Справа № 587/4/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 лютого 2023 року Сумський районний суд Сумської області у складі:

головуючої судді Степаненко О.А.

з участю секретаря судового засідання Губарь Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми цивільну справу за позовом за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської сільської ради Сумського району про визнання права власності в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з даним позовом мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його дядько ОСОБА_2 та після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, серед якого, зокрема, є право на земельну частку (пай). За життя ОСОБА_2 склав заповіт, відповідно до якого він заповів позивачу житловий будинок в АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,44 га. Позивач отримав свідоцтво про право власності на вказане майно, однак при зверненні до нотаріальної контори для отримання свідоцтва про спадщину на земельну частку (пай) площею 4,13 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії СМ № 018319 після смерті дядька ОСОБА_2 , йому було відмовлено в зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу. Виходячи з наведеного просить суд визнати за ним право власності на вказану земельну частку (пай) в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач в судове засідання не з`явився, направив до суду заяву в якій просив слухати справу в його відсутність, позовні вимоги підтримав.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, направив письмові пояснення по справі, позовні вимоги не визнав.

Суд, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.4).

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на належне йому майно, в тому числі й на земельну частку (пай) розміром 4,13 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться в колективній власності КСП «ЗА МИР», згідно сертифікату на земельну частку (пай) серії СМ № 018319, виданого Сумською районною державною адміністрацією члена КСП «За мир» згідно рішення Сумської райдержадміністрації № 168 від 27.05.1996 року. (а.с. 5).

Відповідно до копії спадкової справи, заведеної після померлого, ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , за № 3018. 3020 від 02.12.1999 року позивач отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,44 га після померлого дядька ОСОБА_2 (а.с. 21-26).

Згідно постанови державного нотаріуса Блошенко В.І. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну частку (пай) в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), що знаходиться в КСП «За Мир», Сумського району після дядька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відмову обґрунтовано відсутністю правовстановлюючих документів на майно. (а.с.7).

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно до роз`яснень, викладених у пункті 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 р. № 7 (Із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вбачається, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акту про право власності на землю (пункт 17 розділу Х Перехідні положення ЗК).

Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акту, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України « Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року , вбачається, що при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акту про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року (561-12), Указу Президента України від 8 серпня 1995 року N720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" та відповідні норми ЦК УРСР. У цьому разі слід ураховувати, що згідно з пунктом 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25 жовтня 2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно пункту «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. 1 ч. 3 ст. 152 ЗК України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч. 1 ст. 1225 ЦК України.

Відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акту на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу X «Перехідні положення» Земельного Кодексу України.

На підставі абз. 2 п. 1 розділу X «Перехідні положення» ЗК України рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок» (втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V) є підставою для виготовлення та видачі цим громадянам або їх спадкоємцям державних актів на право власності на земельну ділянку за технічною документацією щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку (п. 1 розділу X доповнено абз. 2 згідно із Законом від 16 вересня 2008 року № 509-VI). Якщо видача державного акта про право власності на землю здійснюється на підставі рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийнятого органами місцевого самоврядування відповідно до Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», до спадкоємців переходить право отримати державний акт про право власності на земельну ділянку.

Враховуючи те, що ОСОБА_2 за життя набув право на земельну частку (пай), тому наявні усі підстави для визнання права власності на земельну частку (пай) за позивачем ОСОБА_1 , який є спадкоємцем за заповітом після смерті останньої.

Керуючись ст. ст. 1216-1218, 1261, 1296 ЦК України та ст. ст. 89, 259, 263, 264, 265 ЦПК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , право власності на земельну частку (пай) розміром 4,13 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), відповідно до сертифікату, що був виданий Сумською районною державною адміністрацією членам КСП « За мир» згідно рішення Сумської райдержадміністрації № 168 від 27 травня 1996 року, серії СМ № 018362 від 29 травня 1996 року, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до апеляційного суду Сумської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А. Степаненко