КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2023 року

м. Київ

єдиний унікальний номер судової справи 755/19528/21

номер провадження №22-ц/824/2149/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - суддіЛапчевської О.Ф.,
суддівБерезовенко Р.В., Мостової Г.І.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2022 року /суддя Гончарук В.П./

у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс», треті особи: приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Віра Леонідівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс» з вимогою визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису № 70916 від 09.10.2020 року, вчиненого Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 19 054,50 грн. Просив також стягнути з відповідача безпідставно стягнуті кошти у розмірі 21 959, 95 грн., та судові витрати.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2022 року позов задоволено частково. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 70916 від 09.10.2020 року, вчинений Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 19 054,50 грн. В іншій частині відмовлено. Вирішено питання судових витрат. /а.с. 45-53/

Не погоджуючись з вказаним рішенням в частині відмови у стягненні 21 959, 95 грн, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду скасувати, стягнувши 19 354, 50 грн, вирішивши питання судових витрат.

На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не враховано, що підставою стягнення коштів з позивача був виконавчий напис нотаріуса, який вчинений з порушенням чинного законодавства та визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, тобто підстава набуття коштів на виконання виконавчого напису нотаріуса № 70916 від 09.10.2020 року відпала, а тому кошти, стягнуті державним виконавцем в порядку примусового виконання за виконавчим написом, який визнаний таким, що не підлягає виконанню, підлягають поверненню. Мотиви суду першої інстанції про те, що позивачем не надано суду відомостей про те, яка конкретно сума перерахована приватним виконавцем є необґрунтованими, оскільки позивачем було долучено до позову квитанцію від 04.10.2020 року, згідно якої у позивача було стягнено повну сплату згідно виконавчого напису № 70916 від 09.10.2020 року на суму 21 959, 95 грн. Таким чином, з урахуванням основної винагороди та додаткових витрат на проведення виконавчих дій, відповідач безпідставно набув грошові кошти позивача у розмірі 19354.50 грн. (21959.95 - 1905.45 - 700.00=19354.50), а тому вони підлягають стягненню на користь позивача. З підстав вищевикладених обставин, вважав що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача грошових коштів у розмірі 19354,50 грн., підстава набуття яких відпала у відповідності до приписів ч. 1 ст. 1212 ЦК України.

Відповідач та треті особи про розгляд справи в порядку письмового провадження повідомлялись належним чином, з відзивами на апеляційні скарги не звертались.

Частиною 1 ст. 367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Враховуючи доводи та вимоги апеляційної скарги, рішення суду першої інстанції переглядається в частині його оскарження.

Відповідач та треті особи про розгляд справи в порядку письмового провадженні поінформовані належним чином, з відзивами на апеляційну скаргу не звертались.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Судом встановлено, що виконавчий напис № 70916 від 09.10.2020 року, вчинений Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 19 054,50 грн.

Крім того, встановлено, що Приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Дорошкевич Вірою Леонідівною здійснюється виконавче провадження № 63699314 з виконання виконавчого напису нотаріуса № 70916 від 09.10.2020 року, вчиненого Приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай Олегом Станіславовичем, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Онлайн Фінанс» заборгованості у розмірі 19 054,50 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог щодо повернення стягнутого за виконавчим написом, який судом визнано таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції вірно керувався частинами першої, другої статті 1212 ЦК України про те, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з частиною третьою статті 1212 ЦК України положення глави 83 цього Кодексу (збереження майна без достатньої правової підстави) застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку з безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

При цьому, набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала. Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може застосовуватись тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі у виді розірвання договору.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 21 січня

2020 року у справі № 910/3395/19, від 23 квітня 2019 року у справі № 918/47/18, від 01 квітня

2019 року у справі № 904/2444/18.

Судом першої інстанції обґрунтовано вказано на те, що рішення про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, є таким, що не набрало законної сили, а отже, стороною позивача не надано жодного доказу суду про безпідставне стягнення з останнього грошових коштів в межах виконавчого провадження за виконавчим написом.

Враховуючи викладене вище, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що вимога про повернення стягнутих коштів за виконавчим написом є передчасною та заявлена з порушенням норм діючого законодавства.

Доводи апеляційної скарги, про те, що підстава набуття коштів на виконання виконавчого напису нотаріуса № 70916 від 09.10.2020 року відпала, а тому кошти, стягнуті державним виконавцем в порядку примусового виконання за виконавчим написом, який визнаний таким, що не підлягає виконанню, підлягають поверненню, ґрунтуються на суб`єктивному трактуванні обставин справи.

Так, аналіз статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, містить такі елементи: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання, є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акта правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Всі інші обставини не мають правового значення для розгляду справи, оскільки рішення суду не набрало законної сили, заявлення вимоги по ст. 1212 ЦК України є передчасним.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2022 року - залишити без задоволення.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17 березня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції касаційному оскарженню не підлягає.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Головуючий: Судді: