П О С Т А Н О В А

Іменем України

09 лютого 2023 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд в складі:

головуючого - Джуги С.Д.

суддів - Кожух О.А., Мацунича М.В.

з участю секретаря судового засідання: Чичкало М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 лютого 2022 року у складі судді Заболотного А.М., у справі за позовом Акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позов мотивовано тим, що рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 24.11.2014 року з ОСОБА_1 було стягнуто на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість в розмірі 289911,94 грн., що виникла у зв`язку з невиконанням договору № MKH0GQ від 24.10.2011 року, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 . При цьому зазначено, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не свідчить про припинення договірних правовідносин та не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання. Таким чином, АТ КБ «ПриватБанк» вважає, що ОСОБА_1 прострочив виконання грошового зобов`язання, а тому зобов`язана сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.

За вказаних обставин позивач просив стягнути з відповідача на підставі ст. 625 ЦК України інфляційні втрати в розмірі 256832,62 грн. та три проценти річних в розмірі 46216,42 грн. за період з 31.08.2014 року по 10.11.2021 року.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 22 лютого 2022 року в задоволенні заявленого позову відмовлено.

В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, як такого, що постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права та ухвалення нового рішення про задоволення позову. Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції не врахував обставини, які наведені в обґрунтування поданого позову, не дав їм належну правову оцінку та безпідставно відмовив у задоволенні поданого позову.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

В судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 підтримала апеляційну скаргу, просить її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи належним чином повідомлена. Справа на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України розглянута у її відсутності.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З приписів ст. 76, ст. 77, ч.ч. 1, 2, ст.ст. 78, 79, 80, ст. 81 ч.ч. 1, 4, 6 ЦПК України вбачається, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях .

Відмовляючи в задоволенні заявленого позову суд першої інстанції виходив з недоведеності та необґрунтованості заявленого позову.

З такими висновками погоджується апеляційний суд, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Матеріалами справи встановлено, що 24.10.2011 року між сторонами був украдений договір № MKH0GQ.

У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов вказаного вище договору, Мукачівським міськрайонним судом Закарпатської області 24.11.2014 року було ухвалено рішення відповідно до якого позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за договором № MKH0GQ від 24.10.2011 року у розмірі 289911,94 грн.

У заявленому позові позивач просить стягнути з відповідача інфляційні втрати в розмірі 256832,62 грн. та три проценти річних в розмірі 46216,42 грн. за період з 31.08.2014 року по 10.11.2021 року, нарахованих на підставі ст. 625 ЦК України, за несвоєчасне виконання вказаного судового рішення.

Таким чином, предметом позову у справі є стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України у зв`язку з неналежним виконанням судового рішення про стягнення грошових коштів.

Згідно із ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Закону.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Частиною ч. 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, установлений договором або законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Отже, з наведених норм права вбачається, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.ч. 1, 3, 4 ст. 653 ЦК України у разі зміни договору зобов`язання сторін змінюються відповідно до змінених умов щодо предмета, місця, строків виконання тощо. У разі зміни або розірвання договору зобов`язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобов`язанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом.

Матеріалами справи встановлено, що 07.07.2020 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до вищевказаного кредитного договору MKH0GQ від 24.10.2011 року.

Відповідно до умов додаткової угоди № 1 від 07.07.2020 року сторони узгодили, що заборгованість за договором, станом на дату підписання додаткової угоди № 1, становить 215956,54 грн., дата остаточного погашення заборгованості 30.06.2021 року. Для виконання даного договору банк відкриває позичальникові рахунок для зарахування коштів, спрямованих на погашення заборгованості. (п.п. 1.2, 1.3 додаткової угоди № 1).

При цьому в п. 4 додаткової угоди № 1 сторони узгодили, що ця угода є невід`ємною частиною кредитного договору MKH0GQ від 24.10.2011 року.

Відповідно до п.п.1.4 додаткової угоди № 1 позичальник зобов`язується здійснювати погашення кредиту в строки, зазначені в Графіку погашення кредиту (Додаток №1 до цієї додаткової угоди), що викладається в новій редакції та є невід`ємною частиною цієї додаткової угоди.

Згідно із п.п. 1.5 додаткової угоди № 1 у разі несвоєчасного погашення заборгованості, вся несплачена заборгованість стає простроченою на наступний день після дати чергового платежу відповідно до Графіку погашення кредиту (Додаток №1 до цієї додаткової угоди)

Згідно із Графіком погашення кредиту (Додаток №1 до цієї додаткової угоди) позичальник зобов`язаний щомісячно, починаючи з 30.07.2020 року і по 30.06.2021 року вносити щомісячний платіж в сумі 17 996,38 грн.

Таким чином доведено, що сторони, уклавши 07.07.2020 року додаткову угоду № 1 договору № MKH0GQ від 24.10.2011 року, змінили зобов`язання, визначили конкретний розмір заборгованості (215956,54 грн.), порядок та строки її погашення, а саме: до 30.06.2021 року, щомісячними платежами по 17 996,38 грн., а також визначили, що вся несплачена заборгованість стає простроченою на наступний день після дати чергового платежу відповідно до Графіку погашення кредиту.

З врахуванням наведеного, суд першої інстанції правильно встановив відсутність прострочення ОСОБА_1 виконання свого зобов`язання за договором № MKH0GQ від 24.10.2011 року протягом заявленого позивачем періоду, а саме з 31.08.2014 року по 10.11.2021 року.

Окрім того, банком не подано жодних належних, допустимих доказів, які б підтверджували, що відповідач ОСОБА_1 порушила виконання зобов`язання з урахуванням визначеного в додатковій угоді № 1 строків його виконання, і вся несплачена заборгованість стає простроченою (п.п.1.5)

За вказаних обставин суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відсутність правових підстав для стягнення інфляційних втрат та трьох процентів річних, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, та обґрунтовано відмовив у заявленому позові

Рішення суду є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 22 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 20 лютого 2023 року

Головуючий:

Судді: