РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.01.2023

м. Одеса

Справа № 522/22294/21

Провадження № 2/522/369/22

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Ярема Х.С.

при секретарі судового засідання - Кніш Д.А.

відповідача ОСОБА_1

розглянув у спрощеному позовному провадженні справу

за позовом ОСОБА_2

до ОСОБА_1

третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ПрАТ «УАСК АСКА»

про відшкодування майнової та моральної шкоди.

ВСТАНОВИВ:

22.11.2021 до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа ПрАТ «УАСК АСКА».

Позивач просить суд:

- стягнути з відповідача 18 997,78 грн. матеріальної шкоди

- 3 000 грн. моральної шкоди.

31.01.2022 відкрито спрощене позовне провадження з викликом сторін.

16.08.2022 відповідач подав відзив на позовну заяву.

13.09.2022 позивач подала відповідь на відзив.

Позивач в судове засідання не з`явилась, повідомлена належним чином.

Відповідач просив відмовити у задоволенні вимог.

ОСОБА_2 позов обгрунтовує тим, що 08.09.2021 сталася ДТП за участю транспортних засобів «KIA Sorento» під керуванням ОСОБА_1 та автомобіля «KIA Soul» під керуванням ОСОБА_2 . В результаті ДТП автомобіль ОСОБА_2 зазнав пошкоджень.

Постановою суду ОСОБА_1 визнано винним у порушенні правил дорожнього руху На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ПрАТ «УАСК АСКА» (страховий поліс типу «КАСКО» на суму 130 000 грн.).

Розмір матеріального збитку за наслідками ДТП склав 26 568,54 грн., з яких страхова компанія виплатила ОСОБА_2 лише 7 570,40 грн. Позивач вважає, що саме ОСОБА_1 повинен компенсувати їй решту збитків (різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою), страховик здійснив виплату страхового відшкодування в межах страхової суми. Також просить відшкодувати моральну шкоду, яка полягає в тому, що відповідач, як винуватець ДТП покинув місце пригоди та не вживав ніяких заходів щодо компенсації матеріальних збитків потерпілій, вона досить нервово пережила ДТП, оскільки довго мріяла про купівлю авто.

Відповідач заперечує проти позову. Транспортний засіб «KIA Sorento», д/н НОМЕР_1 , забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів з лімітом відповідальності (страхова сума) 100 000 грн. за шкоду заподіяну майну. У зв`язку з цим, відповідальність з виплати страхового відшкодування, яке не перевищує страхової суми покладається на страховика ПрАТ «УАСК АСКА», а не на ОСОБА_1 . Щодо моральної шкоди, то відповідач зазначає, що будь-яких доказів її спричинення позивач не надає.

Третя особа пояснень не надавала.

Суд встановив такі фактичні обставини справи.

08.09.2021 о 14: 15 год. в м. Одесі на вул. Базарна, 38, водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом KIA SORENTO, д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на припаркований автомобіль KIA SOUL д.н.з. НОМЕР_2 . При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження.

Обставини ДТП та вина ОСОБА_1 у її скоєнні правопорушення встановлені постановою Приморського районного суду м. Одеси від 08.10.2021 у справі № 522/18677/21.

На час ДТП цивільно-правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією автомобіля марки KIA SORENTO, д.н.з. НОМЕР_1 , була застрахована ОСОБА_1 у ПрАТ «УАСК АСКА» (поліс № ЕР-205055259). Строк дії полісу мз 21.07.2021 по 20.07.2022. Франшиза - 0,00 грн. Ліміт страхової суми за шкоду заподіяну майну 130 000 грн.

ОСОБА_2 отримала від філії «Автомобільний дім Одеса» ПрАТ «Одеса-Авто» рахунок-фактуру № від 19.09.2021, де вартість ремонтних робіт автомобіля складає 26 568,54 грн.

Угода № F-18965/1 про узгодження розміру та способу здійснення страхового відшкодування від 21.10.2021 між ПрАТ «УАСК АСКА» та ОСОБА_2 не підписана сторонами договору.

08.12.2021 ОСОБА_2 отримала від ПрАТ «УАСК АСКА» суму страхового відшкодування (за полісом № ЕР-205055259 від 20.07.2021) 7 570,40 грн.

Решту суми 18 997,78 грн. (26 568,54 грн. - 7 570,40 грн.) просить стягнути безпосередньо з винуватця ДТП.

Вирішуючи спір суд виходить з такого.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України "Про страхування").

За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України).

Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України "Про страхування").

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).

Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України "Про страхування"). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України "Про страхування"). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України "Про страхування". До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".

Предметом позову є вимога про відшкодування винуватцем ДТП завданої майнової шкоди у вигляді різниці між сплаченим страховиком страховим відшкодуванням у розмірі 7 570,40 грн. та сумою матеріальних збитків позивача у розмірі 26 568,54 грн., що складає 18 997,78 грн.

Відповідно до статті 9 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.

Судом встановлено, що відповідно до страхового полісу № ЕР-205055259 страхова сума визначена в розмірі 130 000 грн. за шкоду, заподіяну майну.

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 04.07.2018 у справі № 755/18006/15-ц зазначила, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди.

За обставинами даної справи, у страховика ПрАТ «УАСК АСКА» виник обов`язок виплати страхового відшкодування на користь ОСОБА_2 . Сплачено лише 7 570,40 грн.

При цьому сума матеріального збитку визначена в розмірі 26 568,54 грн. на підставі рахунку-фактури № від 15.09.2021 є меншою, ніж зазначена в полісі №ЕР-205055259 страхова сума в розмірі 130 000 грн. за шкоду, заподіяну майну .

З огляду на це, саме на ПрАТ «УАСК АСКА» як страховика особи, що вчинила ДТП, покладено відповідний обов`язок страхового відшкодування в межах суми страхового полісу.

Суд при розгляді справи має виходити зі складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до частини відповідачів, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача (або залучення інших співвідповідачів в окремих справах згідно зі специфікою спірних правовідносин), суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Отже, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Разом із тим, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову є обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи. Встановивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та відсутності визначенні процесуальним законом підстави для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у подові до такого відповідача.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15, від 21.11.2018 у справі № 127/93/17.

У цій справі позивач пред`явив позов до ОСОБА_1 .. Клопотань про заміну цього відповідача належним чи про залучення до участі у справі іншої особи не заявляв.

За таких обставин, суд відмовляє у задоволенні позову в частині стягнення матеріальних збитків з ОСОБА_1 , оскільки належним відповідачем є страхова компанія.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди суд зазначає наступне.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Як вже було зазначено, що причиною завдання позивачці матеріальної шкоди, стало порушення відповідачем правил дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, в якій автомобіль позивачки отримав пошкодження, в зв`язку з чим саме на відповідача покладався обов`язок спростувати свою вину у вказаному цивільно-правовому делікті.

Однак доведення вини ОСОБА_1 в спричиненні ним моральної шкоди ОСОБА_2 покладається на особу яка позивається.

Сама лише, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності.

Позивач зазначає, що вона докладала додаткових зусиль для з`ясування особи, яка пошкодила її автомобіль, оскільки ОСОБА_1 покинув місце ДТП, а відтак нервувала. Однак жодних доказів цього суду не надала. Всі інші затримки щодо виплати страхового відшкодування позивачці пов`язані з діями страхової компанії, а тому суд їх не бере до уваги.

Отже, позивач не довела наявності вини ОСОБА_1 у спричинення їй моральних страждань, як і не довела розміру моральної шкоди. Тому в цій частині позов також не підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 236-265, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текс рішення складено 20.01.2023.

Суддя Х.С. Ярема