Провадження № 2/752/1600/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.01.2023 року м. Київ

Суддя Голосіївського районного суду міста Києва Ольшевська І.О., за участю секретаря судового засідання Гладибороди Л.О., розглянувши цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до Голосіївського районного суду міста Києва за позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги та просить стягнути з останньої на свою користь заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 27 987,57 грн., 3% річних у розмірі 2 039,45 грн., інфляційні витрати в розмірі 5 915,72 грн., а також судовий збір у сумі 2 270,00 грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що відповідач отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: АДРЕСА_1 , проте не сплачує житлово-комунальні послуги, внаслідок чого за період спожитих послуг з 01.07.2014р. по 31.12.2020р. утворилась заборгованість у розмірі 27 987,57 грн., на яку нараховано 3% річних та інфляційні витрати.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 19.11.2021 року відкрито провадження у справі, постановлено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідач надав письмовий відзив на позовну заяву, за яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі та в разі відмови в позові стягнути на користь відповідача витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката в розмірі 8 000,00 грн. Зазначає, що із Договору, який опублікований у газеті «Хрещатик», не вбачається, що житлово-комунальні послуги з водопостачання та водовідведення позивачем надаються саме за адресою: АДРЕСА_1 ; позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач є споживачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення; відсутні докази на підтвердження наявності договірних відносин; у позові неправильно зазначено прізвище відповідача; вимоги про стягнення заборгованості за період з липня 2014 року п 22 вересня 2018 рок року не підлягають задоволенню з підстав пропуску позивачем строку позовної давності; позивачем не надано доказів на підтвердження дійсного обсягу спожитої відповідачем води.

У відповіді на відзив позивач зазначає про те, що факт періодичного отримання послуг та часткового погашення заборгованості відповідачем свідчить про переривання строків позовної давності відповідно до положень ст. 264 Цивільного кодексу України, тому в даному випадку не підлягає застосуванню строк позовної давності. Відповідач отримує послуги за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору, оскільки після розміщення в газеті «Хрещатик» №110 (4510) від 05.08.2014р. Повідомлення та Договору на адресу позивача жодних заяв або повідомлень про відмову від надання послуг та Договору від відповідача не надходило. За період з 01.07.2014р. по 31.12.2020р. відповідач не передав показання квартирних засобів обліку періодично, тому обсяги наданих послуг, на підставі яких формувались повідомлення про сплату, розраховувались згідно із середніми показниками, додатковими об`ємами та за показаннями будинкових засобів обліку, з урахуванням складу сім`ї в кількості зареєстрованих у квартирі осіб, що і зазначено в розрахунку заборгованості. Позивач вказує про те, що відповідачем не додано до відзиву докази, що підтверджують відсутність заборгованості з оплати послуг позивача за водопостачання, водовідведення холодної та гарячої води за весь спірний період. Щодо витрат на правову допомогу відповідача, то позивач звертає увагу на те, що відповідачем документально не підтверджено ці витрати, бо матеріали справи не містять розрахунки витрат, акт приймання-передачі наданої правової допомоги.

Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне.

05.08.2014 року в газеті "Хрещатик" №110 (4510) було опубліковано повідомлення про публічний договір (оферту) про надання Публічним акціонерним товариствам "Акціонерна компанія "Київводоканал", що перейменоване на Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал", як виконавцем житлово-комунальних послуг на підставі ст. 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", послуг з централізованого постачання холодної води, послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем) та опубліковано договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).

Відповідно до п. 1.1. Договору позивач взяв на себе зобов`язання з надання відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а відповідач - своєчасно сплачувати зазначені послуги в строки та на умовах, передбачених Договором.

Згідно до п. 3.1. Договору розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.

В обґрунтування позову зазначено, що відповідач отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки після розміщення повідомлення та Договору в газеті на адресу позивача жодних заяв або повідомлень про відмову від надання зазначених послуг та Договору від відповідача не надходило.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" до споживачів житлово-комунальних послуг відносяться індивідуальний та колективний споживачі.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.

У відповідності до ст. 5 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать: 1) житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуги з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема, прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; 2) комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.

Обов`язки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг визначені статтями 7, 8 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Обов`язком споживача є укладення договору на надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом, а також оплата житлово-комунальних послуг за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановленні відповідними договорами (пункт 1 та пункт 5 частина 2 статті 7 Закону), а обов`язком виконавця забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів; готувати та укладати із споживачем договори про надання комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотриманням умов їх виконання згідно типовим договором.

Відповідно до п. 18, 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року, чинних на спірний період заборгованості, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк. Споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Згідно ст. 67 Житлового кодексу України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Згідно п. 35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №572 від 8 жовтня 1992 року власники, наймачі та орендарі жилих приміщень зобов`язані своєчасно вносити плату за обслуговування і ремонт будинку, плату за найм чи оренду квартири, комунальні та інші послуги.

За правилами частини четвертої статті 319, статті 322 Цивільного кодексу України власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статей 156, 162 Житлового кодексу України власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, зазначає, що він надає відповідачу послуги з постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

На підтвердження позовних вимог позивачем було надано докази підтвердження надання послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), розрахунок заборгованості. Разом з тим, позивачем не було надано доказів того, що саме ОСОБА_1 є власником квартири чи споживачем послуг, тобто, належним відповідачем у справі.

