦК України полягає в тому, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов`язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців. За спадковою трансмісією перехід права на спадкування здійснюється не за правом черговості, а за правом закликання до спадщини правонаступника померлого спадкоємця.

Оскільки суди встановили, що ОСОБА_8 за життя прийняв спадщину після смерті ОСОБА_7 , спадкова трансмісія для ОСОБА_2 щодо спадщини ОСОБА_7 відсутня, який не є і спадкоємцем ОСОБА_7 першої черги (стаття 1261 ЦК України).

Відповідно до частин першої - четвертої статті 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18)).

У справі, що переглядається, ОСОБА_1 не є спадкоємицею

ОСОБА_8 , тому не є і неналежним відповідачемза вказаною вимогою ОСОБА_2 про визнання спадкоємцем ОСОБА_8 , оскільки у справах щодо спадкування належними відповідачами є спадкоємці, які прийняли спадщину, а у випадку їх відсутності, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття, належним відповідачем є відповідний орган місцевого самоврядування.

Тому у задоволенні вказаної позовної вимоги за зустрічним позовом судам необхідно було відмовити. У зв`язку з цим оскаржені судові рішення в цій частині підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову в цій частині.

Разом з тим, помилковий висновок судів в цій частині не впливає на вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 в іншій оскарженій частині його вимог, оскільки за встановлених судами обставин ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_8 за заповітом, який прийняв спадщину. ОСОБА_8 прийняв спадщину ОСОБА_7 як спадкоємець першої черги, але не отримав свідоцтво про право на спадщину. Тому у спірних правовідносинах

ОСОБА_2 є правонаступником ОСОБА_8 і обставини справи не свідчать, що зазначене право ОСОБА_2 оспорюється або не визнається

ОСОБА_1 чи іншими особами.

Щодо вимог про визнання автомобіля BMW модель Х5, 2014 року випуску, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та

ОСОБА_1 , і про визнання автомобіля BMW модель Х5, 2010 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_1 .

Частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах (частина перша статті 1226ЦК України).

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 466/1403/20 (провадження № 61-10035св22) зазначено, що «для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За змістом статті 392 ЦК України право власності на майно може бути визнано судом у випадку, коли це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати документа, який засвідчує це право. Відповідно до частини першої статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Разом із тим, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті (частина четверта статті 25 ЦК України). З урахуванням зазначеного, Верховний Суд резюмує, що визначення судом частки співвласника у праві спільної власності на нерухоме майно за померлим не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності, що свідчить, у тому числі, про неефективність способу захисту права особи відповідно до положень статті 16 ЦК України. У такому випадку спадкоємець не позбавлений можливості захисту своїх прав шляхом подання позову про визнання права власності в порядку спадкування. Аналогічний правовий висновок неодноразово було викладено Верховним Судом у постановах: від 20 червня 2018 року у справі № 640/13903/16-ц (провадження № 61-15147св18); від 20 червня 2018 року у справі № 266/5267/18 (провадження № 61-6647св19); від 20 березня 2019 року у справі

№ 550/1040/16-ц (провадження № 61-28423св18); від 22 квітня 2020 року у справі № 601/2592/18 (провадження № 61-17859св19); від 22 квітня 2020 року у справі № 127/23809/18 (провадження № 61-11210св19); від 27 травня 2020 року у справі № 361/7518/16-ц (провадження № 61-43734св18), від 16 вересня

2020 року у справі № 464/1663/18 (провадження № 61-9410св19), що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах».

Тому вказані вимоги про визнання автомобілів спільною сумісною власністю сторін разом з померлим ОСОБА_7 не узгоджується з вимогами чинного законодавства, оскільки у такому разі судом буде вирішено питання про права особи, яка не має цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. У зв?язку з чим рішення судів підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову в цій частині.

Щодо вимог про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів, внесених ним в рахунок оплати за автомобіль BMW модель Х5, 2014 року випуску, у розмірі 386 900,00 грн

Неправильна юридична кваліфікація позивачем і відповідачами спірних правовідносин не звільняє суд від обов`язку застосувати для вирішення спору належні приписи юридичних норм (див. пункт 83 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (провадження № 14-473цс18). У зв`язку із цим суд, з`ясувавши в розгляді справи, що сторона або інший учасник судового процесу в обґрунтування своїх вимог або заперечень послалися не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх і застосовує у прийнятті рішення саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (див. пункт 7.43 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року у справі № 924/1473/15 (провадження № 12-15гс19).

