справа № 159/2179/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
Головуючого - Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Краснощокова В. Є., Русинчука М. М.,
учасники справи:
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватний нотаріус Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Людмила Василівна,
розглянувши клопотання ОСОБА_3 , підписане адвокатом Романюком Леонідом Сергійовичем, про ухвалення додаткової постанови у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Людмили Василівни про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно,
У квітні 2019 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , приватного нотаріуса Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Л. В. про визнання договору купівлі-продажу недійсним та скасування реєстрації права власності на нерухоме майно.
Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2021 року в складі судді Бойчука П. Ю. в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Постановою Волинського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_4 задоволені частково, рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2021 року в частині позовних вимог до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким позов задоволено частково:

визнано недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 28 грудня 2018 року між ОСОБА_1 в особі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Ковельського міського нотаріального округу Волинської області Лехкобит Л. В. за реєстраційним номером № 1549;

скасовано державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на земельну ділянку загальною площею 9,8062 га (кадастровий номер :15:008:0108), що розташована по АДРЕСА_1 ;

рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, пред`явлених до приватного нотаріуса, залишено без змін.

У грудні 2021 року ОСОБА_3 через представника подав до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову апеляційного суду, в якій, окрім скасування оскарженої постанови, просив стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати та зазначив про попередній (орієнтовний) розмір витрат на правову допомогу, який складає 26 000 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2022 року відкрито касаційне провадження в справі; у задоволенні клопотання про зупинення виконання оскарженої постанови відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 07 грудня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_3 , підписану адвокатом Романюком Л. С., задоволено частково:

постанову Волинського апеляційного суду від 29 листопада 2021 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та скасування державної реєстрації права власності скасовано;

рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним та скасування державної реєстрації права власності залишено в силі;

рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03 червня 2021 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним та скасування державної реєстрації права власності змінено, викладено його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.

стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір за подання касаційної скарги в розмірі 3092,04 грн.

24 грудня 2022 року адвокат Романюк Л. С. засобами поштового зв`язку подав до Верховного Суду клопотання про ухвалення додаткової постанови, в якому просить поновити строк для подачі доказів щодо розміру понесених витрат при розгляді касаційної скарги та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 26 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Клопотання обґрунтоване тим, що в касаційній скарзі ним заявлено про орієнтовний розмір витрат на правову допомогу, який складає 26 000 грн. Отримавши 20 грудня 2022 року постанову Верховного Суду від 07 грудня 2022 року, з урахуванням вимог частини восьмої статті 141 ЦПК України, адвокат Романюк Л. С. подає клопотання про ухвалення додаткової постанови, до якого додає договір № 7 про надання правової допомоги від 14 липня 2021 року, укладений між АБ «Леонід Романюк» та ОСОБА_3 , акт прийому-передачі наданих послуг від 22 грудня 2022 року, прибуткові касові ордери № 24 від 21 грудня 2021 року на 10 000 грн та № 16 від 22 грудня 2022 року на 16 000 грн.

Ухвалою Верховного Суду від 30 січня 2023 року з Ковельського міськрайонного суду Волинської області витребувано справу № 159/2179/19. Справа надійшла до Верховного Суду 13 лютого 2023 року.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву (частина восьма статті 141 ЦПК України).

Оскільки, адвокатом Романюком Л. С. у касаційній скарзі заявлено клопотання про стягнення судових витрат та вказано орієнтовний розмір витрат на правову допомогу (26 000 грн), після чого з моменту отримання постанови Верховного Суду, протягом п'яти днів подано докази на підтвердження понесених витрат на правову допомогу, наявні підстави для поновлення строку, встановленого для подання доказів понесення вказаних витрат у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Клопотання про стягнення витрат на правову допомогу підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Згідно з підпунктом «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду касаційної інстанції зазначається про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша - друга статті 133 ЦПК України).

Для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою (частина друга статті 137 ЦПК України).

На підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат (постанова Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15, провадження № 14-280цс18).

Відповідно до частини четвертої-п'ятої статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 ЦПК України).

З урахуванням того, що від ОСОБА_1 клопотання про зменшення витрат до касаційного суду не надходило, то аргументи заяви про стягнення витрат на правову допомогу дають підстави для висновку, що витрати на професійну правничу допомогу, понесені ОСОБА_3 , підлягають стягненню з ОСОБА_1 . У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що клопотання про стягнення витрат на правову допомогу необхідно задовольнити та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 26 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись статтями 137, 141, 270 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

ПОСТАНОВИВ :

Поновити ОСОБА_3 строк встановлений для подання доказів понесення судових витрат у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Клопотання ОСОБА_3 , підписане адвокатом Романюком Леонідом Сергійовичем, про стягнення витрат на правову допомогу задовольнити.

Стягнути на користь ОСОБА_3 з ОСОБА_1 26 000 грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Додаткова постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді Н. О. Антоненко

І. О. Дундар

В. Є. Краснощоков

М. М. Русинчук