Номер провадження 2/754/1409/23
Справа №754/7852/22
17 січня 2023 року Деснянський районний суд м.Києва в складі:
головуючого - судді Зотько Т.А.,
за участі секретаря судового засідання Нагорної М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Деснянська районна в м.Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивачі в особі свого представника - адвоката Ступак С.О. звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа: Деснянська районна в м.Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вимоги позовної заяви обґрунтовані тим, що відповідач являється колишнім чоловіком позивачки ОСОБА_2 та має зареєстроване місце проживання в належній позивачам квартирі АДРЕСА_1 . При цьому, відповідач за вказаною адресою не проживає з 2005 року, тобто з моменту розірвання шлюбу, за комунальні послуги не платить, в утриманні житла участі не приймає, особистих речей його в квартирі не має, а тому факт реєстрації відповідача в квартирі порушує право позивачів на вільне розпорядження та використання квартири, яка їм належить на праві власності, а відтак позивачі звернулися до суду з вищевказаним позовом.
Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва від 19.09.2022 відкрито провадження у справі та призначено її до підготовчого розгляду.
Ухвалою суду, постановленою шляхом внесення до протоколу судового засідання від 29.11.2022, було закрито підготовчий розгляд та призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні.
Позивачі у судове засідання не з`явилися, їх представник - адвокат Ступак С.О. подав письмову заяву про розгляд справи у їх відсутність, вказав, що заявлені вимоги підтримують у повному обсязі, проти постановлення заочного рішення не заперечують.
Згідно з вимогами ч.ч.6, 7 ст.128 ЦПК України, судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
У разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку за адресою зареєстрованого місця проживання, а також шляхом розміщення друкованого тексту оголошення на сайті судової влади, про що свідчать матеріали справи.
Відзиву на позовну заяву від відповідача до суду не надходило.
За даних обставин суд приходить до висновку, що відповідач належним чином повідомлявся судом про розгляд справи.
Представник Деснянської районної в м.Києві державної адміністрації у судове засідання не з`явився, на адресу суду подали заяву про розгляд справи у відсутність їх представника та просили суд прийняти рішення у відповідності до вимог чинного законодавства.
Відповідно до положень ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Дослідивши письмові матеріали справи суд вважав за можливе розглянути справу без участі відповідача на підставі доказів, які містяться в матеріалах справи та, враховуючи положення ст.ст.280-281 ЦПК України постановити заочне рішення у справі.
Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку про задоволення вимог позову з огляду на наступне.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до копії договору купівлі-продажу №3659 від 06.07.1995 року посвідчений головним юрисконсультом Товарної біржі «Українська біржа Десятинна» вбачається, що позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 є власниками квартири АДРЕСА_1 .
Судом встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 померла у віці 85 років, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.
Власникові, згідно зі ст. 317 ЦК України, належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Статтею 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до вимог ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім"ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім"ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено між ним і власником житла, або законом.
Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з 12.09.2002 року зареєстрований по АДРЕСА_2 .
Разом з тим, факт не проживання відповідача у зазначеній квартирі підтверджується Актом від 01.11.2021 року про не проживання особи за місцем реєстрації, підписаним мешканцями будинку за адресою: АДРЕСА_3 , що засвідчений керівником ЖБК Суднобудівник-21, Чоровенко О.І.
Таким чином, відповідач не проживаючи в спірній квартирі, але залишаючись зареєстрованим в ній, перешкоджає позивачам в розпорядженні власністю.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно з вимогами статті 264 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; та докази на їх підтвердження.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як роз`яснено в п.27 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року за №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Вирішальним фактором принципу змагальності сторін є обов`язок сторін у доказуванні, які користуються рівними правами щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом переконливості цих доказів.
Якщо сторона не подала достатньо доказів для підтвердження певної обставини, суд робить висновок про її недоведеність.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Виходячи з вказаного, суд дійшов висновку, що вимоги позову є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України , ст. 12, 19, 81, 141, 258-260, 263-265, 280-284, 354, 355 ЦПК України, ст.ст.317, 319 405 ЦК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У випадку проголошення у судовому засіданні лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Повний текст рішення суду виготовлено 19.01.2023.
Суддя: