Справа № 347/1619/22
Провадження № 2/347/75/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(Заочне)

13 лютого 2023 року м. Косів

Косівський районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Кіцули Ю. С.,

за участю:

секретаря с/з Рибчук Х. Д.,

в процесі розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Органу опіки та піклування виконавчого комітету Яблунівської селищної ради в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в

Стислий виклад позицій позивача, та заперечень відповідача.

19.09.2022 року Орган опіки та піклування виконавчого комітету Яблунівської селищної ради в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав.

В обґрунтування вимог позивач ствердив, що 21.04.2021 року до служби у справах дітей Яблунівської селищної ради надійшов лист від дирекції Печеніжинської спеціальної школи із проханням залучити до навчального процесу учня 8 класу ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований у присілку Бані, с. Космач, Косівського району, але тимчасово проживає по АДРЕСА_1 в сестри ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 . За час навчання ОСОБА_1 у спецшколі з 2020 року і по даний час мати не цікавилася його успіхами, не контактувала із дирекцією школи.

ОСОБА_1 з 10 років проживає без материнського піклування та перебуває на утриманні і забезпеченні сестри ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 Сама мати, ОСОБА_2 , проживає в с. Подвір`ївка, Дністровського району Чернівецька область, однак не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення; не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання ним освіти, із ОСОБА_1 та іншими дітьми час від часу спілкується по телефону.

Вищевказані обставини підтверджуються наступними доказами:

- численні звернення дирекції Печеніжинської спеціальної школи №256/12-09 від 22.04.2021, № 93/12-09 від 10.09.2021, № 135/12-09 від 25.11.2021, про те, що життям дитини, ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1., від початку навчання у школі, мати не цікавилася;

- актом обстеження умов проживання дитини, який засвідчує, що ОСОБА_1 проживає у будинку сестри ОСОБА_3 АДРЕСА_1;

- висновком комісії з питань захисту прав дитини Яблунівської селищної ради про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , № 21 від 28.12.2021р.

Вище зазначені обставини свідчать про невиконання відповідачем своїх материнських обов`язків, що є підставою для позбавлення ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3. батьківських прав, щодо неповнолітнього ОСОБА_1 у зв`язку з ухилянням від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Також позивач просив визначити місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за місцем проживання його сестри ОСОБА_3 , вирішити питання судових витрат.

Відповідачу було забезпечено право подати відзив на позовну заяву, однак такий не було подано.

Заяви, та клопотання учасників справи.

Позивач не забезпечив явку свого представника в судове засідання, однак подав заяву, в якій просив проводити розгляд справи без участі представника органу опіки та піклування. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі. (а.с. 21, 24, 29, 35-36, 49)

Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату та місце розгляду справи повідомлялася у встановленому законом порядку (а.с. 21, 24-25, 29-30, 35-36, 41-42).

Процесуальні дії у справі.

Ухвалою суду від 29.09.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 26.10.2022 року підготовче засідання було відкладено у зв`язку з неявкою відповідача (повернувся конверт з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою»).

Ухвалою підготовчого судового засідання від 24.11.2022 року закрито підготовче судове засідання, та призначено справу до розгляду по суті на 21.12.2022 року.

Ухвалою від 21.12.2022 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з неявкою відповідача.

Судом також було розміщено (оприлюднено) на веб-порталі Судової влади України оголошення про виклик у судове засідання по справі №347/1619/22 відповідача ОСОБА_2 (а.с. 28, 33 ,39).

Враховуючи те, що відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце судового засідання повідомлялася належним чином, про причини неявки суд не повідомила та у строк встановлений судом відповідач відзив на позов не подала, відтак у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вважає за можливе провести розгляд справи за наявними у справі матеріалами.

З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить наступного висновку.

Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.

ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 4).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_1. Будинок складається з 7 кімнат, усі мають ремонт. Будинок газифікований, опалюється твердим паливом, вода до будинку не підведена. Разом у будинку проживають також брат ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , сестра ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чоловік сестри ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , племінник ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Сестра ОСОБА_3 та її чоловік не заперечують проти проживання ОСОБА_1 у будинку. (а.с. 5)

Відповідно до копії висновку № 20 від 28.12.2021 року, Яблунівська селищна рада вважає за доцільне позбавлення батьківських прав матір ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 6)

Згідно копії звернення Печеніжинської спеціальної школи, ОСОБА_1 пропустив 38 днів навчання. Директор школи ОСОБА_10 звернулася до служби у справах дітей Яблунівської селищної ради з проханням посприяти в залученні до школи учня ОСОБА_1 учня 8-А класу (а.с. 7).

Відповідно до копії листа Печеніжинської спеціальної школи від 10.09.2021 року № 10/11-324/13, встановлено що на підставі КМУ № 843 у навчального закладу немає підстав утримувати ОСОБА_1 постійно, сестра ОСОБА_3 відмовляється забирати брата додому, тому що не справляється з його вихованням (а.с. 8).

Згідно копією листа від 25.11.2021 року № 10/11-401/06 директор Печеніжинської спеціальної школи, зверталася до служби у справах дітей Яблунівської селищної ради із проханням про надання дозволу на постійне перебування у школі ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 (крім канікулярних днів) (а.с. 9).

Відповідно до інформації наданої з Космацької сільської ради ОСОБА_2 в с. Космач не проживає, проте зареєстрована (а.с.10).

Відповідно до довідки Космацької сільської ради 03.11.2021 року, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані: заявниця ОСОБА_2 , яка на час видачі довідки не проживала, син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 11).

