Справа № 727/1378/23
Провадження № 2/727/540/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2023 року Шевченківський районний суд м. Чернівці в складі:

головуючого судді: Гавалешка П.С.,

при секретарі судового засідання: Рудій І.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа яка не заявляє самостійних вимог: орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Чернівецької міської ради, про встановлення факту самостійного виховання дитини та визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

До суду надійшов вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що в період з березня 2019 року по листопад 2021 року позивач проживав разом з відповідачкою ОСОБА_2 .

Зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилась дитина - ОСОБА_3 . Через одинадцять місяців після народження дитини, відповідачка розірвала стосунки з відповідачем та залишила малолітню доньку проживати разом з позивачем.

05 жовтня 2022 року між сторонами було досягнуто згоди щодо визначення способу участі батька у вихованні малолітньої доньки.

З урахуванням того, що дочка позивача знаходиться на його одноособовому утриманні та він її самостійно виховує, у нього постала необхідність юридичної фіксації цього факту, оскільки в подальшому виникають обставини необхідності оформлення документів щодо соціальної допомоги на дитину, яка виховується лише одним із батьків, а також виникають питання щодо переміщення позивача та дитини без документального оформлення згоди матері, яка не проживає разом із дитиною. Позивач просить встановити факт, що він самостійно виховує свою неповнолітню доньку та визначити її місце проживання разом із ним, за місцем проживання батька.

Позивач в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій заявлені вимоги підтримав, просив здійснювати розгляд справи за його відсутності.

Відповідач в судове засідання не з`явилася, надіслала до суду заяву, просила провести розгляд справи за її відсутності, вимоги позову визнала.

Від третьої особи яка не заявляє самостійних вимог: органа опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Чернівецької міської ради, надійшла заява в якій вони просять провести розгляд справи за їх відсутності та при винесенні рішення врахувати інтереси дитини відповідно до вимог законодавства.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України судове засідання проводилося без технічної фіксації.

Дослідивши надані письмові докази в їх сукупності, суд вважає заявлені вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що сторони мають малолітню дитину-доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 13 січня 2021 року Чернівецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Івано-Франківськ) про що складено актовий запис за № 54 (а.с. 6).

Відповідно до свідоцтва про народження, батьками малолітньої ОСОБА_3 зазначені: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Між сторонами 05 жовтня 2022 року було укладено нотаріально посвідчений договір про визначення способу участі батьків у вихованні дитини, місця проживання та умови її утримання.

Згідно п.1.1 у зв`язку з тим що сторони як законні представники малолітньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживають спільно однією сім`єю домовилися про те, що дитина буде виховуватись батьком, ОСОБА_1 .

Згідно п.2.1.5 вказаного договору, сторони домовилися, що ОСОБА_3 , перебуватиме на повному матеріальному забезпеченні батька. Місцем проживання дитини визначено місце проживання батька (п.1.1 Договору).

Дитина утримується та виховується батьком (п. 2.1.5 ), (а.с. 15).

Позивач зареєстрований за місцем проживання за однією адресою зі своєю донькою, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в АДРЕСА_1 , що підтверджується Витягами з реєстру територіальної громади про реєстрацію місця проживання особи № 407345 та № 450289 від 29 вересня 2022 року та від 21 грудня 2022 року (а.с. 7).

У відповідності до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається із ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

У відповідності до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Отже, як встановлено судом, позивач та відповідач є батьками доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка проживає та перебуває по теперішній час на утриманні батька.

При цьому, судом встановлено, що відповідач в своїй заяві, яку подала до суду, не заперечує факту проживання та перебування на вихованні з батьком їхньої доньки, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Однак, як встановлено судом, у позивача виникає необхідність щодо вирішення питання щодо юридичної фіксації факту самостійного виховання дитини, оскільки в подальшому виникають обставини у необхідності оформлення документів для допомоги на дитину, яка виховується тільки одним із батьків, а також постає питання щодо переміщення із дитиною без документального оформлення згоди від матері, яка не проживає із дитиною.

Враховуючи вищевикладене, суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, взявши до уваги пояснення матері дитини, яка міститься в матеріалах справи та те, що встановлення вище зазначеного факту необхідно позивачу для використання його права на отримання допомоги на дитину та безперешкодного переміщення з неповнолітньою дитиною, а також те, що встановлення вказаного юридичного факту не породжує спір про право, суд вважає, що вимоги про встановлення факту перебування дитини на вихованні батька, підлягають до задоволення.

Тому, відповідно до встановлених судом обставин, які мають значення для справи, суд приходить до висновку, що є достатньо підстав для встановлення вказаного юридичного факту.

При цьому, відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Згідно ч. 3 ст. 151 СК України батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті.

Згідно ч. 4 ст. 157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини.

Згідно ч. 1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Законодавцем визначено, що під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов`язковою, а позивач до заяви про визначення місця проживання дитини повинен надати висновок органу опіки та піклування про доцільність проживання дитини з одним із батьків, характеристики з місця проживання, роботи, місця навчання дитини (гуртків), медичні довідки (судом обов`язково враховується стан здоров`я як батьків, так і дитини), довідки про доходи (інші документи, які підтверджують матеріальне становище заявника), акти обстеження житлово-побутових умов, документи, що підтверджують право власності на житло.

Водночас у даному випадку судом під час розгляду цієї справи не вирішується спір про визначення місця проживання дитини.

За загальним правилом за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з іншою вимогою, заявленою у цивільному процесі.

Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. До такого висновку дійшов Верховний Суд у своїй постанові № 200/952/18 від 15 січня 2020 року.

Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами, сторони визначили місце проживання дитини у нотаріально посвідченому договорі про визначенні місця проживання дитини, здійснення батьківських прав та виховання дитини від 05 жовтня 2022 року.

Таким чином, судом встановлено, що на даний час позивач потребує юридичного закріплення у відповідному рішенні суду визначення місця проживання дитини разом з ним, про це між сторонами наявна домовленість, і таке питання може бути вирішене судом разом з іншою вимогою, у зв`язку з чим, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог і в цій частині.

Керуючись ст. 4-13, 76-81, 89, 141-142, 151, 157, 161, 206,211, 258-259, 264- 265, 272, 280-281, 315 ЦПК України, ст. 151, 157, 161, СК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту самостійного виховання дитини та визначення місця проживання дитини, - задовольнити у повному обсязі.

Встановити факт, що ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) самостійно виховує неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визначити місце проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом із батьком - ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ), за місцем проживання батька.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його складення та підписання до Чернівецького апеляційного суду. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя П.С. Гавалешко