Відповідно листа від 11.10.2022р. №062/14-9188 (И-2021) Комунального підприємства Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» згідно реєстрових книг Комунального підприємства Київської міської Ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» квартира АДРЕСА_2 на праві власності не зареєстрована.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , або проживає за вказаною адресою, за згодою власників квартири користувалася нею та отримувала житлово-комунальні послуги у період, у який такі послуги надавались, а тому позивачем не доведено, що відповідач є споживачем послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Тобто, закон покладає обов`язок доказування на сторони у справі.

У силу положень ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків в зв`язку з вчиненням або не вчиненням нею процесуальних дій.

Пунктом 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі" роз`яснено, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Враховуючи викладене, а також оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, та достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги є необгрунтованими.

Крім того слід зазначити про те, що відповідачем було заявлено про застосування строку позовної давності до вимоги про стягнення заборгованості за період з липня 2014 року по 22 вересня 2018р.

У відповідності до ст. 256 Цивільного кодексу України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частинами 3, 4, 5 ст. 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесенням ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Отже, суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовної вимоги. Тобто перш ніж застосувати позовну давність суд має з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся. Якщо таке право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в задоволенні позову через його необґрунтованість. Лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла, і про це зробила заяву інша сторона спору, суд відмовляє в позові через сплив позовної давності за відсутності поважних причин її пропуску, наведених позивачем.

Такі правові висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі №369/6892/15-ц; від 31 жовтня 2018 року у справі №367/6105/16-ц, від 7 листопада 2018 року у справі №575/476/16-ц, від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 28 листопада 2018 року у справі №504/2864/13-ц, від 5 грудня 2018 року у справах №522/2202/15-ц, №522/2201/15-ц та №522/2110/15-ц, від 7 серпня 2019 року у справі №2004/1979/12, від 18 грудня 2019 року у справі №522/1029/18, від 16 червня 2020 року у справі № 372/266/15-ц.

Таким чином, враховуючи наведене, суд відмовляє в задоволенні позову через його необгрунтованість.

З огляду на те, що в позові відмовлено, то на підставі ст. 141 ЦПК України судовий збір залишається за позивачем.

Щодо заявленого клопотання відповідача про стягнення з позивача витрат на правничу допомогу в розмірі 8 000,00 грн. слід зазначити наступне.

Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг на виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

У разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, підлягають відшкодуванню незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (постанова Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19).

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19).

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandisрішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).

На підтвердження надання правової допомоги відповідачем надано суду Договір про надання правової допомоги адвокатом від 20.12.2021р., укладений між ним та адвокатом Шелефост Тетяною Михайлівною, Додаткова угода №1 від 20.12.2021р. до Договору про надання правової допомоги адвокатом від 20.12.2021р., орієнтований розрахунок суми судових витрат, пов`язаних з правничої допомогою.

Згідно Договору про надання правової допомоги адвокатом від 20.12.2021р. відповідач, як клієнт, доручає, а адвокат приймає на себе зобов`язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором.

За Додатковою угодою №1 до Договору адвокат зобов`язується надати наступні послуги: попереднє опрацювання матеріалів по справі №752/24273/21, провадження №2/752/9432/21, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини; формування правової позиції, підготовка відзиву на позовну заяву по справі; подання до Голосіївського районного суду міста Києва відзиву (з додатками) на позовну заяву; у разі необхідності підготовка процесуальних документів, які пов`язані з розглядом справи.

Згідно Додаткової угоди №1 вартість послуг адвоката, що передбачені Додатковою угодою №1, складає фіксовану суму 8 000,00 грн. Оплата наданих послуг здійснюється клієнтом протягом 3-х днів з моменту підписання акту наданих послуг.

Згідно орієнтовного розрахунку суми судових витрат вартість послуг, що надаються адвокатом, складає фіксовану суму та становить 8 000,00 грн. Адвокат надає наступні послуги: попереднє опрацювання матеріалів по справі №752/24273/21, провадження №2/752/9432/21, опрацювання законодавчої бази, що регулює спірні правовідносини; формування правової позиції, підготовка відзиву на позовну заяву по справі; подання до Голосіївського районного суду міста Києва відзиву (з додатками) на позовну заяву; у разі необхідності підготовка процесуальних документів, які пов`язані з розглядом справи.

Разом з тим суд відмічає, що відповідачем до матеріалів справи не додано акту виконаних робіт (наданих послуг) на підтвердження фактично наданих адвокатом та прийнятих відповідачем послуг, розрахунок суми судових витрат є орієнтовним і з наданих документів не можна встановити фактично понесені витрати та фактично надані послуги.

За таких обставин, слід відмовити відповідачу у стягненні з позивача витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, -

ВИРІШИВ :

1. У задоволенні позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги відмовити.

2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

3. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасники справи:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал» (01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, буд. 1-а, ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Повний текст рішення складений та підписаний 19.01.2023р.

Суддя І.О. Ольшевська