Згідно Наказу № 1 від 01.07.2021 року неповнолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , жителя АДРЕСА_1 взято на облік як дитину, яка перебуває у складних життєвих обставинах службою у справах дітей Яблунівської селищної ради (а.с. 12).

Відповідно до характеристики виданої 18.01.2023 року відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , останній навчається у Печеніжинській спеціальній школі, куди прибув 01.09.2020 року. Програмний матеріал 10 класу засвоює на середньому рівні, мислення конкретно- образне, сповільненого темпу, внаслідок зниження інтелекту в учня відставання сформованості пізнавальних процесів. Словниковий запас обмежений, спокійний, врівноважений, з однокласниками не конфліктує на зауваження дорослих реагує адекватно. Батько помер у ІНФОРМАЦІЯ_8, мати ОСОБА_1 навчанням та вихованням не цікавиться, на початку російсько воєнного вторгнення в Україну, 06.03.2022 р. разом із братом ОСОБА_11 виїхав у Чехію, навчається дистанційно (а.с. 46-47).

Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї ОСОБА_3 , разом із нею проживає її молодший брат ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Мати ОСОБА_2 протягом більш як п`ять років, вихованням та утримання сина не займається, схильна до вживання алкогольних напоїв (а.с.50).

Зміст спірних правовідносин.

Спірні правовідносини між сторонами виникли у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо неповнолітньої дитини.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Згідно з частиною третьою статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").

Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування необхідно вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише при наявності вини у діях батьків.

Відповідно до частини шостої статті 19 СК України суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

При вирішенні такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах: від 29 квітня 2020 року у справі N 522/10703/18 (провадження N 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі N 760/468/18 (провадження N 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі N 638/16622/17 (провадження N 61-13752св19), від 23 грудня 2020 року у справі N 522/21914/14 (провадження N 61-8179св19).

Пунктами 15, 16, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше) є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Отже, законом визначено, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо та є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Вказаний висновок має рекомендаційний характер.

Мотивована оцінка наведених сторонами аргументів щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно копії свідоцтва про народження, ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . (а.с. 4)

Відповідно до висновку служби у справах дітей Яблунівської селищної ради з метою захисту прав та інтересів дитини, доцільно позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На даний час неповнолітній перебуває за межами України у Чеській Республіці разом із своїм братом ОСОБА_11 , навчається дистанційно.

Крім того при спілкуванні посадовою особою Органу опіки та піклування виконавчого комітету Яблунівської селищної ради по телефону, ОСОБА_2 відмовлялася повідомляти своє місце роботи та свої доходи, приїхати забрати дитину не має змоги (відсутні кошти), що свідчить про те, що у відповідача скрутне матеріальне становище.

Підсумовуючи вищевикладене, суд доходить переконання, що обставини, на які посилається позивач у своєму позові, є достовірними та такими, що не викликають у суду сумніву, а отже, відповідачем порушено право її дитини на рівень життя, достатній для його фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, яке гарантоване ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" і яке підлягає захисту на підставі п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України шляхом позбавлення її, як матері батьківських прав відносно неповнолітньої дитини, оскільки вона ухилився від виконання своїх обов`язків щодо його виховання, що в свою чергу не буде суперечити інтересам дитини, суд вважає, що позов про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню.

Одночасно суд роз`яснює відповідачу його право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, за наявності підстав передбачених частинами 3 - 5 ст. 169 СК України.

Щодо вимоги про визначення місця проживання неповнолітньої дитини.

У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частин другої-третьої статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Відповідно до частини другої та третьої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 (провадження № 61-44680св18) суд дійшов висновку, що тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Виходячи з системного аналізу вказаних норм, суд може визначити місце проживання дитини одним із батьків, або опікунів. В той же час предметом спору в даній справі є позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , яка є матір`ю неповнолітнього ОСОБА_1 . Батько неповнолітнього ОСОБА_1 помер. Даних про те, що сестра ОСОБА_1 - ОСОБА_3 є його законним опікуном в матеріалах справи немає. Такі обставини на переконання суду унеможливлюють розгляд позовних вимог в цій частині.

Також суд звертає увагу, що неповнолітній ОСОБА_1 на час розгляду справи досяг 15 річного віку, а тому в силу вимог ст. 160 СК України такий вправі самостійно обирати своє місце проживання.

За таких обставин, суд доходить висновку, про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

За таких обставин, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 481 гривня.

На підставі Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини, ст. ст. 7, 19, 150, 155, 164, 166, 171 Сімейного кодексу України, керуючись статтями 10, 19, 81, 89, 259, 263-265, 268, 273, 280-282, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

Позов Органу опіки та піклування виконавчого комітету Яблунівської селищної ради (78621, смт. Яблунів, вул. І. Франка, 57, Косівського району Івано-Франківської області) в інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 до ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , фактично проживає: АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - невідомий) про позбавлення батьківських прав - задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , батьківських прав відносно її неповнолітнього сина - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 2 481 гривня на користь отримувача коштів: ГУК у м. Києві/м. Київ/22030106, код отримувача (код за ЄДРПОУ): 37993783, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП), рахунок отримувача: UA0026001, код класифікації доходів бюджету: 22030106 (стягувачем є Державна судова адміністрація України).

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте Косівським районним судом Івано-Франківської області за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Косівського районного суду Івано-Франківської області протягом тридцяти днів з дня отримання його копії.

Позивач може оскаржити рішення суду безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 14 лютого 2023 року.

Суддя Ю. С. Кіцула