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом (стаття 328 ЦК України).

У частинах третій, четвертій статті 355ЦК України передбачено, що право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до статті 1281 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

У постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі

№ 6-33цс15, на яку є посилання у касаційній скарзі, зроблено висновок, що «згідно зі статтею 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині. Вимоги кредитора вони зобов`язані задовольнити шляхом одноразового платежу, якщо домовленістю між спадкоємцями і кредитором не встановлено інше. Разом з тим, положення зазначеної норми застосовуються у випадку дотримання кредитором норм статті 1281 ЦК України щодо строків пред`явлення ним вимог до спадкоємців. Недотримання цих строків, які є присічними (преклюзивними), позбавляє кредитора права вимоги до спадкоємців. Отже, встановлені статтею 1281 ЦК України строки - це строки у межах яких кредитор, здійснюючи власні активні дії, може реалізувати своє суб`єктивне право, а не є строком позовної давності».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі

№ 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18), на яку є посилання у касаційній скарзі, вказано що «сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань».

Поняття «строк пред`явлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців» не тотожне поняттю «позовна давність».Так, частина четверта статті 1281 ЦК України визначає наслідком пропуску кредитором спадкодавця строків пред`явлення вимог до спадкоємців позбавлення права вимоги такого кредитора, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті. Тоді як згідно з частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Відтак, визначені статтею 1281 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців і позовна давність є різними строками. Сплив перших має наслідком позбавлення кредитора права вимоги (припинення його цивільного права), а отже, і неможливість вимагати у суді захисту відповідного права. Натомість, сплив позовної давності не виключає наявність у кредитора права вимоги та є підставою для відмови у позові за умови, якщо про застосування позовної давності у суді заявила одна зі сторін. […] Сплив визначених статтею 1281 ЦК України строків пред`явлення кредитором вимоги до спадкоємців має наслідком позбавлення кредитора права вимоги за основним і додатковим зобов`язаннями, а також припинення таких зобов`язань (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 522/407/15-ц (провадження № 14-53цс18)).

В цивільному законодавстві передбачена презумпція відплатностідоговору (частина 5 статті 626 ЦК України).

Виконання обов`язку може бути покладено боржником на іншу особу, якщо з умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства або суті зобов`язання не випливає обов`язок боржника виконати зобов`язання особисто. У цьому разі кредитор зобов`язаний прийняти виконання, запропоноване за боржника іншою особою (частина перша статті 528ЦК України).

Виконання обов`язку боржника третьою особою є однією з підстав заміни кредитора у зобов`язанні (пункт 4 частини першої статті 512 ЦК України).

Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства (частина друга статті 530 ЦКУкраїни).

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року у справі № 1519/2-5034/11 (провадження

№ 61-175сво21) вказано, що:

«оскільки статтею 530 ЦК України не передбачено, у який спосіб та в якій формі повинна бути заявлена вимога кредитора до боржника, отже, звернення особи щодо повернення боргу з позовною заявою до боржника є одним із варіантів вимоги в розумінні частини другої статті 530 ЦК України.

Судами під час розгляду справи встановлено, що відповідач жодних дій щодо повернення грошових коштів з моменту їх отримання до моменту звернення позивача з цим позовом до суду не вчиняла. За таких обставин, станом на момент звернення позивача із цим позовом до суду першої інстанції (05 травня 2011 року) про повернення грошових коштів за розписками від

23 серпня 2008 року та 18 серпня 2009 року (на суму 50 000,00 дол. США) строк позовної давності в цьому випадку не сплив, а лише розпочався, але жодних дій, зокрема, протягом розгляду справи щодо повернення коштів відповідач не здійснила, що стало підставою для задоволення позовних вимог у цій частині. Вказані обставини у цій частині правильно встановлені судом апеляційної інстанції. Схожі правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від

20 березня 2019 року у справі № 755/21936/15-ц (провадження

№ 61?26336св18), 17 лютого 2021 року у справі № 750/13632/18 (провадження № 61-14761св19), 08 грудня 2021 року у справі № 522/24415/17 (провадження

№ 61-14057св21), 16 лютого 2022 року у справі № 520/19325/18 (провадження

№ 61-9353св21) та інших».

