Номер провадження: 22-ц/813/356/23
Головуючий у першій інстанції Михайлюк О. А.
Доповідач Комлева О. С.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.,

суддів Сегеди С.М., Цюри Т.В.,

з участю секретаря Шлапак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Одеської міської ради на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2019 року, постановленого під головуванням судді Михайлюка О.А., у цивільній справі за позовом Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, юридичний департамент Одеської міської ради, Державний реєстратор управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради Поляков М.О., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левчук Ольга Сергіївна про скасування реєстрації декларації, скасування права власності та знесення об`єкта самочинного будівництва, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про визнання права власності, третя особа ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

У серпні 2019 року Одеська міська рада звернулася до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, юридичний департамент Одеської міської ради, Державний реєстратор управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради Поляков М.О., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С. про скасування реєстрації декларації, скасування права власності та знесення об`єкта самочинного будівництва (а.с. 1-19 т. 1, 104-122, 168-172, 177-197 т. 1).

В обґрунтування свого позову зазначила, що ОСОБА_3 набула у власність 60/100 часток нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 . 14 квітня 2017 року ОСОБА_3 за договором дарування передала безоплатно у власність ОСОБА_1 60/100 часток нежитлових приміщень, загальною площею 206,9 кв. м., що знаходяться за адресою: АДРЕСА_2 . 06 листопада 2017 року управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради зареєстровано декларацію про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція частини нежитлових приміщень без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані з виділом в окрему одиницю», що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 04 грудня 2017 року ОСОБА_4 , співвласник 40/100 нежитлового приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , дав згоду на виділ у натурі частки майна, яке належить на праві власності ОСОБА_1 04 грудня 2017 року за ОСОБА_1 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності на нежитлове приміщення, загальною площею 195,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . 04. Вересня 2019 року ОСОБА_1 відчужив 28/100 частин нежитлового приміщення, що розташоване за вищевказаною адресою ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С.

Одеська міська рада вважає, що ОСОБА_1 здійснено самочинне будівництво окремої будівлі, загальною площею 195,5 кв.м. на землях комунальної власності територіальної громади м. Одеси, які не були відведенні для таких цілей у встановленому законом порядку та фактично здійснено первісне введення до експлуатації самочинно збудованого будинку як нового об`єкта нерухомого майна, зареєстровано на нього право власності та відчужено третім особам.

Тому на підставі вищевикладеного Одеська міська рада просила суд:

- скасувати реєстрацію Декларації про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція частини нежитлових приміщень без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані з виділом в окрему одиницю за адресою: АДРЕСА_2 » від 06.11.2017 року,

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.12.2017 року

- визнати договір купівлі-продажу від 04.09.2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук О.С., яким ОСОБА_1 здійснив відчуження ОСОБА_2 28/100 частин нежитлового приміщення, загальною площею 195,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , недійсним;

- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.09.2019 року;

- зобов`язати ОСОБА_1 за власний рахунок звільнити самовільно зайняту земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 шляхом знесення самочинно збудованого нежитлового приміщення, загальною площею 195,5 кв.м.

У листопаді 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з зустрічним позовом до Одеської міської ради про визнання права власності, третя особа ОСОБА_1 .

В обґрунтування позову зазначила, що на законних підставах придбала частину нежитлового приміщення, що усі органи, яким надано право перевірки правильності оформлення документів по відчуженню нерухомого майна перевіряли документи, та заперечень не було, тому ОМР не має права позбавляти її права власності на частину нежитлового приміщення.

Тому, на підставі викладеного просила суд визнати за нею право власності на 28/100 частин від 195,5 кв.м., згідно з довідкою про розрахунок часток (технічного паспорту), виданою ТОВ «Нове БТІ» 19 серпня 2019 року та складаються з: приміщення № 5 - санвузол, площею 2 кв.м.; приміщення № 6 - основна, площею 50,3 кв.м.; приміщення № 7 - підсобне, площею 2,5 кв.м.; загальною площею 54,8 кв.м., розташованих за адресою: АДРЕСА_1 .

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2019 року у задоволені позову та зустрічного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, Одеська міська рада звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду в частині відмови у задоволенні вимог Одеської міської ради скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги Одеської міської ради у повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін, посилаючись на порушення норм матеріального права, а також таким що ухвалене без всебічної і повної перевірки обставин справи.

