Ухвала

19 січня 2023 року

м. Київ

справа № 2-4554/2008

провадження № 61-581ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю., Тітова М. Ю.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28 вересня 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Заочним рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22 грудня 2008 року задоволено позов ЗАТ КБ «ПриватБанк», ухвалено про припинення дії кредитного договору, укладеного 29 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_1 . Стягнуто на користь банка з ОСОБА_1 заборгованість за кредитними договором в розмірі 186 971,16 грн та судові витрати.

22 липня 2021 року ОСОБА_1 подана заява про перегляд заочного рішення суду, оригінал якого зберігається у архіві суду за знищеною цивільною справою.

В обґрунтування поданої заяви посилався на наявність рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 12 березня 2009 року, яким на його думку встановлено відсутність у нього обов`язку перед банком за кредитним договором.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27 жовтня 2021 року втрачене провадження по цивільній справі № 2-4554/2008 за позовною заявою акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором частково відновлене.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 04 серпня 2021 року розгляд заяви про перегляд заочного рішення зупинено до набрання законної сили судовим рішенням про відновлення втраченого провадження.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12 листопада 2021 року розгляд заяви про перегляд заочного рішення по вказаній справі поновлено.

Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 02 грудня 2021 року заяву ОСОБА_1 задоволено, а заочне рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 22 грудня 2008 року скасовано.

Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28 вересня 2022 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 186 971,16 грн, яка складається з заборгованості по кредиту в розмірі 169 882,91 грн, по відсоткам в розмірі 11 041,78 грн та по пені в розмірі 1 721,04 грн. Розподілені судові витрати.

Постановою Миколаївського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28 вересня 2022 року в частині стягнення розміру загальної суми заборгованості змінено, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість, яка утворилася станом на 20 червня 2008 року за кредитним договором № DN81AR03110012 від 29 серпня 2007 року, в загальному розмірі 182 645,71 грн та складається з: заборгованості по тілу кредиту в розмірі 169 882,91 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитом в розмірі 11 041,76 грн та пені в розмірі 1 721,04 грн.

Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва в частині розподілу судових витрат скасовано, та компенсовано АТ КБ «Приватбанк» сплачений ним судовий збір в сумі 1 700 грн за розгляд справи в суді першої інстанції за рахунок держави.

09 січня 2023 року ОСОБА_1 надіслав до Верховного Суду засобами поштового зв`язку касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріальногота процесуального права, просив скасувати рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28 вересня 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Ціна позову в даній справі становить 186 971,16 грн, яка станом на 01 січня 2023 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 684*100=268 400 грн).

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять посилань на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. Верховний Суд таких випадків також не встановив.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

З урахуванням наведеного, оскільки заявником подано касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, увідкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Разом із тим, не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись статтею 129 Конституції України, статтею 19, статтею 260, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 28 вересня 2022 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 07 грудня 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді:Є. В. Коротенко
А. Ю. Зайцев
М. Ю. Тітов