Житомирський апеляційний суд
Категорія 39 Доповідач Коломієць О. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Коломієць О.С.

суддів Шевчук А.М, Талько О.Б.

з участю секретаря

судового засідання Франчука В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу №296/10112/21 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційними скаргами Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Плахтій Олена Володимирівна

на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шкиря В.М.

встановив:

У листопаді 2021 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 18.06.2013 року у розмірі 30 596,38 грн., яка утворилася станом на 18.10.2021 року.

На обґрунтування позову зазначав, що 18.06.2013 року ОСОБА_1 звернувся до позивача з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписав заяву б/н від 18.06.2013 року. Відповідач при підписанні анкети-заяви підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, разом складають договір про надання банківських послуг. Відповідно до виявленого бажання відповідачу було відкрито кредитний рахунок та встановлено кредитний ліміт, який у подальшому збільшився до 15000 грн, що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку.

Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, а відповідач у порушення умов договору не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, що відображається у розрахунку заборгованості за договором та підтверджується випискою по рахунку. У зв`язку із викладеним, відповідач станом на 18.10.2021 року має заборгованість у сумі 30 596,38 грн. з яких: 24 684,58 грн. заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 24 684,58 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 5 911,80 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нарахована комісія.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 13 січня 2023 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість за кредитним договором від 18.06.2013 року, що виникла станом на 18.10.2021 року в сумі 14 954,80 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції у цій частині та ухвалити нове, яким задовольнити позов у частині відмовлених позовних вимог у повному обсязі, а в іншій частині залишити без змін.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що позивач не погоджується із вирахуваною судом сумою у розмірі 14 954,80 грн., а також з тим, що суд не врахував обов`язок позичальника сплатити проценти за користування кредитними коштами, а усі внесені кошти позичальником на погашення кредиту зарахував в рахунок погашення тіла кредиту. Із виписки по картрахункам вбачається, що відповідачем було використано кредитних коштів на загальну суму 29 279,02 грн., сума коштів внесена клієнтом на погашення заборгованості складає 4 594,44 грн. Враховуючи вищевказане, позивач має право на задоволення вимог, щонайменше у розмірі 24 684,58 грн., що складає фактично отримані, але не поверненні кредитні кошти відповідачем.

Вказує, що з розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку клієнта банку вбачається, що відповідач здійснював погашення кредитної заборгованості та відсотків, що свідчить про визнання ним боргу за кредитним договором і обов`язків, які виникли з цього договору, презумпція якого не спростована.

Відповідач через свого представника подав відзив на апеляційну скаргу, в якому на спростування доводів зазначає, що посилання позивача на виписку по картрахункам, як на доказ використання відповідачем кредитних коштів на загальну суму 29 279,02 грн. та внесення коштів на погашення заборгованості у розмірі 4 594,44 грн. не заслуговує на увагу, оскільки ні позовна заява, ні додані до неї документи не містять інформації про номер банківського карткового рахунку, який був відкритий на ім`я відповідача 18.06.2013 року чи в іншу календарну дату для зарахування кредитних коштів та обліку коштів за кредитними операціями з використанням платіжної картки (платіжних карток). Також з виписки за договором №б/н за період 18.06.2013 по 19.10.2021 убачається, що вона стосується не банківського рахунку, а картки № НОМЕР_1 , по якій кредитний ліміт на рівні 15 000,00 грн. не встановлювався.

Копію заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 16.04.2020 року не можна вважати кредитним договором, оскільки вона лише інформує про умови кредитування за різними типами та видами кредитних карток і вона не підписана відповідачем. Жодний з наданих позивачем документів не свідчить ні прямо, ні опосередкованого про волевиявлення відповідача скористатися конкретним кредитним продуктом банку, отримати у кредит певну суму грошових коштів на умовах визначеного тимчасового строку користування зі сплатою у конкретному розмірі процентів.

Також, не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач через свого представника подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповноту з`ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених вимог та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову у повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при подачі позову банком не були надані докази укладення, з урахуванням вимог чинного законодавства України, 18.06.2013 року між позивачем і відповідачем письмового кредитного договору із зазначенням суми кредиту, розміру відсотків та строку користування кредитними коштами. Суд першої інстанції прийшов до висновку про повне чи часткове виконання сторонами умов договору на підставі доказів, які не є належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами у розумінні ст.77-80 ЦПК України. Зокрема, довідки з переліком отриманих ОСОБА_1 карток без дати документа та реєстраційного індексу, яка виготовлена одноособово зацікавленою у результаті розгляду судової справи особою позивачем, відповідач її не підписував, у якій відсутня інформація про отримання відповідачем конкретної платіжної(их) картки(ок) з вказівкою на дату випуску, вид, номер та строк дії, виписки за договором №б/н за період із 18.06.2013-19.10.2021 року по карті НОМЕР_1 . Із довідки про зміну умов кредитування без дати документа вбачається, що кредитний ліміт на рівні 15 000,00 грн. протягом періоду з 26.10.2017 року до 06.04.2021 року був встановлений тільки за однією платіжною карткою № НОМЕР_2 , яка діяла із 18.06.2013 року по 01/17. З огляду на це суд зробив помилковий висновок, який ґрунтується на припущеннях, що розмір встановленого ліміту стосується всіх карток.

Звертає увагу суду, що суд першої інстанції зробив свій висновок про обґрунтованість стягнення заборгованості у розмірі 14 954,80 грн. на підставі виписки, яка не містить обов`язкових реквізитів, зокрема номеру особового карткового рахунку, суму оборотів за дебетом та кредитом рахунку, суму вихідного залишку.

Окрім того, вказує, що паспорт був наданий позивачу, у зв`язку із тим, що відповідач деякий час отримував через відділення позивача заробітну плату, проте кредитних боргів відповідач перед позивачем ніколи не мав і не має.

Позивач своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідача не скористався.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та її вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга АТ КБ «Приватбанк» не підлягає до задоволення, а апеляційна скарга ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Плахтій О.В., підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом під час розгляду справи встановлено, 18 червня 2013 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений договір, що підтверджується Анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, яка містить його анкетні дані та підпис. У анкеті-заяві зазначено, що відповідач згодний з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг становить між ним та банком договір про надання банківських послуг, а також, що він ознайомився та погодився з Умовами та Правилами надання банківських послуг і з Тарифами (а.с.16, т.1).

Позивач посилався на те, що відповідач не виконує свої зобов`язання за договором та станом на 18 жовтня 2021 року має заборгованість у загальному розмірі у сумі 30 596,38 грн. з яких: 24 684,58 грн. заборгованість за тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за поточним тілом кредиту; 24 684,58 грн. заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. заборгованість за нарахованими відсотками; 5 911,80 грн. заборгованість за простроченими відсотками; 0,00 грн. заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 0,00 грн. нарахована пеня; 0,00 грн. нарахована комісія (а.с.12-13, т.1).

Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» Саюку О.Л. за умовами кредитного договору б/н було надано кредитні картки: 18.06.2016 року картку № НОМЕР_2 зі строком дії до 01/17; 24.03.2014 року картку № НОМЕР_3 зі строком дії до 01/18; 16.04.2020 року картку № НОМЕР_4 зі строком дії до 01/24 (а.с.14, т.1).

Відповідно до довідки АТ КБ «Приватбанк» про зміну умов кредитування кредитний ліміт по картці № НОМЕР_2 було збільшено 26.10.2017 року з 0,00 грн. до 15 000,00 грн. та зменшено його до 0,00 грн. 06.04.2021 року (а.с.15, т.1)

Задовольняючи частково вимоги банку лише в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту і відмовляючи у задоволенні решти вимог, суд першої інстанції виходив з того, що стягненню підлягає заборгованість лише в межах 14954,80 грн, що відповідає фактично використаному кредитному ліміту відповідачем при користуванні карткою № НОМЕР_4 зі строком дії до 01/24, що підтверджено випискою банку яка є первинним документом та є належним доказом заборгованості.

Такий висновок суду є помилковим виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

За частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Звертаючись до суду з позовом АТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути заборгованість за кредитним договором, який оформлений у вигляді анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 18.06.2013 року.

На підтвердження заявлених вимог позивач надав до суду копію анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 18.06.2013 року, роздруківку з інформацією про деякі умови кредитування від 16.04.2020 року, витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг із Умов та Правил надання банківських послуг та розрахунок заборгованості.

Однак, надана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 18.06.2013 року, яка підписана сторонами, не містить відомостей щодо розміру кредитного ліміту.

Додана до анкети-заяви підписана сторонами роздруківка інформації 16.04.2020 року містить відомості по семи типах кредитного продукту, в тому числі Універсальна та Універсальна Голд. При цьому, доказів який саме тип кредитної картки було обрано відповідачем матеріали справи не містять. Також у наявній в матеріалах справи анкеті-заяві про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 18.06.2013 року процентна ставка не зазначена. Отже, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами, пені та штрафів за невиконання кредитного договору.

Роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.

Таким чином колегія суддів дійшла висновку, що у цьому конкретному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua), неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 червня 2013 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (29 листопада 2021 року), тобто банк міг додати до позовної заяви витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з умов та правил надання банківських послуг в цьому банку у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови та правила надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк», відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк» через їх мінливий характер, як і роздруківка з інформацією про деякі умови кредитування від 16.04.2020 року не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

У постанові Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року в справі № 393/126/20 (провадження №61-14545сво20) зроблено висновок, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.

Потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту».

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 провадження № 61-9618св19), зазначено, що «виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом апеляційної інстанції у сукупності з іншими доказами».

У частині третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій третій статті 89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надавши оцінку наданим банком доказам у їх сукупності та встановивши, що АТ КБ «Приватбанк» не надало належних доказів на підтвердження того, що підписана відповідачем анкета-заявка про приєднання до умов та правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» від 18.06.2013 року містить суми наданого кредиту (кредитного ліміту), відсоткової ставки за користування кредитом, встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання та її визначеного розміру, суд приходить до висновку, що надана банком виписка по картковому рахунку не може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, а тому рішення суду в частині стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором в сумі 14954,80 грн. підлягає скасуванню з ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні даних вимог.

Таким чином, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, призвело до ухвалення у справі незаконного рішення, а тому останнє підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні позову у частині стягнення заборгованості в сумі 14954,80 грн. з вищевказаних підстав (п.3, п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України). В решті рішення суду підлягає залишенню без змін.

Відповідно до п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.

Керуючись ст.367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Плахтій Олена Володимирівна, задовольнити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 13 січня 2023 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованості за кредитним договором від 18.06.2013, що виникла станом на 18.10.2021 в сумі 14954,80 грн. та судового збору в розмірі 1109,52 грн. скасувати та ухвалити нове судове рішенні про відмову у задоволенні цих вимог.

В решті рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 20 березня 2023 року.

Головуючий Судді