У обґрунтуванні своєї апеляційної скарги апелянт зазначає, що в порушення вимог законодавства саме на підставі спірної Декларації про реконструкцію частини нежитлових приміщень без зміни геометричних розмірів у плані з виділом в окрему одиницю ОСОБА_1 фактично здійснив первісне введення до експлуатації самочинно збудованого будинку як нового об`єкта нерухомого майна.

У своєму відзиві ОСОБА_1 зазначив, що після реєстрації права власності на збудований об`єкт нерухомості на підставі зареєстрованої декларації про готовність об`єкту до експлуатації, остання вичерпує свою дію фактом виконання та виключає можливість віднесення такого об`єкту до самочинного в силу його узаконення.

У своєму відзиві ОСОБА_2 зазначила, що ОМР не має права позбавляти її права власності на частину нежитлового приміщення, оскільки остання є добросовісним набувачем.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 сторонами не оскаржується та судом не переглядається.

Учасники справи про призначене судове засідання на 22 лютого 2023 року були сповіщені належним чином у відповідності до п.2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а.с. 175-188 т. 3).

Від уповноваженої особи Одеської міської ради Грабовської М. до суду надійшла заява про розгляд справи за відсутністю уповноваженої особи Одеської міської ради (а.с. 192-193, зв.б. т. 3).

Заяв, або клопотань про відкладення розгляду справи від учасників справи до суду не надходило.

Клопотань про розгляд справи у режимі відеоконференції учасниками справи до суду подано не було.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі №348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а не можливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, усвідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, явка яких не визнавалась апеляційним судом обов`язковою.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення (06 березня 2023 року).

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового судового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:

1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Статтею 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 14.04.2017 року на підставі нотаріально посвідченого договору дарування ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_1 60/100 часток нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , загальною площею 206,9 кв.м. (а.с. 12 т. 2).

ОСОБА_5 , який є власником 40/100 часток нежитлових приміщень, що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 , дав свою згоду на виділ в натурі частки майна, яке належить ОСОБА_1 в самостійну одиницю (а.с. 17 т. 2).

З реєстраційної справи, вбачається, що підставою для реєстрації окремого об`єкту була надана декларація про готовність до експлуатації, в якої зазначена загальна площа об`єкту 195,5 кв.м., який виділяється в самостійну одиницю (а.с. 9-11 т. 2).

З технічного паспорту, замовником якого є ОСОБА_1 , виготовленого 09.11.2017 року, площа об`єкту складає 195,5 кв.м. (а.с. 15-17 т. 2).

04 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу 28/100 часток у праві власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 195,5 кв.м. (а.с. 63-64 т. 2).

В межах компетенції управління архітектури та містобудування вихідні данні (містобудівні умови та обмеження) не видавались (а.с. 21 т. 1).

У департаменті комунальної власності ОМР відсутня інформація стосовно прийнятих рішень ОМР про надання у власність або оренду земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 .

Документи, які підтверджують право власності чи користування земельною ділянкою за АДРЕСА_1 , яка використовується ОСОБА_1 під розміщенням магазину та інтерактивного клубу, відсутні, що не відповідає вимогам ст.ст. 125, 126 ЗК України. (а.с. 31 т. 1).

Згідно з актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 18.04.2019 року ОСОБА_1 шляхом будівництва прибудови самовільно зайняв земельну ділянку орієнтовною площею 80 кв.м., що порушує вимоги п. б) ст. 211 ЗК України (а.с. 34 т. 1).

Відповідно до схеми, яка додана до акту перевірки, вбачається, що спірний об`єкт розташований окремо від житлового будинку за АДРЕСА_1 (а.с. 35-36 т. 1).

З інформації наданої головним управлінням Держгеокадастру в Одеській області, згідно наявних у відділі книг реєстрації державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою, договорів оренди землі станом на 31.12.2012 року не зареєстровано право власності (користування) на земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1 та АДРЕСА_1 (а.с. 37 т. 1).

Судом встановлено, та з матеріалів справи вбачається, що 19.01.2011 року за ОСОБА_1 вперше зареєстроване право власності на 60/100 нежитлового приміщення за АДРЕСА_1 , на підставі рішення господарського суду Одеської області справа № 20/158-10-5353 (а.с. 97 т. 2).

Так, рішенням господарського суду Одеської області за № 20/158-10-5353 від 09.01.2011 року встановлено, що нежитловий об`єкт за АДРЕСА_1 , загальною площею 203,2 кв.м., складається з 1 - торгівельний зал площею 68,5 кв.м., 2- туалет, площею 2,4 кв.м., 3 - туалет, площею 2,4 кв.м., 4 - торгівельний зал 122,9 кв.м., 5 комора - 7 кв.м., власником 60/100 був ОСОБА_1 (а.с. 144-146 т. 3).

14.04.2017 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , укладено нотаріально посвідчений договір дарування 60/100 часток нежитлового приміщення за АДРЕСА_2 , загальною площею 206,9 кв.м. (а.с. 12 т. 2).

В подальшому, відповідно до технічного паспорту від 09.11.2017 року, який міститься в матеріалах реєстраційної справи про реєстрацію нежитлового об`єкту, виділеного з 60/100 часток в самостійну одиницю, вже площа нежитлового приміщення в цілому зазначена 195,5 кв.м. та складається з 1-приміщення площею 125,3 кв.м., 2-приміщення 57,3 кв.м., туалетів площею 1,7 кв.м.; 2,7 кв.м. та комори площею 8,5 кв.м. (а.с. 15-16 т. 2).

При цьому при здійсненні реєстрації до реєстратора не було надано правоустановчого документу про власність на збільшене нежитлове приміщення, в п. 1.3. декларації зазначено про те, що проведена реконструкція без зміни розмірів (а.с. 10 т. 2).

Колегія суддів, звертає увагу, що 60/100 часток приміщення, площею 206, 9кв.м., за рішенням суду визнано право власності, складають 124,14 кв.м. (206,9:100х60), збільшення до 195,5 кв.м. проведено, як реконструкція, однак будь-яких дозвільних документів на збільшення площі, а також документів про надання права на користування земельної ділянки, матеріали справи не містять.

У розділі 13«Інформація про документ, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою» декларації зазначено: «реконструкція та ін. без зміни розмірів не зазначається» (а.с. 10-11 т. 2).

Також судом встановлено, що, як відображено у декларації, загальна площа вищенаведеного нежитлового приміщення після реконструкції склала 195,5 кв.м. (а.с. 10 т. 2).

Підрядником будівництва у декларації визначені самі замовник: ОСОБА_1 .

Матеріалами справи підтверджується, що на підставі поданої ОСОБА_1 декларації, зареєстрованої Управлінням державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради за № ОД99, державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради Поляковим М.О. прийнято рішення від 06.12.2017 року за індексним номером 38549069 про проведення реєстрації права власності. Відкрити розділ у Державного реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 7 т. 2).

Отже, виходячи з відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внаслідок проведеної відповідачем реконструкції нежитлового приміщення, та виділення його в самостійний об`єкт, що перебуває у приватній власності ОСОБА_1 , відбулося збільшення загальної площі 60/100 часток приміщення, загальною площею 206,9 кв.м., яке належало ОСОБА_1 на підставі договору дарування та складає 124,14 кв.м. (206,9:100х60), збільшення відбулось до 195,5 кв.м. (а.с. 9 т. 2).

При цьому, судом встановлено, що збільшення площі відбулося шляхом добудування, яке позначено у технічному паспорті.

Судом також встановлено, що Одеська міська рада не приймала рішень про передачу у власність чи користування ОСОБА_1 земельної ділянки ані за адресою АДРЕСА_3 .

За змістом статей 316, 317, 321, 391 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але в межах, передбачених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає право власнику вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України.

Відповідно до частини 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

Частиною 4 статті 376 ЦК України передбачено, що, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок.

Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земель приватної та державної власності, а також земельні ділянки за їх межами, на яких розташовані об`єкти комунальної власності (частини 1 та 2 статті 83 ЗК України).

У частині 2 статті 152 ЗК України зазначено, що лише власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правоможності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції, можуть передавати об`єкти права комунальної власності у постійне або тимчасове користування юридичним та фізичним особам, здавати їх в оренду, продавати і купувати, використовувати як заставу, вирішувати питання їхнього відчуження, визначати в угодах та договорах умови використання та фінансування об`єктів, що приватизуються та передаються у користування і оренду (частина 5 статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно із частинами першою третьою та восьмою статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» основними складовими вихідних даних є: 1) містобудівні умови та обмеження; 2) технічні умови; 3) завдання на проектування.

Фізична або юридична особа, яка подала виконавчому органові сільської, селищної, міської ради або у разі розміщення земельної ділянки за межами населених пунктів - районній державній адміністрації заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває у власності або користуванні такої особи, повинна одержати містобудівні умови та обмеження для проектування об`єкта будівництва.

Містобудівні умови та обмеження надаються відповідними уповноваженими органами містобудування та архітектури на підставі містобудівної документації на місцевому рівні на безоплатній основі за заявою замовника, до якої додаються: 1) копія документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, або копія договору суперфіцію; 2) копія документа, що посвідчує право власності на об`єкт нерухомого майна, розташований на земельній ділянці, або згода його власника, засвідчена в установленому законодавством порядку (у разі здійснення реконструкції або реставрації); 3) викопіювання з топографо-геодезичного плану М 1:2000; 4) витяг із Державного земельного кадастру.

Містобудівні умови та обмеження є чинними до завершення будівництва об`єкта незалежно від зміни замовника.

Отже, відповідач ОСОБА_1 у порушення статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не подавав заяву про намір щодо забудови земельної ділянки, а також не отримували містобудівні умови та обмеження забудови земельної ділянки для будівництва прибудови до нежитлового приміщення, збільшуючи площу з 124,14 кв.м. (206,9:100х60) до 195,5 кв.м.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Отже, новостворене нерухоме майно стає об`єктом цивільних правовідносин з моменту завершення будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації без урахування того, яким суб`єктом правовідносин здійснено такі дії та на якого суб`єкта цивільних правовідносин або сторону договору зареєстроване новостворене майно.

Згідно з п. 3 Порядком прийняття в експлуатацію об`єктів, що належать до I - III категорії складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органами державного архітектурно-будівельного контролю поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Порядок внесення змін до декларації та її скасування встановлений п. 22 Порядку.

Так, у разі виявлення органом державного архітектурно-будівельного контролю недостовірних даних (встановлення факту, що на дату реєстрації декларації інформація, яка зазначалася в ній, не відповідала дійсності, та/або виявлення розбіжностей між даними, зазначеними у декларації), наведених у зареєстрованій декларації, які є підставою вважати об`єкт самочинним будівництвом, зокрема, якщо він збудований або будується на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту або будівельного паспорта, реєстрація такої декларації підлягає скасуванню органом державного архітектурно-будівельного контролю.

Орган державного архітектурно-будівельного контролю скасовує реєстрацію декларації за рішенням суду про скасування реєстрації декларації, що набрало законної сили.

Судом встановлено, що будівництво ОСОБА_1 по збільшенню об`єкту нежитлового приміщення було здійснене на земельній ділянці, яка не була для цього відведена, без належних дозволів на будівництво, без належним чином затвердженого проекту, а тому колегія суддів приходить висновку про необхідність скасування Декларації про готовність об`єкта до експлуатації.

Колегія суддів, звертає увагу на те, що під час розгляду справи, встановлено, що відповідно до листа Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради від 04 квітня 2019 року №01-11/993 дані щодо видачі містобудівних умов та обмежень чи/або дозволу на виконання будівельних робіт за адресою: АДРЕСА_1 , не надавались.

Завдання на проектування об`єктів будівництва складається і затверджується замовником за погодженням із проектувальником. Завдання на проектування визначає обґрунтовані вимоги замовника до планувальних, архітектурних, інженерних і технологічних рішень об`єкта будівництва, його основних параметрів, вартості та організації його будівництва і складається з урахуванням технічних умов, містобудівних умов та обмежень (частини 9 та 10 статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Втім, в порушення частин дев`ятої та десятої статті 29 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у відповідача ОСОБА_1 відсутнє завдання на проектування, затверджене ним та погоджене з проектувальником, щодо добудування спірної прибудови. Доказів протилежного відповідачами суду не надано. Також, ОСОБА_1 не отримані належні вихідні дані для добудови нежитлового приміщення, чим порушено визначений законом порядок будівництва.

