Справа № 752/3374/22
Провадження № 2/752/2082/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

20 січня 2023 року місто Київ

Голосіївський районний суд м. Києва

у складі головуючого судді Ольшевської І.О.,

з участю секретаря судових засідань Гладибороди Л.О.,

розглянувши у приміщенні суду в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Прилепу Р.А. звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_2 , в якому просив стягнути із відповідача на утримання позивача аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500,00 грн. щомісячно.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач не отримує пенсії в Україні, не має жодних доходів, є непрацюючим пенсіонером. Становище позивача є вкрай нужденним, та він проживає на день подачі даного позову фактично на вулиці. Адвокатом надається правова допомога позивачу на безоплатній основі, в зв`язку з його матеріальним станом. Відповідач є сином позивача, працездатною особою та має можливість надавати допомогу позивачу, однак відмовляється допомагати батьку. Посилаючись на викладене, а також у зв`язку зі складними життєвими обставинами, знаходячись на межі бідності, та, не отримавши від дитини ніякої підтримки на прохання позивача про це, останній вимушений звернутися до суду із даним позовом.

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва від 22.04.2022 року у справі було відкрито провадження та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.

Позивач та його представник після відкриття провадження у справі з будь-якими клопотаннями до суду не звертались. Відповідач відзив на позов до суду не подав, з будь-якими клопотаннями до суду не звертався.

З огляду на викладене, суд вважає за можливе розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи.

Суд, дослідивши матеріал справи, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Ковров, Володимирської області, Російська Федерація, що підтверджується копією паспорта громадянина України.

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб 14 лютого 2009 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб.

Відповідно до довідки Управління праці та соціального захисту населення Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації від 20.11.2014 року № було встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживав в м. Сімферополь АРК і перемістився з тимчасово окупованої території в м. Київ.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи із 04 березня 2015 року ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 30.05.2019 року у справі №752/4900/19, яке було залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 06.11.2019 року.

Відповідно до довідки Головного управління Пенсійного фонду України від 26.10.2021 року №430 було встановлено, що ОСОБА_1 не перебуває на обліку у відділі обслуговування громадян №1 (сервісний центр) ГУ ПФУ України в м. Києві та пенсію згідно Закону України Про загальнообов`язкове держане пенсійне страхування не отримує.

Відповідно до відомостей ГУ ДПІ в м. Києві від 27.10.2021 року інформація про отримання ОСОБА_1 за період із 01.01.2020 р. по 01.02.2021 р. доходів відсутня.

Відповідно до копії акту ОСББ Затишна оселя 17/31А від 07.12.2021 року №91 було встановлено, що у квартирі АДРЕСА_2 зареєстрований ОСОБА_2 .

Із 16.01.2015 року ОСОБА_1 зареєстрований у зазначеній квартирі, однак тимчасово в ній не перебуває до 04.02.2022 р. за рішенням суду №752/10604/19 та знаходиться в автомобілі на подвір`ї будинку або в хостелі.

Відповідач ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Сімферополь АРК, що підтверджується копією паспорта.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_2 народився в м. Пенза, Російська Федерація, та його батьками зазначено ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідач є працездатною особою, має можливість надавати допомогу позивачу, який є особою пенсійного віку, перебуває у складних життєвих обставинах, фактично на межі бідності, та потребує матеріальної допомоги, а відтак позивач вимушений звернутися до суду із даним позовом про стягнення із сина аліментів на своє утримання.

Перевіряючи обґрунтованість позовних вимог, суд бере до уваги те, що статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до ст. 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Аналіз даної норми свідчить про те, що необхідною умовою для виникнення обов`язку повнолітніх дітей утримувати своїх батьків є наявність двох обов`язкових підстав - непрацездатність батьків та потреба в матеріальній допомозі.

У п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів №3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК України) не є абсолютним.

Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов`язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає.

Як роз`яснено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів , обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст. 202 СК), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК).

Таким чином, право на утримання від дочки, сина мати та батько матимуть за умови, якщо вони є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги.

Непрацездатними вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є інвалідом I, II чи III групи.

При вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності в них потреби в матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише, коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено ч. 1 ст. 204 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги береться отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення в дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин.

Згідно із ч. 1 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

Згідно із ч. 2 ст. 205 СК України суд визначає розмір аліментів на батьків з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін, можливості одержання утримання від інших дітей, дружини, чоловіка та своїх батьків.

Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків необхідно враховувати, що таке право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей, виникає за умови непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Майновий стан дітей впливає на розмір аліментів і не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька.

З матеріалів справи, не вбачається підстав, передбачених ст. 204 СК України, для звільнення відповідача від сплати аліментів на утримання позивача.

Враховуючи, що позивач є непрацездатною особою, який досяг встановленого законом пенсійного віку, не отримує пенсію та не має джерел доходу, що стороною відповідача не спростовано, суд приходить до висновку, що позивач потребує матеріальної допомоги за рахунок стягнення аліментів із відповідача.

Підстав, які б унеможливлювали надання відповідачем матеріальної допомоги, передбаченої законодавством, у розмірі, визначеному позивачем, не встановлено та стороною відповідача суду надано не було.

При визначені розміру аліментів судом враховується, що відповідач є працездатною особою, а тому суд вважає за можливе стягнути з нього аліменти на користь непрацездатного батька, який потребує матеріальної допомоги, у твердій грошовій сумі в розмірі 2 500,00 грн. щомісячно.

Враховуючи викладене, а також беручи до уваги те, що обґрунтування позовних вимог знайшли своє об`єктивне підтвердження в ході розгляду справи, позивач є непрацездатною особою, пенсійного віку та потребує матеріальної допомоги, а відтак позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

В порядку ст. 141 ЦПК України, із відповідача на користь держави слід стягнути судовий збір в сумі 992,40 грн., оскільки, при подачі даного позову позивач за законом був звільнений від його сплати.

Керуючись ст.ст. 202, 205 СК України, та ст.ст. 10, 12, 13, 81, 83, 141, 258, 263, 265, 268, 354 - 356 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, задовольнити.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2500 (дві тисячі п`ятсот) грн., щомісячно, починаючи з 21 лютого 2022 року, і довічно.

3. Допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць.

4. Стягнути із ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп.

5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 .

Повний текст рішення складено та підписано 20.01.2023р.

Суддя І.О. Ольшевська