ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 607/9857/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Дуда О.О.
Провадження № 22-ц/817/90/23 Доповідач - Дикун С.І.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2023 року м. Тернопіль

Тернопільський апеляційний суд в складі:

головуючого - Дикун С.І.

суддів - Костів О. З., Храпак Н. М.,

з участю секретаря - Іванюта О.М.

представника ОСОБА_1

адвоката Фльорківа О.В.

представника відділу ДВС у м.Тернополі

Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Івано-Франківськ

- Шевчук А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу №607/9857/14-ц за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Фльорків Олександр Володимирович на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2014 року за поданням державного виконавця Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції (на даний час відділ ДВС у м.Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Івано-Франківськ) про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон стосовно ОСОБА_1 , постановлену суддею Дудою О.О., -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2014 року Державний виконавець Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції (на даний час відділ ДВС у м.Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Івано-Франківськ) звернувся до суду із поданням про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон стосовно ОСОБА_1 . Посилався на те, що останній ухиляється від виконання судового рішення згідно зведеного виконавчого провадження №100/12, ВП №42141086 від 03.10.2013року.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2014 року Подання державного виконавця Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон стосовно ОСОБА_1 задоволено.

Встановлено ОСОБА_1 тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України до виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, згідно зведеного виконавчого провадження № 100/12, ВП №42141086 від 03.10.2013року.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Фльорків О.В., звернувся із апеляційною скаргою на ухвалу суду, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права права, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити у задоволенні заяви.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги вказує на те, що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього зобов`язань. Однак, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що боржник умисно ухилявся від виконання своїх обов`язків, які він мав змогу виконати та такі обставини не наведені державним виконавцем у поданні та не встановлено судом в оскаржуваній ухвалі.

Зазначає, що сам факт невиконання боржником своїх зобов`язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього обов`язків.

Окрім того, зведене виконавче провадження №100/12, ВП №42141086 від 03.10.2013 року про стягнення з нього заборгованості в користь юридичних та фізичних осіб перебувало на виконанні у Другому відділі ДВС Тернопільського міського управління юстиції. Наказом Міністерства юстиції України від 19 квітня 2021 року перейменовано відділи ДВС. ДВС у м.Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) є правонаступником Другого відділу державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції.

У відзиві на апеляційну скаргу Південно-Західне міжрегіональне управління Міністерства юстиції посилається на те, що боржник ухилявся від сплати боргових зобов`язань, протягом тривалого періоду не вчиняв жодних дій спрямованих на сплату боргу, що стверджується матеріалами зведеного виконавчого провадження.

Зазначає, що висновок суду першої інстанції про умисне ухилення боржника ОСОБА_1 підтверджується тим, що боржник завідомо обізнаний про боргові зобов`язання перед фізичними та юридичними особами, маючи на праві власності рухоме майно не вчинив жодних дій, щодо продажу даного майна та погашення заборгованості за вилученні кошти.

Боржник також не влаштувався на роботу, щоб не здійснювалося стягнення із доходу в суму погашення боргу. Вважає, що боржник умисно ухилявся від виконання боргових зобов`язань.

Під час розгляду справи в апеляційному суді представник ОСОБА_1 адвокат Фльорків О.В. підтримав апеляційну скаргу в її межах.

Представник відділу ДВС у м.Тернополі Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції м.Івано-Франківськ Шевчук А.О.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи із наступних підстав.

Згідно ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовими рішеннями, згідно зведеного виконавчого провадження №100/12, ВП №42141086 від 03.10.2013року.

Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що на виконанні в другому відділі державної виконавчої служби Тернопільського міського управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадження №100/12, ВП №42141086 від 03.10.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 в користь юридичних та фізичних осіб заборгованості в сумі 208429,12 грн.

Зведене виконавче провадження №42141086, містить виконавче провадження згідно виконавчого листа від 08.05.2013 №2604/29844/2012 виданого Дніпровським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 120 000 грн., пеню в сумі 16 680 грн., моральну шкоду в сумі 12 000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 4 000 грн., витрати по сплаті судового збору в сумі 1 528 грн. та витрати, пов`язані з наданням оголошення в газету в сумі 1260 грн., всього на загальну суму 155 468 грн; виконавче провадження згідно судового наказу від 18.08.2013 №921/696/13-г/1 виданого Господарським судом Тернопільської області про стягнення з суб`єкта підприємницької діяльності фізичної особи ОСОБА_1 на користь КПТМ "Тернопільміськкомуненерго" 12562,50 грн. заборгованості, 8584,75 грн. пені та 1720,50 грн. судового збору; виконавче провадження згідно судового наказу від 07.12.2012 №16/51/5022-827/2012 виданого Господарським судом Тернопільської області про Стягнення з ОСОБА_1 на користь КПТМ " Тернопільміськтеплокомуненерго" 16053,95 грн. боргу, 11333,74 грн. пені, 735,46 грн. сума на яку збільшився борг внаслідок інфляційних процесів, 408,55 грн. 3% річних, 1561,67 грн. судового збору.

Згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно державного реєстру іпотек домоволодіння, житловий будинок з надвірними будівлями належить на праві власності ОСОБА_3 , та перебуває в іпотеці АКБ "Форум" згідно договору № 2160 від 12.03.2008 року.

Згідно відповіді УПФУ від 20.09.2013 року боржник пенсії не отримує, згідно відповіді ДІСГ від 19.06.2013 с/г техніка за боржником не зареєстрована, згідно відповіді ДПСУ боржник доходів не отримує та відкритих рахунків у банках немає.

Згідно відповіді УДАІ УМВСУ в Тернопільській області від 29.07.2013 за боржником зареєстрований ТЗ, 10.10.2013 в порядку ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про розшук майна боржника. Результати виконавчих дій про розшуку транспортного засобу та боржника виявилися безрезультатними. Боржником жодних дій спрямованих на виконання рішення суду не вчинялися.

Проведені ДВС в межах виконавчого провадження заходи по виконанню рішення, результатів не дали, станом на день розгляду подання боржником зобов`язання, покладені на нього судовим рішенням, не виконуються.

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що станом на день розгляду подання, а також станом на день розгляду апеляційної скарги, заборгованість за вищевказаним зведеним виконавчим провадженням не сплачена. Боржник не вніс на виконання судових рішень жодних коштів.

Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання.

У пункті 9 частини 2 статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість судового рішення.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду та ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статтями 6, 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виконанням рішення суду завершується процес захисту суб`єктивних майнових та особистих немайнових прав громадян.

Судові гарантії законності виконавчого провадження та захисту прав його учасників полягають у тому, що до юрисдикції суду віднесено вирішення низки питань, які мають значення для виконання рішень суду та інших юрисдикційних органів, зокрема, таким є питання про тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 19 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзд за межі України вирішується при виконанні судових рішень, у порядку, передбаченомуст.18 Закону України "Про виконавче провадження" та ст.441 ЦПК України зокрема, у разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання.

Підстави для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон визначені Законом України «Про порядок виїзду і в`їзду в Україну громадян України».

Стаття 6 зазначеного Закону передбачає декілька видів обмеження у виїзді громадян України за кордон, зокрема: громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорту та тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у певних випадках, що визначені в цій статті.

За змістом п.5 ч.1 та ч.2 ст. 6 зазначеного Закону громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи) до виконання зобов`язань.

З вище наведених правових норм вбачається, що особі, яка має паспорт для виїзду за межі України та має такий намір, може бути обмежено у виїзді за кордон у випадку ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, до виконання цих зобов`язань.

Як вірно встановлено судом першої інстанції, боржник має боргові зобов`язання та ухиляється від виконання цих зобов`язань та протягом тривалого періоду ухилявся та не вчиняв жодних дій, спрямованих на сплату боргу.

З врахуванням наведеного, суд дійшов вірного висновку про те, що дане подання підлягало задоволенню.

Колегія суддів вважає, що тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України є дієвою юридичною санкцією, яка в даному випадку зумовлює пришвидшення виконання рішення суду.

Крім того, у випадку вчинення боржником реальних та активних дій щодо виконання судових рішень, відповідно до положень ч.8 ст.441 ЦПК України він не позбавлений можливості повторного звернення до суду із заявою про скасування тимчасового обмеження його у праві виїзду за межі України.

Колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_1 про те, що державним виконавцем не надано доказів того, що він ухиляється від виконання судового рішення.

Колегія суддів враховує, що відповідно до зведеного виконавчого провадження №42141086, сума боргу становить 208429,12 грн., боржником не сплачена, він обізнаний про боргові зобов`язання та маючи на праві власності рухоме майно не вчинив жодних дій щодо продажу майна та погашення заборгованості, а також не влаштувався на роботу, що б дало можливість погашати борг частинами від заробітку, у зв`язку із чим судом апеляційної інстанції не встановлено наявність обставин для скасування обмежувальних заходів, накладених на апелянта внаслідок невиконання зобов`язань, які потягли за собою застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України боржника.

Не заслуговують на увагу посилання на те, що зведене виконавче провадження №100/12, ВП №42141086 від 03.10.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості в користь юридичних та фізичних осіб перебувало на виконанні у Другому відділі ДВС Тернопільського міського управління юстиції, яке 19 квітня 2021 року перейменовано у відділ ДВС у м.Тернополі Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ), оскільки дані обставини не впливають на законність оскаржуваної ухвали.

Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.

При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2014 року постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для її скасування відсутні.

Керуючись ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Фльорків Оолександр Володимирович, залишити без задоволення.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17 червня 2014 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття та оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 січня 2023 року.

Головуючий Дикун С.І.

Судді: Костів О.З.

Храпак Н.М.