Згідно із частиною 1 статті 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил та затверджується замовником.

Проектна документація на будівництво об`єктів розробляється у порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, з урахуванням вимог містобудівної документації та вихідних даних і дотриманням вимог законодавства, будівельних норм і правил та затверджується замовником.(частина 1 статті 31 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

Судом встановлено, що із матеріалів технічної документації, копії яких наявні у матеріалах справи, вбачається, що до проведення реконструкції площа нежитлового приміщення складала 206,9 кв.м., зазначені відомості відповідають інформації щодо цього нежитлового приміщення, наведеного у Державному реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с. 5 т. 2).

Враховуючи вищевикладені вимоги закону та встановлені обставини справи, колегія суддів приходить висновку про те, що Одеська міська рада не передавала у власність чи користування ОСОБА_1 земельну ділянку, яка знаходиться під забудовою нежитлового приміщення під АДРЕСА_1 , яке в подальшому було збільшено у площі з присвоєнням АДРЕСА_1 , та не вирішувала питання щодо відведення земельної ділянки для будівництва прибудови до нежитлового приміщення.

За наведених підстав, колегія суддів приходить висновку про те, що будівництво проведено на земельній ділянці, яка не була відведена в установленому законодавством порядку для цієї мети.

Більш того, з матеріалів справи не вбачається на підставі чого відбулась зміна адреси приміщення з № 30 на № 30а.

Відповідно до частини десятої статті 39 Закону «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що декларація оформлена замовниками реконструкції із порушеннями, встановленими вище, у зв`язку з чим її реєстрація підлягає скасуванню в судовому порядку, можливість чого прямо передбачена приписами Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461. У даному випадку саме зареєстрована декларація порушує права та законні інтереси територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, як власника земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 , на якій на підставі цієї зареєстрованої Декларації збудована прибудова до нежитлового приміщення з присвоєнням нової адреси.

При цьому, ця декларація стала підставою для оформлення відповідачем ОСОБА_1 права власності на спірну прибудову внаслідок прийняття державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради Поляковим М.О. рішення від 06 грудня 2017 року за індексним номером 38549069 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

При цьому, колегія суддів враховує позицію Великої Палати Верховного Суду, яка викладена у постанові від 23 червня 2020 року у справі №680/214/16-ц, згідно з якою Велика Палата Верховного Суду виходить з можливості вирішення в судовому порядку вимоги про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації для відновлення становища власника у спірних правовідносинах. При цьому, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновків про те, що будівництво об`єкта на земельній ділянці, яка не була для цього відведена, без належних дозволів на будівництво та без належно затвердженого проекту, у межах території, на якій заборонене будівництво, повинно мати наслідком скасування реєстрацію декларації судом.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі №916/2791/13 звертала увагу, що державна реєстрація права власності на нерухоме майно є одним з юридичних фактів у юридичному складі, необхідному для виникнення права власності, а самостійного значення щодо підстав виникнення права власності немає. Державна реєстрація визначає лише момент, після якого виникає право власності, за наявності інших юридичних фактів, передбачених законом як необхідних для виникнення права власності.

Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду від 19 травня 2020 року в справі № 909/526/18, від 01липня 2020 року №755/3782/17, від 08 липня 2020 року в справі № 922/1349/18, від 15липня 2020 року в справі № 915/476/19.

Колегія суддів, виходить з того, що скасування реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та як наслідок скасування рішення від 06 грудня 2017 року за індексним номером 38549069, прийняте державним реєстратором Управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради Поляковим М.О. є ефективним способом захисту порушених прав та інтересів територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, що спростовує підстави оформлення права власності за відповідачем ОСОБА_1 .

З матеріалів справи також вбачається, що в подальшому на підставі рішення про державну реєстрацію, 04 вересня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу 28/100 часток у праві власності на нежитлові приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що колегія суддів прийшла висновку про скасування декларації про готовність об`єкту до експлуатації та скасування рішення від 06 грудня 2017 року за індексним номером 38549069, договір купівлі-продажу у відповідності до ст. 203, 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним, з одночасним скасуванням рішення про реєстрацію даного правочину.

Предметом позову в даній справі є усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинно збудованого нежитлового приміщення, площею 195,5 кв.м., передбачених статтею 376 ЦК України.

Частиною 7 цієї ж норми передбачено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою.

Збудований об`єкт нерухомості може бути знесений особою, яка здійснила самочинне будівництво, за її рахунок лише на підставі судового рішення у випадках, передбачених частинами четвертою та сьомою статті 376 ЦК України: а) якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, що здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці; б) якщо така забудова порушує права інших осіб; в) якщо проведення перебудови об`єкта є неможливим; г) особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, відмовляється від проведення перебудови відповідно до прийнятого судом рішення.

Знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці, але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.

Знесення нерухомості, збудованої з істотним відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил (у тому числі за відсутності проекту), допустиме лише за умови, якщо неможливо здійснити перебудову нерухомості відповідно до проекту або відповідно до норм і правил, визначених державними правилами та санітарними нормами, або якщо особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від такої перебудови.

Вирішуючи даний спір, суд апеляційної інстанції приходить висновку про те, що позовні вимоги в частині знесення самочинно побудованого об`єкту не підлягають задоволенню, за таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу набув право власності на 60/100 нежитлового приміщення, загальною площею 206, 9 кв.м. розташованого за АДРЕСА_1 , та зареєстрував своє право в Державному реєстру речових прав на нерухоме майно.

В подальшому зазначена частка приміщення, яка належить ОСОБА_1 була збільшена з 124,14 до 195,5 кв.м. та виділена у окремий об`єкт за АДРЕСА_1 .

Колегія суддів, звертає увагу на те, що позивачем не заявлено позовних вимог про приведення об`єкту за АДРЕСА_1 до первинного стану, не надано доказів технічної можливості демонтажу частини нежитлового приміщення без пошкодження конструкції споруди в цілому, не визначено, яку саме частину нежитлового приміщення слід знести, її розмір та конфігурацію.

За таких підстав, колегія суддів приходить висновку про те, що позовна вимога про знесення самочинного будівництва є передчасною.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. 4 ст. 376 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з чим апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, рішення суду скасуванню, з ухваленням в нового судового рішення.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що Одеська міська рада за подання позовної заяви сплатила судовий збір за п`ять позовних вимог немайнового характеру у загальному розмірі 9 605 грн. (а.с. 1а, 1б, 1в, 175-176 т. 1).

За подання апеляційної скарги Одеська міська рада сплатила судовий збір у розмірі 14 407,50 грн. (а.с. 198 т. 2).

З урахуванням того, що апеляційна скарга Одеської міської ради підлягає частковому задоволенню, а позовні вимоги підлягають до задоволення за чотири немайнові вимоги, колегія суддів дійшла до висновку про те, що з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 пропорційно задоволенним позовним вимогам підлягає стягненню в рівних частках на користь Одеської міської радисудовий збір у розмірі 11 526 грн. (1921х4х150%) за розгляд справи у суді першої та апеляційної інстанціях.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 16 грудня 2019 року скасувати.

Прийняти постанову.

Позов Одеської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи Управління державного архітектурно-будівельного контролю Одеської міської ради, юридичний департамент Одеської міської ради, Державний реєстратор управління державної реєстрації юридичного департаменту Одеської міської ради Поляков М.О., приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Левчук Ольга Сергіївна про скасування реєстрації декларації, скасування права власності та знесення об`єкта самочинного будівництва задовольнити частково.

Скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкта до експлуатації «Реконструкція частини нежитлових приміщень без зміни геометричних розмірів фундаментів у плані з виділом в окрему одиницю за адресою АДРЕСА_1 від 06.11.2017 року, серія та номер: ОД 99.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розміру) від 06.12.2017 року (індексний номер рішення 38549069).

Визнати договір купівлі-продажу від 04.09.2019 року (серія та номер 1881), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Левчук Ольгою Сергіївною, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на 28/100 частин нежитлового приміщення, загальною площею 195,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 недійсним.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.09.2019 року (індексний номер рішення 48521440).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в рівних частках на користь Одеської міської ради () судовий збір у розмірі 11 526 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 06 березня 2023 року.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ С.М. Сегеда

______________________________________ Т.В. Цюра