Справа № 161/1240/23
Провадження № 2/161/1245/23
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 березня 2023 року місто Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :
головуючого судді Філюк Т.М.,
за участю секретаря судового засідання Октисюк С.В.
представника позивача ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,-
Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Свої вимоги обґрунтовує тим, що йому та членам його сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 . В даній квартирі зареєстровані він, його дружина ОСОБА_4 та його онук ОСОБА_3 . Вказує, що відповідач ОСОБА_3 з 2020 року по даний час не проживає у вищевказаній квартирі, будь-яких його особистих речей в квартирі немає, жодних контактів з відповідачем позивач не підтримує, йому відомо, що ймовірно відповідач проживає у Ізраїлі, однак формально він залишається зареєстрованим у вказаній квартирі.
Звернення до суду з цим позовом зумовлено тим, що факт реєстрації відповідача в належному йому помешканні впливає на обсяг прав власника майна, зокрема, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які нараховуються за відповідача, чим об`єктивно порушуються його права, оскільки він несе ці витрати самостійно, також він не має можливості отримати субсидію. В позасудовому порядку за його заявою як власника житла щодо зняття з реєстрації відповідача, департаментом ЦНАП йому було відмовлено у вчиненні такої адміністративної дії у зв`язку із наказом військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 від 26 лютого 2022 року № 31, яким заборонено зміну місця проживання військовозобов`язаних без дозволу військового комісара і повідомлено про судовий порядок вирішення даного питання.
З огляду на наведене позивач просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
Ухвалою від 06 лютого 2023 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у даній справі в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Станом на 15 березня 2023 року до суду від відповідача відзив на позовну заяву не надходив.
Представник позивача ОСОБА_2 адвокат Тертичний Ю.В. в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином шляхом розміщення судового оголошення на офіційному офіційному веб-сайті судової влади України.
Треті особи в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату та час розгляду справи.
Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав та враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.
Суд з матеріалів справи встановив, що ОСОБА_2 йому та членам його сім`ї ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 22.10.1998 року (а.с. 6).
Згідно рішення Луцької міської ради від 22.09.2019 року № 53/61 вул. Воїнів Інтернаціоналістів перейменовано на вул. Воїнів-афганців.
Згідно з довідкою про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб, виданої 12.01.2023 року Департаментом ЦНАП Луцької міської ради, за адресою: АДРЕСА_2 , станом на 12.01.2023 року зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.7).
Як вбачається з довідки про склад сім`ї № 164/01-23 від 16 січня 2023 року, виданої за підписом голови правління ОСББ «Воїнів Інтернаціоналістів 7» Юнік Дмитро Русланович,зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , але не проживає з 2020 року по даний час (а.с.8).
Відповідно до ч.1 ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
Згідно положень ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).
Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст.16, 386, 391 ЦК України.
Відповідно до ст.72 ЖК визнання особи, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені терміни проводиться в судовому порядку.
Аналіз статей 71, 72 ЖК УРСР дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщеннями за двох умов: не проживання особи в жилому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин такого не проживання.
Вичерпного переліку таких поважних причин житлове законодавство не встановлює, у зв`язку з чим поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи.
Процесуальний закон покладає обов`язок на позивача довести факт відсутності відповідача понад встановлені статтею 71 ЖК УРСР строки у жилому приміщенні без поважних причин. Початок відліку часу відсутності визначається від дня, коли особа залишила приміщення. Повернення особи до жилого приміщення, яке вона займала, перериває строк тимчасової відсутності. При тимчасовій відсутності за особою продовжує зберігатись намір ставитися до жилого приміщення як до свого постійного місця проживання, тому при розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 19.01.2022 № 344/9319/19.
Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Відповідно до частини другої статті 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.
При цьому факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки (статті 71, 72 ЖК України) необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи в жилому приміщенні у зв`язку з її вибуттям на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК України).
На підтвердження вибуття особи до іншого постійного місця проживання суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресування кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
Судом установлено, що відповідач зареєстрований в квартирі, яка належить позивачу та членам його сім`ї на праві спільної сумісної власності, за власним бажанням, добровільно залишила помешкання понад рік тому, тобто визначив собі інше місце проживання, спірною квартирою не користується, не бере участі в її утриманні. Наведене свідчить, що відповідач ОСОБА_3 не проживає у спірній квартирі без поважних причин більше одного року. Наведене свідчить, про втрату ним інтересу до такого житлового приміщення.
З огляду на викладене, суд приходить висновку про обґрунтованість заявлених вимог, оскільки реєстрація відповідача в квартирі за вищевказаною адресою фактично перешкоджає позивачу в реалізації його прав власника жилого приміщення, яке підлягає відновленню шляхом визнання відповідача таким, що втратив право на користування квартирою.
З врахуванням вищенаведених норм закону та, аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 17, 77, 78, 81, 141, 247, 259, 263, 264, 265, 354 ЦПК України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 405 ЦК України, суд, -
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування житлом, а саме, квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом Волинської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивачем апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, в разі проголошення вступної та резолютивної частини рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_1 );
Відповідач: ОСОБА_3 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 ;РНОКПП -невідомо).

Дата складення повного тексту заочного рішення 20 березня 2023 року.

Суддя
Луцького міськрайонного суду Т. М. Філюк