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У справі, що переглядається:

ОСОБА_2 в обґрунтування вимог зустрічного позову в цій частині вказував, що автомобіль марки BMW модель Х5, 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 був придбаний спільно з ним, який в рахунок оплати за автомобіль перерахував власні грошові кошти у розмірі 386 900,00 грн;

суди встановили, що відповідно до платіжних доручень № 2 від 11 грудня

2014 року, № 3 від 11 грудня 2014 року, № 4 від 11 грудня 2014 року та листа ДП ТОВ «Емералд «Фірма «Емералд Моторс» підтверджується оплата

ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 386 900,00 грн за вказаний автомобіль;

установлені судами обставини не підтверджують набуття вказаного автомобіля у спільну власність з ОСОБА_2 , оскільки він був придбаний

ОСОБА_7 в ДП ТОВ «Ємерал» фірма «Ємералд Моторс» на підставі договору № 14-169а від 23 жовтня 2014 року та зареєстрований на його ім`я;

заявлена ОСОБА_2 вимога про визнання за ним права власності на 1/4 частину цього автомобіля в порядку спадкування, виходячи з правового режиму цього майна як спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_1 (як набутого під час перебування в шлюбі), задоволена та в касаційному порядку судові рішення в цій частині ОСОБА_7 не оскаржує. Вказане також є взаємовиключним його доводампро придбання автомобіля у спільну власність з ОСОБА_2 ;

обставина набуття цього автомобіля у спільну сумісну власність подружжя не заперечувалась і ОСОБА_1 , з урахуванням якої за нею визнано право власності на 3/4 часток у праві спільної власності на автомобіль, яка задоволена та в касаційному порядку сторонами не оскаржується;

представник ОСОБА_1 18 вересня 2019 року надав до суду заяву про застосування позовної давності щодо вказаних вимог (а. с. 67-68 т. 4).

За таких обставин:

суди зробили правильний висновок про наявність у ОСОБА_2 права вимоги повернення коштів, внесених ним в рахунок оплати за автомобіль BMW модель Х5, 2014 року випуску, у розмірі 386 900,00 грн, оскільки презумпція відплатностівиконання ОСОБА_2 обов`язку ОСОБА_7 по договору № 14-169а від 23 жовтня 2014 року з ДП ТОВ «Ємерал» фірма «Ємералд Моторс» на суму 386 900,00 грн у цій справі не спростована;

суди не врахували, що до ОСОБА_1 така вимога може бути заявлена пропорційно встановленого судами розміру її частки (1/2) у справі спільної власності на автомобіль, а в іншій частині така вимога могла бути заявлена до спадкоємців ОСОБА_7 в порядку статті 1281 ЦК України;

суди не встановили обставин пред?явлення вимог кредитора порядку статті 1281 ЦК України спадкоємцям ОСОБА_7 в межах зобов?язальних правовідносин ОСОБА_2 зі спадкодавцем і зробили помилковий висновок про задоволення вимог ОСОБА_2 в цій частині повністю;

з урахуванням викладеного та положення частини другої статті 530 ЦКУкраїни відсутні підстави для застосування позовної давності до вимог ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 1/2 коштів, внесених ним в рахунок оплати за автомобіль BMW модель Х5, 2014 року випуску, в розмірі 193 450,00 грн, тому які підлягають частковому задоволенню у зазначеному розмірі.

Тому рішення судів в цій частині підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення цієї вимоги.

Щодо позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобілю BMW Х5, 2010 року випуску, та визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/4 частину автомобіля BMW модель Х5, 2010 року випуску

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частина перша, третя статті 13 ЦПК України).

Суди зробили висновок, що станом на момент відчуження 23 квітня 2015 року автомобіля BMW Х5, 2010 року випуску, ОСОБА_1 не мала права його продажу, не досягши згоди між спадкоємцями щодо часток спадкового майна та не подаючи заяву про прийняття спадщини після померлого чоловіка, оспорюваний договір укладений ОСОБА_1 зі своєю матір?ю

ОСОБА_6 , у зв?язку з чим та виходячи зі статей 203, 215 ЦК України є підстави для визнання вказаного договору недійсним.

Зазначений висновок щодо наявності підстав для визнання вказаного договору недійсним ОСОБА_1 в касаційній скарзі не оспорює, лише вказуючи в доводах скарги про порушення норм процесуального права та те, що

ОСОБА_6 20 червня 2017 року продала зазначений автомобіль

ОСОБА_1 , тому за наявності двох правочинів такий спосіб захисту як визнання недійсним правочину та реституції за його наслідками не застосовується, а має застосовуватися віндикація.

Тому з урахування принципу диспозитивності та меж розгляду справи судом касаційної інстанції суд касаційної інстанції висновок судів щодо наявності підстав для визнання вказаного договору недійсним не аналізує.

Між тим про продаж ОСОБА_6 20 червня 2017 року зазначеного автомобіля ОСОБА_1 сторони при розгляді справи в суді першої інстанції не заявляли, відповідні докази не подавали, тому суд першої інстанції цих обставин не встановлював та оцінки їм не надавав.

Тому з урахуванням вимог статті 367 ЦПК України зазначені доводи не могли бути враховані і судом апеляційної інстанції при перегляді справи, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.

За таких обстави доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права в цій частині вимог за зустрічним позовом. При цьому не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань (частина друга статті 410 ЦПК України).

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги (частина третя статті 400 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, а також необхідності врахування висновків щодо застосування норм права, викладених у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 листопада 2021 року у справі № 405/3360/17 (провадження № 61-9545сво21) та від 05 вересня 2022 року у справі

№ 1519/2-5034/11 (провадження № 61-175сво21), Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 466/1403/20 (провадження № 61-10035св22), дають підстави для висновку, що судові рішення в оскарженій частині частково ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, судові рішення в частині задоволених зустрічних позовних вимог про визнання ОСОБА_2 спадкоємцем ОСОБА_8 , визнання автомобілів спільною сумісною власністю, стягнення

з ОСОБА_1 386 900,00 грн скасувати, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні вимог про визнання ОСОБА_2 спадкоємцем ОСОБА_8 , визнання автомобілів спільною сумісною власністю та про часткове задоволення вимоги про стягнення коштів в розмірі 193 450,00 грн, а в іншій оскарженій частині - залишити без змін.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, ? у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Зважаючи на часткове задоволення касаційної скарги, судові витрати ОСОБА_1 у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 5 382,15 грн та переглядом справи у суді касаційної інстанції в розмірі 7 575,20 грн підлягають стягненню з ОСОБА_2 .

Керуючись статтями 141, 400, 402, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 листопада 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 червня 2021 року в частині задоволених зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання спадкоємцем ОСОБА_8 , визнання автомобіля BMW модель Х5, 2014 року випуску, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , визнання автомобіля BMW модель Х5, 2010 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів, внесені ним в рахунок оплати за автомобіль BMW модель Х5, 2014 року випуску, у розмірі

386 900,00 грн скасувати, з ухваленням в цій частині нового рішення.

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання спадкоємцем ОСОБА_8 , визнання автомобіля BMW модель Х5, 2014 року випуску, спільною сумісною власністю ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , визнання автомобіля BMW модель Х5, 2010 року випуску, спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_1 , відмовити.

Cтягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти, внесені ним в рахунок оплати за автомобіль BMW модель Х5, 2014 року випуску, номер (шасі (кузов, рами) НОМЕР_3 , у розмірі 193 450,00 грн, а в іншій частині зустрічного позову ОСОБА_2 в цій частині відмовити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 листопада 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 30 червня 2021 року в частині задоволених зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу автомобіля BMW Х5, 2010 року випуску, укладеного відповідно до довідки-рахунку від 23 квітня 2015 року №065633, видану на ім`я ОСОБА_6 , визнання за ОСОБА_2 права власності на 1/4 частку вказаного автомобіля залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 12 957,35грн судових витрат на сплату судового збору.

З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 18 листопада 2019 року та постанова Одеського апеляційного суду від 30 червня 2021 року в скасованих частинах втрачають законну силу.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

М. М. Русинчук