Номер провадження: 22-ц/813/233/23
Справа № 496/4525/17
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Сєвєрова Є. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2023 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Сєвєрової Є.С.,

суддів: Вадовської Л.М., Цюри Т.В.,

за участю секретаря Малюти Ю.С.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом (відповідач за зустрічним позовом) - Хлібодарська селищна рада Біляївського району Одеської області в особі правонаступника Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області,
відповідачі за первісним позовом (позивачі за зустрічним позовом): ОСОБА_1 ; ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 ,

третя особа Служба у справах дітей Біляївської районної державної адміністрації Одеської області,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області в особі правонаступника Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 червня 2019 року у складі судді Буран В.М.,
встановив:
У грудні 2017 року Хлібодарська селищна рада Біляївського району Одеської області звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про виселення без надання іншого житлового приміщення.

У березні 2018 року Хлібодарська селищна рада звернулася до суду з заявою про уточнення позовних вимог та просила виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які проживають в квартирі АДРЕСА_1 , з незаконно займаного жилого приміщення без надання іншого жилого приміщення за їх фактичним місцем реєстрації.

В обґрунтування позовних вимог позивач послався на те, що в 2006 року Військовою частиною НОМЕР_1 безоплатно передано в комунальну власність Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області будинок АДРЕСА_2 . Станом на 2006 рік квартира АДРЕСА_3 не була приватизована. ОСОБА_4 проживав у буд. АДРЕСА_4 , як користувач, який з 2002 року дозволив проживати ОСОБА_1 за усною домовленістю про найм. ОСОБА_4 був засуджений та відбував покарання, а ОСОБА_1 з 2002 по 2004 уклала договір з в/ч НОМЕР_1 . Після смерті ОСОБА_4 у 2016 році договір про оренду (користування) жилим приміщенням між Хлібодарською селищною радою та ОСОБА_1 не укладався, тому відповідачі самовільно займають житлове приміщення, без документів.

05.02.2018 ОСОБА_1 , яка діє особисто та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , звернулась до суду з зустрічним позовом до Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області, третя особа Служба у справах дітей Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, про визнання за нею та її сином права на користування квартирою АДРЕСА_1 . У позові зазначила, що з 06.11.2002 вона разом із своєю родиною на підставі договору піднайму, який уклав її колишній чоловік з ОСОБА_4 , проживає в даній квартирі. З жовтня 2005 року та по день смерті ОСОБА_4 вона проживає у вказаній квартирі первісного квартиронаймача однією сім`єю, сплачуючи комунальні послуги.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 18 червня 2019 року в задоволенні первісного позову Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області до ОСОБА_1 , неповнолітнього ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про виселення з жилого приміщення без надання іншого приміщення відмовлено повністю. Зустрічний позов ОСОБА_1 , яка діє особисто та в інтересах малолітнього сина ОСОБА_2 , до Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області, третя особа Служба у справах дітей Біляївської районної державної адміністрації Одеської області, про визнання права користування квартирою задоволено. Визнано за ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , та неповнолітнім ОСОБА_2 право користування квартирою АДРЕСА_1 .

Не погодившись з рішенням суду, Хлібодарська селищна рада Біляївського району Одеської області подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, стягнути судовий збір.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_5 , і з дня народження проживав у бабусі. З ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не проживав. У квартирі АДРЕСА_1 , ніхто не зареєстрований, тобто житло є власністю територіальної громади і вказані особи на нього прав не мають, оскільки не мають ні ордера, ні свідоцтва про право власності, ні відповідного договору найму (оренди, піднайму). Особовий рахунок зі сплати за житлово-комунальні послуги відкритий на померлу людину ОСОБА_4 . Дитина не може бути зареєстрована в квартирі чи будинку, де не зареєстрований жодний з його батьків.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 19.01.2021 залучено до участі у справі в якості правонаступника Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області-Авангардівську селищну раду Овідіопольського району Одеської області.

16.04.2021 Авангардівська селищна рада Овідіопольського району Одеської області надала до суду письмові пояснення у справі та просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити первісний позов у повному обсязі.

18.08.2021 представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в письмових поясненнях просив рішення суду першої інстанції залишити без з змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

У заяві від 25.10.2021 про перенесення судового засідання ОСОБА_3 заперечував проти виселення свого неповнолітнього сина та колишньої дружини. Вказав про те, що Служба у справах дітей Біляївської РА не надавала згоду на виселення його сина, а колишня дружина проживала у спірній квартирі не на підставі договору піднайму, а як уповноважений власник-наймач квартири АДРЕСА_3 , відповідно до довідки про склад сім`ї від 01.11.2002 року. Зазначив, що його колишня дружина проживає в спірній квартирі понад 19 років, похоронами ОСОБА_4 займалися Животівські, а не селищна рада. Договори про надання житлово-комунальних послуг укладені з ОСОБА_1

28.02.2023 року від представника апелянта надійшла заява про розгляд справи без його участі.

Відповідачі за первісним позовом та представник третьої особи в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Враховуючи, що справа тривалий час перебуває на розгляді у суді, апелянт свої доводи виклав в апеляційній скарзі, проти якої представник позивачів за первісним позовом заперечував у своїх письмових поясненнях, ОСОБА_3 виклав свої заперечення у заяві від 25.10.2021 року, апеляційний суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши доводи, наведенні в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову про виселення та задовольняючи зустрічний позов про визнання права користування житлом виходив з того, що ОСОБА_1 разом із своїм сином ОСОБА_2 , від дня його народження, з 2002 року, після укладання її колишнім чоловіком та батьком її сина договору піднайму, постійно проживають у спірній квартирі та з 2016 року одна веде домогосподарство, самостійно з 2016 року сплачує за комунальні послуги, правил та умов користування житловим приміщенням не порушує, тому суд вважав, що позивач за первісним позовом насильно, проти волі, хотів позбавити користування житлом ОСОБА_1 , яка є інвалідом третьої групи, та виховує малолітнього сина, тому дійшов висновку, що виселення із займаного житла буде порушувати конституційні права відповідачів за первісним позовом, передбачені ч. 2 ст. 47 Конституції України.

Проте погодитися з такими висновками суду неможна, оскільки судом неповно з`ясовані обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, що вбачається з наступного.

06.11.2002 між командиром в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_5 по довіреності, яку надав ОСОБА_4 від 12.12.2002, проживаючий по АДРЕСА_4 та ОСОБА_3 , укладено договір №187, відповідно до якого останньому надано у тимчасове платне користування строком до 06.11.2003 у піднайом 1/3 частини жилого приміщення кв. АДРЕСА_1 .

22.06.2004 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено шлюб, від якого мають сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до директиви Міністерства оборони України від 20.04.2006 №Д-24 передано військове майно, в т.ч. будинок за адресою: АДРЕСА_2 до комунальної власності територіальної громади с. Хлібодарське.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 21.10.2010 шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано.

Відповідно до довідки від 21.10.2015 ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_5 разом зі своїм сином ОСОБА_2 .

З копії паспорту ОСОБА_1 вбачається, що за вказаною вище адресою остання зареєстрована з 07.07.1999.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

Згідно з довідкою Хлібодарської селищної ради від 25.10.2016 №931 ОСОБА_1 мешкає зі своїм сином ОСОБА_2 на території Хлібодарської селищної ради в кв. АДРЕСА_1 без реєстрації місця проживання.

Доказів які б свідчили про те, що ОСОБА_3 проживає за іншою адресою, яка зазначена вище, матеріали справи не місять.

Відповідно до характеристики наданої директором Хлібодарської ЗОШ I-III ступенів ОСОБА_2 навчається у вказаному шкільному закладі з п`ятого класу.

У листі Хлібодарського виробничого управління житлово-комунального господарства №162 зазначено, що особовий рахунок по сплаті житлово-комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_4 відкритий на ОСОБА_4 .

27.09.2017 Хлібодарська селищна рада звернулася до ОСОБА_1 з попередженням про виселення з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_4 у зв`язку з незаконним зайняттям.

09.10.2017 ОСОБА_1 звернулася до Хлібодарської селищної ради з заявою про укладення договору найму вказаного житлового приміщення для постійного проживання.

12.10.2017 Хлібодарська селищна рада звернулася повторно до ОСОБА_1 з попередженням про виселення у визначені терміни.

13.10.2017 ОСОБА_1 повторно звернулася з заявою до Хлібодарської селищної ради та зазначила, що є інвалідом 3-ї групи та не має іншого місця проживання ніж квартира, в якій проживає з 2002 року на підставі договору укладеного з ВЧ НОМЕР_1 .

Хлібодарська селищна рада у відповіді від 18.10.2017 зазначила, що наразі селищна рада є розпорядником спірної квартири та не займається здачею житла в оренду, проте забезпечує житлом громадян, які є мешканцями громади та зареєстровані на території Хлібодарської селищної ради, та згідно правил постановки на квартирну чергу, які перебувають у квартирній черзі які потребують поліпшення житлових умов відповідно до ЖКУ.

Відповідно до довідок від 01.11.2017 ОСОБА_2 , ОСОБА_1 з 01.11.2017 зняті з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_5 у зв`язку з вибуттям до нового місця проживання АДРЕСА_2 .

У листі №15 від 14.03.2018 Хлібодарським виробничим управлінням житлово-комунального господарства стверджується, що за адресою: АДРЕСА_4 особовий рахунок по сплаті житлово-комунальних послуг відкритий на ОСОБА_4 . На момент його смерті оплату за житлово-комунальні послуги здійснює ОСОБА_1 через банківську установу. Заборгованість за три останні місяці на 01.03.2018 року складає 3 762,08 грн.

Довідками від 08.05.2018 підтверджується, що ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не зареєстровані за адресою: АДРЕСА_4 .

Відповідно до частини першої статті 58 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Згідно зі статтею 61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності- відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Типовий договір найму жилого приміщення, правила користування жилими приміщеннями, утримання жилого будинку і придомової території затверджуються Радою Міністрів Української РСР. Умови договору найму жилого приміщення, що обмежують права наймача та членів його сім`ї порівняно з умовами, передбаченими законодавством Союзу РСР, цим Кодексом, Типовим договором найму жилого приміщення та іншими актами законодавства Української РСР, є недійсними.

За правилом статті 65 ЖК Української РСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до статті 91 ЖК Української РСР наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім`ї, які проживають разом з ним, і за згодою наймодавця здавати в піднайом жиле приміщення у випадках і в порядку, встановлюваних цим Кодексом. Наймач може здати в піднайом частину жилого приміщення, а в разі тимчасового виїзду - все приміщення. Жиле приміщення здається в піднайом без зазначення строку або на визначений строк, у тому числі на період збереження цього приміщення за тимчасово відсутнім наймачем. Для здачі в піднайом жилого приміщення у квартирі, в якій проживає два або більше наймачі, потрібна також згода цих наймачів та членів їх сімей, за винятком випадків здачі жилого приміщення в піднайом у зв`язку з тимчасовим виїздом всієї сім`ї. Договір піднайму укладається в письмовій формі з наступною реєстрацією у житлово-експлуатаційній організації.

Згідно з частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Частиною першою та другою статті 109 ЖК Української РСР передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Відповідно до статті 99 ЖК Української РСР піднаймачі і тимчасові жильці самостійного права на займане жиле приміщення не набувають незалежно від тривалості проживання. У разі припинення дії договору найму жилого приміщення одночасно припиняється і дія договору піднайму. Піднаймач і члени його сім`ї, а також тимчасові жильці зобов`язані негайно звільнити займане жиле приміщення. У разі відмовлення вони підлягають виселенню в судовому порядку, а з будинків, що загрожують обвалом, в адміністративному порядку. Виселення провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Як встановлено судом, спірна квартира не приватизована, ОСОБА_3 вселився в неї на підставі договору піднайму, укладеного з ОСОБА_4 строком до 06.11.2003.

За період проживання у спірній квартирі ОСОБА_3 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), від якого народився син ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 помер.

Відповідачами за первісним позовом не надано доказів того, що наймач квартири ОСОБА_4 за життя надавав у встановленому законом порядку згоду на проживання дружини та сина ОСОБА_3 .

З викладеного слідує, що після закінчення строку договору піднайму ОСОБА_3 продовжував проживати у квартирі, вселивши до неї свою дружину, та після народження дитини останні проживали в квартирі без письмової згоди користувача житла (за усної домовленості), тому після смерті ОСОБА_4 , відповідачі за первісним позовом повинні були звільнити приміщення, так як з моменту спливу строку договору піднайму займали його без будь-якої правової підстави.

Крім того, відповідачами не доведено, що вони вели спільне господарство з померлим ОСОБА_4 , а сплата за житлово-комунальні послуги не може свідчити про набуття відповідачами права користування житлом, оскільки кошти сплачувалися за отримані ними послуги.

Надані пояснення свідка ОСОБА_6 у суді першої інстанції про те, що ОСОБА_1 проживала у спірній квартирі з ОСОБА_4 як родичі та вели спільне господарство не є достатніми для підтвердження даного факту, крім того, під час надання свідчень не було зазначено джерела обізнаності щодо вказаних обставин даним свідком.

Вселившись у спірну квартиру, Животівські не могли мати правомірних очікувань постійного проживання в ній, оскільки були обізнані про те, що ОСОБА_4 є лише користувачем даної квартири, який надав її частину ОСОБА_3 у тимчасове користування, проте, після спливу строку договору піднайму у 2003 році ОСОБА_3 без законного права продовжив проживати у квартирі вселивши своїх членів сім`ї, займаючи житло самовільно, так як наявність усного дозволу користувача квартири не свідчить про правомірність проживання в ньому.

Також слід зазначити, що після укладення договору піднайму, квартира, яка перебувала на балансі КЕВ м. Одеси у 2006 році була передана до комунальної власності територіальної громади селища Хлібодарське, яка дозволу на проживання ОСОБА_7 не надавала, водночас за життя ОСОБА_4 була позбавлена можливості захистити своє право шляхом виселення Животівських.

Щодо тривалості часу проживання у спірній квартирі з урахуванням приписів ст. 99 ЖК Української РСР тривалість проживання Животівських у квартирі не надає їм самостійного права на займане житлове приміщення.

Крім того, особами, які самоправно зайняли жиле приміщення, вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідного ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Отже, враховуючи, що відповідачі після спливу строку договору піднайму самоправно займали жиле приміщення, останні підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення згідно з частиною третьою статті 116 ЖК Української РСР.

Щодо тверджень ОСОБА_3 про відсутність місця реєстрації його сина, що у разі його виселення погіршить становище дитини, то такі є безпідставними, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 знялися з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_6 , тобто після отримання попереджень Хлібодарської селищної ради про виселення від 27.09.2017, 12.10.2017.

В свою чергу, до зняття з реєстрації з попереднього місця проживання, вони зберігали право на житло за зазначеною адресою, та погіршили умови після пред`явлення до них позову.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області в особі правонаступника Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської про виселення без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 , в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 про визнання права користування вказаною квартирою слід відмовити за безпідставністю з мотивів та підстав, викладених вище.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

постановив:
Апеляційну скаргу Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області в особі правонаступника Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області задовольнити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 18 червня 2019 року скасувати.

Позов Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області в особі правонаступника Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення задовольнити.

Виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_1 до Хлібодарської селищної ради Біляївського району Одеської області в особі правонаступника Авангардівської селищної ради Овідіопольського району Одеської області про визнання права на користування квартирою АДРЕСА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст складений 07.03.2023.

Головуючий:

Судді: