1Справа № 335/2289/23 2/335/1281/2023
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2023 року м. Запоріжжя

Суддя Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Гашук К.В., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про визнання законними довідок, -

ВСТАНОВИВ:

17.03.2023 ОСОБА_1 подав до суду позовну заяву, у якій просив розібратись у ситуації; визнати законними довідки про заробітну плату з липня 1984 року по 1995 рік, згідно записів до трудової книги, для нарахування пенсії.

При вирішенні питання про відкриття провадження в цивільній справі суддею встановлено, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 175 ЦПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування.

Відповідно ч. 1 ст. 42 ЦК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

Частиною 1 ст. 48 ЦПК України визначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.

Разом з тим, у заяві з якою ОСОБА_1 звернувся до суду, в порядку позовного провадження, взагалі не визначено відповідача, тобто особу, яка на його думку порушує його права та до якої він спрямовує свої позовні вимоги, звертаючись до суду.

У п.п. 4, 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України вказано, що позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

Разом із тим, заява ОСОБА_1 містить вимоги, які взагалі не підлягають розгляду в порядку позовного провадження, зі змісту заяви не зрозуміло ким та які саме порушено права та інтереси ОСОБА_1 за захистом яких він звертається до суду; не містить вказана заява і викладу обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

За вказаних обставин ОСОБА_1 необхідно визначити спосіб захисту порушеного права, відповідно до ст. 16 ЦПК України, а також особу, яка порушує, на його думку, його права.

Враховуючи, що вказана заява не містить ані відомостей про відповідача, ані викладу вимог щодо предмету спору, ані змісту позовних вимог, не визначено ОСОБА_1 і спосіб захисту, передбачений Законом, то суддя позбавлена можливості встановити чи повинен сплатити ОСОБА_1 судовий збір, та в якому розмірі.

До того ж, згідно зі ст. 9 ЦПК України та ч. 1 ст. 12 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» цивільне судочинство і діловодство в судах України провадиться державною мовою.

Відповідно до частини четвертої статті 9 ЦПК України учасники судового процесу, які не володіють або недостатньо володіють державною мовою, мають право робити заяви, надавати пояснення, виступати в суді і заявляти клопотання рідною мовою або мовою, якою вони володіють, користуючись при цьому послугами перекладача, в порядку, встановленому цим Кодексом.

Таким чином, застосування положень частини четвертої статті 9 ЦПК України стосується випадків усного спілкування учасника судового процесу в межах судового засідання, вказані приписи не можуть бути застосовані при складенні процесуальних документів, зокрема, позовних заяв.

Відповідно до ст. 10 Конституції України державною мовою в Україні є українська мова. Держава забезпечує всебічний розвиток і функціонування української мови в усіх сферах суспільного життя на всій території України. Застосування мов в Україні гарантується Конституцією України та визначається законом.

Частиною 1 статті 14 Закону України «Про забезпечення функціонування української мови як державної» визначено, що у судах України судочинство провадиться, а діловодство здійснюється державною мовою.

Як роз`яснив Конституційний Суд України у Рішенні від 14 грудня 1999 року № 10-рп/99 (справа №1-6/99) положення частини першої статті 10 Конституції України, за яким «державною мовою в Україні є українська мова», треба розуміти так, що українська мова як державна є обов`язковим засобом спілкування на всій території України при здійсненні повноважень органами державної влади та органами місцевого самоврядування (мова актів, роботи, діловодства, документації тощо), а також в інших публічних сферах суспільного життя, які визначаються законом (частина п`ята статті 10 Конституції України).

З огляду на зазначене, позовна заява повинна бути викладена державною (українською) мовою.

Аналогічні по суті висновки викладені в ухвалах Верховного Суду від 21 січня 2019 року у справі № 761/42431/17; від 14 вересня 2021 року у справі № 522/21531/19; від 20 вересня 2021 року у справі № 265/1998/21; від 23 листопада 2021 року у справі № 372/3444/20; від 02 грудня 2021 року у справі № 212/3240/20 тощо.

Згідно з частинами 3, 4 ст.14 Закону України «Про засади державної мовної політики», сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам ч. 3 ст. 8 цього Закону, допускається подача до суду письмових процесуальних документів і доказів, викладених цією регіональною мовою (мовами), з перекладом, на державну мову без додаткових витрат для сторін процесу.

Особам, що беруть участь у розгляді справи в суді, забезпечується право вчиняти усні процесуальні дії (робити заяви, давати показання і пояснення, заявляти клопотання і скарги, ставити запитання тощо) рідною мовою або іншою мовою, якою вони володіють, користуючись послугами перекладача у встановленому процесуальним законодавством порядку. У межах території, на якій поширена регіональна мова (мови), що відповідає умовам ч.3 ст.8 цього Закону, надаються послуги перекладача з регіональної мови або мови меншини (мов), у разі їх необхідності.

Отже, Законом встановлено вимоги, відповідно до яких сторони, які беруть участь у справі, подають до суду письмові процесуальні документи і докази, викладені державною мовою. При цьому, законом надано можливість особі, яка не володіє мовою, якою здійснюється цивільне судочинство, користуватися рідною мовою або мовою, якою вона володіє, завдяки залученню до справи перекладача, а тому відсутні підстави вважати, що така особа обмежена у правах та буде позбавлена судового захисту.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є громадянином України, проживає та зареєстрована на території України, а тому звернення до суду повинно здійснюватися державною мовою.

Разом з тим, в порушення вказаних вимог, заява, викладена ОСОБА_1 російською мовою.

Зважаючи на зазначені недоліки вказаної заяви її необхідно залишити без руху, а ОСОБА_1 надати строк для їх усунення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.175, 177, 185, 259-261 ЦПК України, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про визнання законними довідок, залишити без руху, надавши позивачу строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали, для усунення недоліків позовної заяви.

Роз`яснити позивачу, що в разі не усунення недоліків у зазначений вище строк заява буде вважатися неподаною та повернута, що не позбавляє права повторного звернення до суду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя К.В. Гашук