Справа № 510/526/22
Провадження № 2/510/283/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.02.23 року Ренійський районний суд Одеської області

У складі: головуючого судді - Сорокіна К.В.,

при секретарі - Івановій Н.С.,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні у залі суду в місті Рені справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 визнання права власності на нерухоме майно, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до відповідача про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності, відповідно до ст. 344 ЦК України, оскільки він безперервно та відкрито, на протязі більше ніж 10 років, володіє даним нерухомим майном.

Позивач та його представник адвокат Златі Д.С. (ордер серії ВН № 1141047 від 08.04.2022 р.) у судове засідання не з`явились, є заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.

Відповідач у підготовче судове засідання не з`явився, направив до суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі.

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні підготовчого судового засідання.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: свідоцтво про смерть ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; свідоцтво про одруження між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , прізвище дружини після укладення шлюбу « ОСОБА_5 », серія НОМЕР_1 від 24.11.1968 р.; свідоцтво про право власності № НОМЕР_2 від 20.12.2000 р., власник квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3 ; технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_1 ; протокол опитування ОСОБА_2 за її згодою у відповідності до п. 7 ч. 1 ст. 20 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 21.04.2022 р.; звіт про проведення незалежної оцінки вартості квартири АДРЕСА_1 ; паспорт громадянина України ОСОБА_1 , серії НОМЕР_3 від 29.11.1995 р.

Дослідивши надані докази, судом було встановлено, що у 2000 р. позивач домовився із ОСОБА_3 про купівлю квартири АДРЕСА_1 , без документального оформлення. З того часу позивач постійно та безперервно проживає у цій квартирі, доглядає за нею, проводить поточний ремонт, сплачує комунальні платежі.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, його єдиною спадкоємицею є його дружина ОСОБА_2 , яка не висуває вимоги про повернення нерухомого майна.

Отож, з 2000 р. позивач відкрито, постійно та безперервно володіє та користується даною квартирою, ці обставини відомі сусідам, родичам та іншим оточуючим, що свідчить про відкритість володіння та користування квартирою. Оскільки позивач більш ніж 10 років добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, він вважає що за ним може бути визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку набувальної давності, відповідно до ст. 344 ЦК України.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження у судовому засіданні.

Ст. 344 ч. 1 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Згідно п. 11 Постанови Пленуму Вищего спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (далі Постанова) право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду.

Відповідно до ч. 9 Постанови, при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Ч. 1 ст. 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе. Згідно з ч. 3 цієї статті, фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено ЦК України.

Відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Як встановлено судом позивач з 2000 р. добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується квартирою АДРЕСА_1 У зв`язку з тим, що відповідач не висуває вимоги про повернення нерухомого майна, в матеріалах справи є заява про визнання позовних вимог, суд приходить до висновку, що позивач є добросовісним володільцем нерухомого майна. Факт володіння нерухомим майном позивач не приховував. Тобто на протязі більш ніж 10 років позивач добросовісно, безперервно та відкрито володіє даним нерухомим майном, таким чином є правові підстави для визнання за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 , в порядку набувальної давності, відповідно до ст. 344 ЦК України.

Відповідно до вимог ст.. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Таким чином, позовні вимоги позивача про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 , за набувальною давністю є правомірними і законними, виходять із правовідносин, пов`язаних з набуттям права власності. Підстав, які не дозволяють визнання права власності за позивачем, судом не встановлено.

Виходячи з вищевикладеного,

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 133, 141, 200, 206, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, ст.ст. 328, 344, 397 ЦК України (2003 р.), Постанова Пленуму Вищего спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», суд -

В И Р І Ш И В :

1. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 визнання права власності на нерухоме майнопро визнання права власності на нерухоме майно задовольнити.

2. Визнати за ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 52,8 кв.м., житловою площею 33,7 кв.м.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя К.В. Сорокін