ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 638/6006/20 Номер провадження 22-ц/814/388/23Головуючий у 1-й інстанції Майстренко О.М. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 березня 2021 року у складі судді Майстренко О. М.

у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У травні 2021 року представник АТ КБ «Приватбанк» звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з вказаним позовом, в якому посилаючись на факт прострочення боржника ОСОБА_1 за кредитним договором № б/н від 05.10.2018 та наявність заборгованості, яка виникла станом на 15.04.2020 у сумі 26 986,45 грн і складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту 12 987,88 грн, заборгованості за простроченими процентами 4948,95 грн, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 7 288,36 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 57 160,66 грн, а також штрафи: штраф (фіксована частина) 500 грн, штраф (процентна складова) 1 261,26 грн, просив суд про стягнення з ОСОБА_1 вказаної суми з покладенням на відповідача понесених по справі судових витрат в сумі 2 102 грн.

Позов мотивовано тим, що 05.10.2018 між сторонами укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг. За умовами цього договору позичальник отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, який в подальшому збільшився до 13 000 грн. Своїм підписом у заяві відповідач підтвердив, що підписана ним заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua складає договір про надання банківських послуг. Проте, своїх зобов`язань за кредитним договором відповідач належним чином не виконував, внаслідок чого утворилась вказана заборгованість.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 28 травня 2020 року вказану справу передано на розгляд до Московського районного суду м. Харкова.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 березня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 05.10.2018 в сумі 12 987,88 грн та судовий збір в розмірі 1 011,48 грн.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що фактично отримані позичальником кошти підлягають поверненню банку, в іншій частині відсутні підстави вважати, що сторони у належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Не погодившись з вказаним рішенням в частині незадоволених позовних вимог, представник АТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу та, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в цій частині та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, в іншій частині рішення залишити без змін.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідач підписав заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг, а також паспорт споживчого кредиту, тому відповідач був належним чином повідомлений про умови кредитування, у тому числі щодо сплати відсотків та штрафу, а також порядку повернення кредитних коштів.

Вказує, що на підставі підписаної заяви та паспорту відповідачу була видана кредитна картка «Універсальна, Голд», на яку було встановлено кредитний ліміт.

Відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи, що свідчить про укладення між сторонами кредитного договору.

Вказане підтверджується розрахунком заборгованості та випискою по руху коштів, довідкою про видані картки та довідкою про зміну умов кредитування.

Зазначає, що у виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, отримання ним коштів через банкомати, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних дій є неможливим без наявності картки. Крім того, з виписки вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти, потім частково погашав заборгованість за договором і знову користувався кредитними коштами.

Вважає, що вказані дії відповідача свідчать про визнання укладення кредитного договору та погодження з його умовами.

Оскільки відповідно до вимог статті 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність» надання безпроцентних кредитів забороняється, за винятком передбачених законом випадків, підстави вважати укладений кредитний договір безпроцентним відсутні.

Наголошує, що відповідач ознайомився з умовами кредитування щодо сплати відсотків до укладення договору шляхом підписання паспорта споживчого кредиту, в якому чітко вказані умови кредитування для картки типу «Універсальна, Голд», яку отримав відповідач, що не спростовано відповідачем.

Вважає, що користування кредитними коштами свідчить про згоду відповідача із запропонованими Банком умовами кредитування, а тому, на думку апелянта, подальша відмова відповідача від сплати відповідних платежів з мотивів неузгодження відповідних умов кредитування дає підстави вважати, що поведінка відповідача як сторони договору є суперечливою та недобросовісною та спрямована на уникнення обов`язку щодо сплати відсотків за кредитом, що встановлений статтями 1048, 1054 ЦК України.

Також, посилаючись на постанови Верховного Суду від 23.01.2018 у справі № 755/7704/15-ц та від 26.09.2018 у справі № 159/2146/15-ц, вказує, що суд мав належним чином дослідити поданий стороною розрахунок заборгованості, а в разі незгоди з ним повністю чи частково зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок, оскільки вказане є процесуальним обов`язком суду.

В іншій частині рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржується та у відповідності до вимог частини першої статті 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

На підставі розпорядження голови Верховного Суду від 25.03.2022 № 14/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської областей)» справу було передано за підсудністю до Полтавського апеляційного суду.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про залишення без задоволення апеляційної скарги, а рішення суду - без змін, виходячи з наступних підстав.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав анкету-заяву № б/н від 05.10.2018.

При підписанні анкети-заяви відповідач підтвердив свою згоду на те, що на підставі статті 634 ЦК України приєднується до Умов та Правил надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», що розміщені в мережі інтернет за адресою https://privatbank.ua/terrns, в редакції, чинній на дату підписання цього документа, та згоден з тим, що ця анкета-заява разом з Умовами і правилами надання банківських послуг складають договір про надання банківських послуг. Ознайомився з Умовами і правилами надання банківських послуг, Довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб, які розміщено на офіційному сайті банку https://privatbank.ua/terms/, пам`яткою клієнта, тарифами та отримав їх примірник (шляхом самостійного роздрукування/в електронній формі шляхом власноручного підписання електронним підписом та направленням повідомлення про одержання). Погоджується на те, строк позовної давності щодо вимог Банку, які виникають на підставі Умов та Правил, становить 15 років, якщо інше не встановлено у відповідному підрозділі Умов та правил, що регулює умови надання відповідної послуги. Зобов`язується виконувати умови договору про надання банківських послуг і, підписавши цю анкету-заяву, підтверджує укладення договору про надання банківських послуг, зобов`язується не використовувати поточний рахунок, що відкривається для власних потреб, для проведення операцій, пов`язаних із здійсненням підприємницької та незалежної професійної діяльності. Із змінами Умов і правил надання банківських послуг зобов`язувався ознайомлюватись самостійно на офіційному сайті банку https://privatbank.ua/terms/ (а. с. 11).

До анкети-заяви банком додано витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та копію «Умов і правил надання банківських послуг» (а. с. 15-60).

На виконання умов договору відповідачу було відкрито кредитний рахунок та видано кредитну картку № НОМЕР_1 зі строком дії до 06/22 із встановленим кредитним лімітом, що зазначений у Довідці про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку (а. с. 9, 10).

Згідно доданого до позовної заяви розрахунку заборгованості за договором № б/н від 05.10.2018 у зв`язку з неналежним виконанням позичальником своїх зобов`язань станом на 15.04.2020 заборгованість за кредитним договором відповідача становить 26 986,45 грн і складається із: заборгованості за простроченим тілом кредиту 12 987,88 грн, заборгованості за простроченими процентами 4 948,95 грн, заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно статті 625 7 288,36 грн, пені за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором 57 160,66 грн, а також штрафи: штраф (фіксована частина) 500 грн, штраф (процентна складова) 1 261,26 грн (а. с. 6-7).

З виписки по картковому рахунку ОСОБА_1 за період з 05.10.2018 по 01.03.2020 вбачається, що відповідач користувався кредитною карткою, знімаючи готівкові кошти, здійснюючи оплату карткою за товари та послуги тощо, та вносив кошти у часткове погашення кредиту, внаслідок чого заборгованість відповідача за кредитним договором після останньої проведеної ним операції 26.11.2018 склала 12 987,88 грн (а. с. 8-27).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з відповідача процентів за користування кредитом та штрафів, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять підтвердження, що саме приєднаний до позову Витяг з Тарифів та Витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, на який представник позивача посилається у позові, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема, й щодо сплати процентів та штрафів, саме у розмірі та порядку нарахування, зазначеному в цих документах, а тому АТ КБ «ПриватБанк» має право виключно на повернення суми фактично використаних боржником кредитних коштів у сумі 12 987,88 грн.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи із наступного.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (стаття 638 ЦК України).

Статтею 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно частини першої статті 1048, частини другої статті 1056-1 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.

Статтею 549 ЦК України встановлено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.

Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України).

Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, крім тіла кредиту (сума, яку фактично отримав у борг позичальник), стягнути заборгованість за процентами за користування кредитом, процентами на прострочений кредит згідно зі статтею 625 ЦК України, а також штрафів.

Відповідно до частини першої статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша, друга статті 77 ЦПК України).

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів та штрафів, у тому числі їх розмір та порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів банку та витяг з Умов і Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті (https://privatbank.ua), як невід`ємні частини спірного договору.

Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначено, зокрема: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема, пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування (а. с. 15).

Проте, із анкети-заяви не вбачається визнання позичальником Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», як складової частини укладеного між сторонами кредитного договору.

Самі Умови і Правила, що надані позивачем, складаються з роз`яснень термінів та понять, встановлених прав та обов`язків клієнта й банку, відповідальності сторін, порядку зміни Умов і Правил, доступу до інформації та персональних даних, умов та правил використання платіжних карток, та не містять розміру процентів та неустойки (штрафу, пені) й порядку їх нарахування та сплати (а. с. 16-60).

При цьому, надані позивачем Умови і Правила надання банківських послуг, зміни до яких відповідно до п. 1.1.6.1. вносяться банком щомісяця в односторонньому порядку у випадках, не заборонених чинним законодавством, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою частиною кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана відповідачем і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Враховуючи висновки, які містяться у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, відсутність підпису позичальника на Умовах та Правилах надання банківських послуг не дає можливості їх застосувати навіть при наявності підпису позичальника на анкеті-заяві.

Колегія суддів вважає, що в цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (05 жовтня 2018 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (05 травня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та Правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

При цьому матеріали справи не містять підтверджень, що саме цей витяг з Умов та Правил розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та штрафів, у розмірі, зазначеному позивачем та умовами їх нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в Умови та Правила споживчого кредитування, що зазначено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс-15) і не спростовано позивачем при розгляді цієї справи.

З урахуванням наведеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що матеріали справи не містять підтверджень щодо умов укладеного між сторонами кредитного договору в частині розміру процентів, типу процентної ставки та порядку їх сплати за кредитним договором, а також розміру неустойки - штрафів, оскільки такі обставини не підтверджені належними засобами доказування.

Не погоджуючись з такими висновками суду, представник позивача стверджував, що суд надав неправильну оцінку зібраним доказам, тому дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки не звернув увагу на те, що відповідач погодив умови кредитного договору від 05 жовтня 2018 року, зокрема, щодо процентної ставки, щомісячних платежів та строку їх внесення, наслідки прострочення виконання зобов`язання, оскільки підписав паспорт споживчого кредитування. Заперечень щодо підпису вказаного паспорту відповідач не надав.

Тобто, Банк вказує на те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частиною спірного кредитного договору зважаючи на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом.

Однак колегія суддів не погоджується з цими доводами з огляду на таке.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).

Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України).

Кредитодавець розміщує на своєму офіційному веб-сайті інформацію, необхідну для отримання споживчого кредиту споживачем. Така інформація повинна містити наявні та можливі схеми кредитування у кредитодавця. Споживач перед укладенням договору про споживчий кредит має самостійно ознайомитися з такою інформацією для прийняття усвідомленого рішення (частина перша статті 9 Закону України «Про споживче кредитування»).

До укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до Закону України «Про споживче кредитування», у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що: під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація; правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами: першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін; зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів, (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину; потрібно розмежовувати форму правочину та спосіб підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавцем по наданню споживачу інформації, необхідної для порівняння різних пропозицій кредитодавця. Способом підтвердження виконання переддоговірного обов`язку кредитодавця є паспорт споживчого кредиту. Ознайомлення з паспортом споживчого кредиту, його підписання споживачем не означає укладення договору про споживчий кредит та дотримання його форми, оскільки в паспорті кредиту не відбувається фіксація волі сторін договору та його змісту.

До таких висновків дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 23 травня 2022 року у справі № 393/126/20 (провадження № 61-14545сво20), при цьому відступив від висновку Верховного Суду про те, що паспорт споживчого кредиту є невід`ємною складовою частини спірного кредитного договору з огляду на згоду позичальника з умовами кредитування, яка підтверджена його підписом, викладений у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 313/346/20 (провадження № 61-14573св20) та у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 грудня 2019 року у справі № 467/555/19 (провадження № 61-17707св19).

Тому посилання в апеляційній скарзі на судову практику, яка не є актуальною, зокрема, висновки постанови Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 284/157/20-ц (провадження № 61-13569св20), є безпідставним.

Інша наведена в апеляційній скарзі практика Верховного Суду не ґрунтується на подібних правовідносинах та не береться апеляційним судом до уваги

Таким чином, посилання в апеляційній скарзі представника позивача на те, що відповідач підписав паспорт споживчого кредиту, як на підставу для задоволення позову в частині стягнення процентів за умовами договору, а також процентів відповідно до статті 625 ЦК України та штрафів, є необґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги представника позивача в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції не впливають на його законність та обґрунтованість, не підтверджуються належними та допустимими доказами і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції.

З огляду на викладене, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - залишити без задоволення.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 березня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Прядкіна