Справа № 204/133/23
Провадження № 2-о/204/56/23
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Лавриненко В.Д.,

розглянувши у судовому засіданні у приміщенні суду у м. Дніпрі цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Гадяцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території, -

В С Т А Н О В И В:

10 січня 2022 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшла заява ОСОБА_2 про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території, заінтересованою особою визначено Гадяцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (а. с. 1-3).

В обґрунтування своїх вимог вказав, що вона є дочкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 остання померла. Після смерті матері їй було надано лікарське свідоцтво про смерть № 72 від 01 вересня 2022 року та свідоцтво про смерть № НОМЕР_1 від 01 вересня 2022 року, яке не має юридичної сили на території України, оскільки складено на тимчасово окупованій території. На час смерті ОСОБА_3 була зареєстрована та проживала у м. Донецьку. Встановлення цього факту їй необхідно для проведення органом державної реєстрації актів цивільного стану реєстрації та смерті.

Ухвалою суду від 10 січня 2023 року по справі відкрито окреме провадження та призначено судове засідання на 12 січня 2023 року (а. с. 21).

У судове засідання заявниця та її представниця не з`явились, надали суду клопотання у яких прохали проводити розгляд справи за їх відсутності та задовольнити заяву (а. с. 14, 15).

Представник заінтересованої особи у судове засідання не з`явився, про розгляду справи повідомлений належним чином (а. с. 23, 24), причини неявки суду не відомі.

З цих підстав, на виконання приписів ч. 2 ст. 247 ЦПК України, суд розглянув справу за відсутності учасників процесу без фіксування судового процесу технічними засобами та ухвалив рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши фактичні обставини справи наданими заявницею письмовими доказами, суд дійшов висновку про те, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 09 березня 1971 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є донькою ОСОБА_3 (а. с. 9). ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Донецьку, що підтверджується медичним свідоцтвом про смерть № 72 від 01 вересня 2022 року (а. с. 10), свідоцтвом про смерть № НОМЕР_1 від 01 вересня 2022 року (а. с. 11), свідоцтвом про поховання № 1326 від 02 вересня 2022 року (а. с. 13) та фотознімком з місця поховання (а. с. 12).

Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Згідно з вимогами п. 8 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.

Нормою п. 2 ч. 1 ст. 317 ЦПК України передбачено, що заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.

Пунктом 1 Постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких, відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, до моменту виведення усіх незаконних збройних формувань, російських окупаційних військ, їх військової техніки, а також бойовиків та найманців з території України та відновлення повного контролю України за державним кордоном України.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», Тимчасово окупована російською Федерацією територія України (далі - тимчасово окупована територія) є невід`ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною 1 статті 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»,тимчасово окупованою територією визначається: сухопутна територія тимчасово окупованих російською федерацією територій України, водні об`єкти або їх частини, що знаходяться на цих територіях; внутрішні морські води і територіальне море України навколо Кримського півострова, територія виключної (морської) економічної зони України вздовж узбережжя Кримського півострова та прилеглого до узбережжя континентального шельфу України, внутрішні морські води, прилеглі до сухопутної території інших тимчасово окупованих російською федерацією територій України, на які поширюється юрисдикція органів державної влади України відповідно до норм міжнародного права, Конституції та законів України; інша сухопутна територія України, внутрішні морські води і територіальне море України, визнані в умовах воєнного стану тимчасово окупованими рішенням Ради національної безпеки і оборони України, введеним у дію указом Президента України.

Згідно з вимогами ч. 1-3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.

Приписами ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» встановлено, що державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Державна реєстрація смерті проводиться за останнім місцем проживання померлого, за місцем настання смерті чи виявлення трупа або за місцем поховання.

Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, які затверджені наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25 жовтня 2006 за № 1150/13024.

У своїх рішеннях «Кіпр проти Туреччини» (Cyprusv.Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та росії» (Mozerv.TheRepublic of Moldova аnd Russia, 23.02.2016) ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони (тобто є окупованою). Цей висновок в контексті сформульованого у Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованих територіях, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цих територій при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать. При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.

З наведених норм чинного законодавства України та фактичних обставин справи випливає наступне. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є матір`ю заявниці ОСОБА_1 ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьку, яке є тимчасово окупованою територією України. Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про її смерть, яке видано на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Внаслідок невідповідності виданого документа формі, що визначена чинним законодавством України, заявниця позбавлена можливості отримати свідоцтво про смерть матері відповідно до вимог чинного законодавства України. Оцінюючи у сукупності надані докази, суд дійшов висновку про можливість задоволення заяви та з метою надання можливості отримання заявницею свідоцтва про смерть матері відповідно до норм чинного законодавства України, встановив факт, що має юридичне значення, що смерть ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , сталася ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьку, що є тимчасово окупованою територією України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.5, 10-11, 60, 76-80, 89, 129, 141, 213-215, 258, 265, 293, 315-319, 353 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_3 ), заінтересована особа Гадяцький відділ державної реєстрації актів цивільного стану у Миргородському районі Полтавської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (37300, Полтавська область, м. Гадяч, вул. Полтавська, буд. 13, приміщення 5; ), про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території задовольнити.

Встановити той факт, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є такою, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Донецьку.

Допустити негайне виконання рішення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання його копії учасниками справи.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його підписання суддею або протягом 30 днів зо дня отримання його копії учасниками справи, якщо не буде оскаржено у встановленому порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна