Справа № 211/2066/15-ц
Провадження № 4-с/211/16/23
У Х В А Л А
іменем України
23 березня 2023 року Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Сарат Н.О.,
за участю секретаря судового засідання Зоріній С.М.,
у відсутність учасників процесу,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривий Ріг скаргуАкціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», заінтересовані особи ОСОБА_1 , Довгинцівський відділ державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), про скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, зобов`язання вчинення дій,
заявник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з відповідною скаргою та просить суд скасувати постанову державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 07.12.2022 у виконавчому провадженні № 56957666, зобов`язавши державного виконавця поновити виконавче провадження, посилаючись на неповне виконання судового рішення у справі № 211/2066/15-ц від 15 червня 2015 року. В обґрунтування скарги зазначено, що рішенням суду від 15 червня 2015 року із боржника ОСОБА_1 стягнуто борг у сумі 7 127,58 доларів СШа та судові витрати, однак із боржника стягнуто борг у гривневому еквіваленті у сумі 165 288,58 грн. та закрито виконавче провадження у зв`язку із фактичним виконанням судового рішення. Вважає, що вказану постанову державного виконавця слід скасувати, оскільки перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення.
Ухвалою суду від 07 лютого 2023 року прийнято до розгляду справу.
У судове засідання сторони не з`явилися.
Представник Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) звернувся до суду із відзивом на позов.
В обґрунтування відзиву зазначено, що ні стягувачем, ні представником стягувача жодного разу не було надано повідомлення про часткову сплату заборгованості відповідачем (боржником) або залишок боргу, не дивлячись на те, що на рахунок стягувача перераховувалась національна валюта, а стягнення мало відбуватись в іноземній валюті, тобто за період з 2018 року по момент завершення виконавчого провадження, стягувач не заперечував про зарахування коштів у гривні та незважаючи на це жодного разу на момент зарахування коштів не було повідомлено державного виконавця та боржника про конвертування коштів в іноземну валюту, згідно договору та залишку заборгованості. Це означає, що боржник, виконуючи зобов`язання за виконавчим документом у національній валюті повинен брати до уваги офіційний валютний курс НБУ, встановлений для відповідної валюти на день платежу (тобто зарахування коштів на рахунок кредитора), а так як протягом періоду з 2018 по 2022 роки курс долара змінювався, борг щомісяця зменшувався, стягувачем не враховувалося, що курс долара був на цей період різний, а стягувачем не повідомлено, що кошти, отримані та конвертовані у відповідну валюту і залишок складає певну суму. У зв`язку з цим установити, яка саме сума у доларах не погашена, державний виконавець не мав можливості. Стягувачем жодного разу не було заявлено будь-яких заперечень щодо невідповідності суми стягнутого боргу у гривневому еквіваленті саме на день здійснення платежу, не зазначено про порушення прав та завдання шкоди інтересам. Крім того, стягувач має право звернутися до суду про стягнення недосплаченого боргу по кредитному договору у зв`язку з інфляцією та ростом курсу долара. У виконавчому документі зазначено про стягнен6ня суми у доларах, із зазначенням еквівалента у гривнях. У заяві про відкриття виконавчого провадження яка була підписана представником стягувача, зазначено про стягнення заборгованості зі ОСОБА_1 у розмірі 166 941,47 грн., тобто у національній валюті. Тому просить відмовити у задоволенні скарги.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступних висновків.
Так, рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 червня 2015 року, ухваленого у справі № 211/2066/15-ц, стягнуто із ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 11 квітня 2007 року у сумі 7 127 доларів 58 центів США, що на час подання позовної заяви складало 165 288 гривень 58 коп. та судові витрати судовий збір 1 652 гривень 89 коп. (а.с. 7-8 копія виконавчого листа).
Постановою державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 09 серпня 2018 року відкрито виконавче провадження № 56957666 з виконання виконавчого листа № 211/2066/15-ц від 15.06.2015 про стягнення із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» суми боргу 166 941,47 грн. (а.с. 44).
Постановою державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 07 грудня 2022 року, ураховуючи фактичне виконання рішення боржником у повному обсязі та сплату суми боргу 166 941,47 грн., постановлено закінчити виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 211/2066/15-ц від 15.06.2015 (а.с. 45 копія постанови).
Статтею 129-1 Конституції України визначено, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані, зокрема, на примусове виконання рішень судів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших Законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби.
Тобто, з метою забезпечення реального виконання судового рішення та ефективного захисту порушених прав, ЦПК України передбачає спеціальні форми реагування, зокрема розділом VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України визначено порядок судового контролю за виконанням судових рішень в цивільних справах.
Так, статтею 447 ЦПК України передбачено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до статті 451 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд у разі встановлення обґрунтованості скарги визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).
Згідно з положеннями статті 453 ЦПК України про виконання ухвали, постановленої за результатами розгляду скарги, відповідний орган державної виконавчої служби, приватний виконавець повідомляють суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.
Положенням частини першої статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 (тут і далі в редакції, чинній на момент спірних правовідносин) передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Відповідно до вимог статті 192 ЦК України гривня є законним платіжним засобом на території України. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
За змістом статті 524 ЦК України грошовим визнається зобов`язання, виражене у грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті.
Загальні положення виконання грошового зобов`язання закріплені у статті 533 ЦК України, зокрема: грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом; використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
У частині третій статті 533 ЦК України закріплено, що використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового зобов`язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою.
При цьому правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті.
Особливості звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень при обчисленні боргу в іноземній валюті визначені у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404.
Відповідно до частини третьої зазначеної статті Закону у разі обчислення суми боргу в іноземній валюті виконавець у результаті виявлення у боржника коштів у відповідній валюті стягує такі кошти на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця для їх подальшого перерахування стягувачу. У разі виявлення коштів у гривнях чи іншій валюті виконавець за правилами, встановленими частинами першою і другою цієї статті, дає доручення про купівлю відповідної валюти та перерахування її на валютний рахунок органу державної виконавчої служби, а приватний виконавець - на відповідний рахунок приватного виконавця.
Порядок звернення стягнення на кошти боржника в іноземній валюті та виконання рішень під час обчислення боргу в іноземній валюті, визначений у статті 49 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404 є аналогічним тому, що містився у статті 53 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV, який втратив чинність. Положення вказаних статей є ідентичними.
У постанові від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16 (провадження № 14-446цс18) Велика Палата Верховного Суду вказала, що зазначення судом у своєму рішенні двох грошових сум, які необхідно стягнути з боржника, внесло двозначність до розуміння суті обов`язку боржника, який має бути виконаний примусово за участю державного виконавця. У разі зазначення у судовому рішенні про стягнення суми коштів в іноземній валюті з визначенням еквівалента такої суми у гривні стягувачеві має бути перерахована вказана у резолютивній частині судового рішення сума в іноземній валюті, а не її еквівалент у гривні.
У справі установлено, що ухвалюючи рішення 15 червня 2015 року, Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області визначив суму заборгованості за кредитним договором, що підлягає стягненню в іноземній валюті.
Тобто, визначаючи характер грошового зобов`язання, судом було визначено стягнення з боржника суми саме в іноземній валюті, а саме 7 127,58 дол. США.
Таким чином, у зв`язку з ухваленням судом рішення про стягнення боргу в іноземній валюті, стягувачу має бути перерахована сума саме в іноземній валюті, визначена судовим рішенням, а у боржників існує обов`язок виконати зобов`язання саме в іноземній валюті (доларах США), а не у національній валюті України - гривні.
Іншого порядку стягнення заборгованості у судовому рішенні судом не встановлено та не передбачено її визначення в грошовому еквіваленті до національної валюти України - гривні, тому у приватного виконавця були відсутні правові підстави для перерахунку у гривню встановленого судом розміру заборгованості, визначеного в іноземній валюті (доларах США).
Сам факт того, що первісний стягувач у заяві про відкриття виконавчого провадження про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за судовим рішенням зазначив про стягнення заборгованості у гривневому еквіваленті, не має правового значення, оскільки до стягнення із боржника підлягає сума коштів у тій валюті, яка визначена у судовому рішенні (виконавчому листі).
Стосовно визначення курсу іноземної валюти, яка підлягала стягненню з боржника, то заявником АТ КБ "Приватбанк" надано до суду розрахунок заборгованості із визначенням курсу валюти станом на дати сплати кожного платежу боржником та зазначенням суми сплачених платежів, який державним виконавцем не спростований.
Згідно абзаців першого та другого пункту 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах», за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей ЦПК.
Враховуючи наведене, постанова державного виконавця від 07 грудня 2022 року у виконавчому провадженні № 56957666 про закінчення виконавчого провадження підлягає скасуванню.
Керуючись статтями 447-453 ЦПК України, суд
задовольнити скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - повністю.
Скасувати постанову державного виконавця Довгинцівського відділу державної виконавчої служби у місті Кривому Розі Криворізького району Дніпропетровської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у виконавчому провадженні № 56957666 від 07.12.2022 про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа № 211/2066/15-ц виданого 15.06.2015 про стягнення із ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованості у сумі 7 127 доларів 58 центів США, що на час подання позовної заяви складало 165 288 гривень 58 коп. та судового збору 1 652 гривень 89 коп.
Ухвала може бути оскаржена протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 21 лютого 2023 року.

Суддя Н.О.Сарат