Номер провадження 2/754/1592/23
РІШЕННЯ

Іменем України

(повне рішення суду виготовлено 21 березня 2023 року)

20 березня 2023 рокум. Київ, Деснянський районний суд м. Києва, суддя: Грегуль О.В., секретар судового засідання: Гончаренко М.М., справа № 754/10945/21

За первісним позовом:

ОСОБА_1 - позивач

ОСОБА_2 - відповідач 1

ОСОБА_3 - відповідач 2

ОСОБА_1 - третя особа

За позовом третьої особи:

ОСОБА_1 - позивач

ОСОБА_1 - відповідач

Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація - третя особа

Вимоги позивача за первісним позовом: визнання протиправним вселення, виселення та заборона користування службовим жилим приміщенням

Вимоги позивача за позовом третьої особи: визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення

Бондарець Р.Б. , Бережний А.Г. , Сікоріна С.В. - адвокати ОСОБА_1

Бутенко О.А. - адвокат ОСОБА_2

Мілетич О.О. - адвокат ОСОБА_1

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 подав до суду позов про визнання протиправним вселення, виселення та заборона користування службовим жилим приміщенням.

ОСОБА_1 подала до суду позов, підстави якого змінювались про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення та в якій просить визнати ОСОБА_1 таким, що втратила право користування жилим приміщенням кв. АДРЕСА_1 з підстав не проживання відповідача понад шестимісячний строк за місцем реєстрації без поважних причин та з підстав припинення ОСОБА_1 трудових відносин із роботодавцем у силу яких надавалась службове жиле приміщення, а саме кв. АДРЕСА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 21.07.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження.

Внесеною до протоколу судового засідання ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12.09.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20.03.2023 прийнято відмову сторони ОСОБА_1 від позову і в цій частині закрито провадження у справі № 754/10945/21.

У судовому засіданні адвокат Мілетич О.О. підтримала позов ОСОБА_1 , а адвокат Сікоріна С.В. не визнала позов ОСОБА_1 і обидва адвокати не заперечували проти розгляду справи по суті за відсутності Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації.

Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація в судове засідання не з`явилась і доказів про поважність причин своєї неявки суду не надала, хоча про час і місце розгляду справи неодноразово повідомлялись належним чином, а також інформація про рух справи розміщується на сайті суду і є загальнодоступною.

Від Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації до суду надійшла заява/клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17.07.1997 № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У листі Верховного Суду України від 25.01.2006 № 1-5/45, визначено критерії оцінювання розумності строку розгляду справи, якими серед іншого є складність справи та поведінка заявника.

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення ЄСПЛ від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Згідно ст. 12-2 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» від 12.05.2015 № 389-VIII, 1. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. 2. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені.

Заяв/клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

З урахуванням ст. ст. 128-131, 223 ЦПК України та з метою уникнення затягування розгляду справи суд вважає, що в матеріалах справи є достатньо даних і доказів для вирішення питання про прийняття відмови від позову за відсутності Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації.

Вислухавши адвокатів: Мілетич О.О. і Сікоріну С.В., дослідивши матеріали справи, суд у судовому засіданні встановив наступне.

Відповідно до ордера № 4841 на право зайняття службового жилого приміщення від 22.05.2013, ОСОБА_1 на сім`ю з трьох осіб, як працівнику Державної податкової служби України надано службове жиле приміщення, а саме, кв. АДРЕСА_1 .

На час розгляду справи № 754/10945/21 правовий статус кв. АДРЕСА_1 не змінився.

Згідно ст. 123 ЖК України, порядок користування службовими жилими приміщеннями встановлюється цим Кодексом та іншими актами законодавства України. До користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 - 76, 79 - 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

Згідно п. 28 «Положення про порядок надання службових жилих приміщень у користування ними в Українській РСР» затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 04.02.1988 № 37, 28. При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї службове жиле приміщення зберігається за ними у випадках і в строки, вказані в статті 71 Житлового кодексу УРСР.

Згідно п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України, 5. У резолютивній частині рішення зазначаються: 4) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків сторін (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта для фізичних осіб - громадян України;

Згідно ч. 4 і ч. 5 ст. 82 ЦПК України, 4. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 5. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Згідно наданих стороною ОСОБА_1 рішення Деснянського районного суду м. Києва від 04.11.2021 у справі № 754/8018/21 (суддя: Саламон О.Б.), залишеного без змін постановою Київського апеляційного суду від 02.09.2022, станом на 04.11.2021 судом встановлена адреса ОСОБА_1 : АДРЕСА_2 .

Первісна редакція позову ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщення з підтав передбачених ч. 1 ст. 71 ЖК України, підписана і подана стороною позивача 20.12.2021.

Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Період з 04.11.2021 по 20.12.2021 менше шести місяців.

Тому, доводи сторони ОСОБА_1 про не проживання ОСОБА_1 в кв. АДРЕСА_1 понад шестимісячний строк є безпідставними та спростовуються доказами наданими самою ж стороною ОСОБА_1 ..

Згідно ст. 118 ЖК України, службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири. Жилі приміщення, що надаються народним депутатам України на період їх роботи на постійній основі у Верховній Раді України, включаються до числа службових і виключаються з їх числа за рішенням Верховної Ради України за поданням Комісії Верховної Ради України з питань Регламенту, депутатської етики та забезпечення діяльності депутатів.

Згідно ст. 124 ЖК України, робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Припинення трудових відносин з особою, якій надавалось службове приміщення в силу цих трудових відносин, є підставою для виселення цієї особи з службового приміщення, а не для визнання її такою, що втратила право користування службовим жилим приміщенням.

Поняття виселення особи і поняття визнання особи такою, що втратила право користування жилим не є тотожними.

Тому, позовні вимоги сторони ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_1 таким, що втратив право користування жилим приміщенням кв. АДРЕСА_1 з підстав припинення ОСОБА_1 трудових відносин у силу яких надавалось службове жиле приміщення є безпідставними, як такі, що не ґрунтуються на Законі.

Згідно ч. 1, ч. 4 - ч. 7 ст. 81 ЦПК України, 1. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 4. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою. 5. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. 6. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 7. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

ЄСПЛ вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).

Практика ЄСПЛ виходить з того, що реалізовуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух (рішення ЄСПЛ від 16.12.1992 у справі Жоффр де ля Прадель проти Франції).

З урахуванням викладеного суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 недоведеними.

За таких обставин у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовляється за недоведеністю позовних вимог.

Згідно ч. 1 і ч. 2 ст. 141 ЦПК України, 1. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 2. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 263-265 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_2 , адреса листування: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 , адреса листування: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 ).

Понесені ОСОБА_1 судові витрати покласти на ОСОБА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

СУДДЯ: