Ухвала

30 січня 2023 року

м. Київ

справа № 757/35166/20-ц

провадження № 61-12783ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Сердюка В. В.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатеса Гаєва Галина Сергіївна, на постанову Київського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю

«CC Лоун», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Лайт Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Воллєт», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Київстар», ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, визнання недійсними договорів та захист персональних даних, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся у суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СС Лоун» (далі - ТОВ «СС Лоун»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Лайт Фінанс»

(далі - ТОВ «Фінансова компанія «Лайт Фінанс»), Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Воллєт» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт»), треті особи: Публічне акціонерне товариство «Київстар» (далі - ПАТ «Київстар»), ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, визнання недійсними договорів та захист персональних даних, відшкодування моральної шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 був споживачем послуг фінансових компаній ТОВ «СС Лоун» та ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро».

У травні 2020 року невідома особа заволоділа його сім-картою мобільного оператора «Київстар», отримала доступ до облікових записів (особистих кабінетів) на сайтах ТОВ «СС Лоун», ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», а також здійснила від імені позивача реєстрацію на онлайн-сервісах кредитування, послугами яких позивач раніше не користувався.

З незаконним використанням персональних даних позивача

з 23 по 26 травня 2020 року невідомою особою було оформлено чотири онлайн-кредити на ім`я ОСОБА_1 .

Позивач також зазначив, що 23-26 травня 2020 року не подавав заявок на кредити, не мав волевиявлення на оформлення кредитних договорів та не отримував грошових коштів від фінансових установ. Про наявність кредитів на своє ім`я дізнався 09 червня 2020 року, коли почав отримувати повідомлення від відповідачів про наявність заборгованості за договорами, яких не укладав, у зв`язку з чим терміново замовив виписку з Українського бюро кредитних історій та дізнався, що запити на кредити від імені позивача робились і до багатьох інших фінансових установ.

Також позивач звертався до мобільного оператора «Київстар» та подавав заявки на відновлення сім-карти, однак відповідь очікує.

За фактами незаконних дій щодо позивача, ОСОБА_1 звернувся

до Полтавського відділу поліції Головного управління національної поліції в Полтавській області. Кримінальне провадження було зареєстроване

у Єдиному реєстрі досудових розслідувань 10 червня 2020 року

за № 0001405.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до відповідачів з проханням провести списання заборгованості за договорами, укладеними від його імені, та повідомити компетентні органи про дані, які помилково були включені до кредитної історії позивача, однак відповідачі проігнорували звернення позивача або давали відповіді про порушення позивачем норм чинного законодавства щодо звернення громадян та захист персональних даних.

Посилаючись на те, що відповідачі порушують права позивача та вимагають кошти, які він не отримував, що підпадає під ознаки нечесної підприємницької практики, яка прямо заборонена статтею 19 Закону України «Про захист прав споживачів», ОСОБА_1 , з урахуванням уточнених позовних вимог та заяви про зміну позовних вимог, просив суд:

- визнати дії відповідачів вчиненими із застосуванням нечесної підприємницької практики та такими, що порушують права позивача;

- визнати недійсними договори: від 23 травня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро», від 25 травня

2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «СС Лоун», від 25 травня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія

«Лайт Фінанс», від 26 травня 2020 року, укладений між ОСОБА_1

та ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт»;

- зобов`язати ТОВ «Фінансова компанія «Лайт Фінанс», ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт» видалити всі персональні дані позивача з електронних баз, серверів та інше, припинити їх збір, обробку систематизацію, накопичення, зберігання, уточнення (оновлення та зміну), використання, розповсюдження, передачу, знеособлення тощо у зв`язку з відсутністю згоди позивача на такі дії;

- стягнути моральну шкоду: з ТОВ «СС Лоун» в сумі 22 000 грн,

з ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» - 27 549 грн, з ТОВ «Фінансова компанія «Лайт Фінанс» - 3 393 грн, з ТОВ «Фінансова компанія

«Воллєт» - 5 130 грн.

Печерський районний суд міста Києва своєю ухвалою від 28 липня

2021 року (у складі судді Бусик О. Л.) прийняв відмову ОСОБА_1

від позову в частині заявлених позовних вимог до ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро».

Провадження в справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» про захист прав споживачів, визнання недійсними договорів та захист персональних даних, закрив, з підстав визнання

ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» договору від 23 травня 2020 року таким, що не укладався.

Печерський районний суд своїм рішенням від 23 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 задовольнив частково.

Визнав недійсним договір від 25 травня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «СС Лоун».

Визнав недійсним договір від 25 травня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Лайт Фінанс».

Визнав недійсним договір від 26 травня 2020 року, укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт».

Зобов`язав ТОВ «Фінансова компанія «Лайт Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт» видалити (знищити) персональні дані ОСОБА_1

з електронних баз даних (інформаційно-телекомунікаційній системі)

ТОВ «Фінансова компанія «Лайт Фінанс» та ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт».

Стягнув з ТОВ «Фінансова компанія «Лайт Фінанс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 833 грн.

Стягнув з ТОВ «СС Лоун» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 833 грн.

Стягнув з ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 833 грн.

Стягнув з ТОВ «СС Лоун», ТОВ «Фінансова компанія «Воллєт»,

ТОВ «Фінансова компанія «Лайт Фінанс» в дохід держави судовий збір

в сумі 700 грн з кожного.

У задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач не мав наміру укладати з відповідачами кредитні договори, не подавав заявок на онлайн кредити, не мав волевиявлення на оформлення спірних договорів та не отримував грошових коштів від цих фінансових установ, тому наявні підстави для висновку про наявність факту незаконної обробки відповідачами персональних даних позивача. Таким чином, позов в цій частині підлягає задоволенню з указаних позивачем підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що позивач не зазначив, в чому саме полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачу, з яких міркувань позивач виходив, визначаючи розмір моральної шкоди, тому підстав для задоволення позову в цій частині немає.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ТОВ «СС Лоун» оскаржило його в апеляційному порядку.

Київський апеляційний суд своєю постановою від 03 листопада 2022 року (у складі колегії суддів: Слюсар Т. А., Білич І. М., Коцюрби О. П.) апеляційну скаргу ТОВ «СС Лоун» задовольнив.

Рішення Печерського районного суду від 23 вересня 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до ТОВ «CC Лоун», а також стягнення витрат на професійну правничу допомогу та судового збору, скасував та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовив.

В решті рішення суду першої інстанції залишив без змін.

Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, ухвалюючи рішення про задоволення вимог ОСОБА_1 до ТОВ «СС Лоун» про визнання недійсним договору, факт укладення якого оспорював позивач, не врахував висновки, викладені

у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року

у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19). Отже, у справі відсутні докази порушення прав позивача як споживача послуг

ТОВ «СС Лоун». Тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.

12 грудня 2022 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатеса

Гаєва Г. С., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою

на постанову Київського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року,

в якій заявник просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції в частині вирішення позовних вимог до ТОВ «СС Лоун» і залишити в силі рішення суду першої інстанції в цій частині, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню.

Відповідно до пункту 8 частини статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви.

Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, враховуючи те, що провадження здійснюється судом після розгляду справи судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року

у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала,

що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду

на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини

і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень

resjudicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.

Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Печерський районний суд міста Києва своєю ухвалою від 25 серпня

2020 року справу № 757/35166/20-ц призначив до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін.

Відповідно до пунктів 2, 5 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є: справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи про захист прав споживачів, ціна позову в яких не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується, чи оспорюваною сумою за виконавчим чи іншим документом, за яким стягнення провадиться у безспірному (безакцептному) порядку.

Предметом спору у цій справі є вимоги про:

- визнання дій відповідачів вчиненими із застосуванням нечесної підприємницької практики та такими, що порушують права позивача; визнання недійсними договорів; зобов`язання вчинити дії (немайновий характер);

- стягнення моральної шкоди (майновий характер).

Отже, справа стосується захисту прав споживачів.

Ціна позову майнового характеру у загальному розмірі становить

58 072 грн (22 000 грн + 27 549 грн + 3 393 грн + 5 130 грн), яка станом

на 01 січня 2022 року не перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 481 грн х 250 = 620 250 грн).

Європейський суд з прав людини вказує, що було б важко погодитись з тим, що Верховний Суд у ситуації, коли відповідне національне законодавство дозволило йому відфільтрувати справи, що надходять до нього, має бути пов`язаним з помилками нижчих судів при визначенні питання щодо надання комусь доступу до нього. В іншому випадку це може серйозно заважати роботі Верховного Суду і зробить неможливим виконання Верховним Судом своєї специфічної ролі. У прецедентній практиці Суду вже було підтверджено, що повноваження вищого суду щодо визначення своєї юрисдикції не можуть бути обмежені таким чином (рішення у справі «Зубац проти Хорватії», заява № 40160/1, від 05 квітня 2018 року).

Тому, дана справа щодо вимог як майнового, так і немайнового характеру не є справою з ціною позову, що перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої

статті 19 ЦПК України.

Верховним Судом досліджено та взято до уваги: ціну та предмет позову, складність справи, доводи касаційної скарги, а також значення справи для сторін і суспільства, практику розгляду справ з даної категорії.

При вирішенні питання про відкриття касаційного провадження у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, судом касаційної інстанції не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Касаційна скарга містить посилання на те, що дана справа потребує перегляду Верховним Судом на підставі підпунктів «а», «в» пункту 2

частини третьої статті 389 ЦПК України.

Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення для суспільства та держави. Тим самим Верховний Суд за допомогою загальної правозастосовчої діяльності дозволяє досягнути індивідуального блага.

Забезпечення єдності судової практики є реалізацією принципу правової визначеності, що є одним із фундаментальних аспектів верховенства права та гарантує розумну передбачуваність судового рішення. Крім того, саме така діяльність Верховного Суду забезпечує дотримання принципу рівності всіх осіб перед законом, який втілюється шляхом однакового застосування судом тієї самої норми закону в однакових справах щодо різних осіб.

При цьому використання оціночних чинників, зокрема, таких понять, як: «суспільний інтерес», «значення для формування єдиної правозастосовчої практики», «малозначні справи», тощо не повинні викликати думку про наявність певних ризиків, адже, виходячи із статусу Верховного Суду,

у деяких випадках вирішення питання про можливість касаційного оскарження має відноситися до його дискреційних повноважень, оскільки розгляд скарг касаційним судом покликаний забезпечувати сталість судової практики, а не можливість проведення «розгляду заради розгляду».

Крім того, аналіз судового рішення у справі та наведені заявником доводи не дають підстав для висновку про те, що ця справа має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу.

Розглянувши доводи касаційної скарги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатеса Гаєва Г. С., колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження у справі № 757/35166/20-ц, подана касаційна скарга не містить належних обґрунтувань, які могли б бути визнані такими, що підпадають під дію підпунктів «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Європейський суд з прав людини зазначає, що застосування критерію малозначності справи у цій справі було передбачуваним, справа була розглянута судами двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявник не продемонструвала наявності виключних обставин, які за положеннями кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи (рішення у справі «Азюковська проти України», від 09 жовтня 2018 року, заява № 47921/08).

Суд зазначає, що учасники судового процесу мають розуміти, що визначені підпунктами «а», «б», «в», «г» пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України випадки є виключенням із загального правила і необхідність відкриття касаційного провадження у справі на підставі будь-якого з них потребує належних, фундаментальних обґрунтувань як від заінтересованих осіб,

так і від Суду, оскільки в іншому випадку принцип «правової визначеності» буде порушено.

Передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України виняткові обставини, які виключають відмову у відкритті касаційного оскарження у справі, розглянутій за правилами спрощеного позовного провадження, судом не встановлені. Доводи касаційної скарги фактично зводяться

до переоцінки встановлених судами обставин та досліджених ними доказів, що виходить за межі касаційного перегляду, які визначені

статтею 400 ЦПК України.

Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.

Зазначене відповідає Рекомендаціям № R(95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.

З урахуванням наведеного, оскільки касаційну скаргу подано на судове рішення у малозначній справі, що не підлягає касаційному оскарженню,

у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.

Зазначення у постанові Київського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року про можливість її оскарження в касаційному порядку не є підставою для перегляду справи судом касаційної інстанції, оскільки такий перегляд не відповідатиме положенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у частині права особи на розгляд справи судом, встановленим законом.

У зв`язку з відмовою у відкритті касаційного провадження не підлягає окремому розгляду клопотання заявника про розгляд касаційної скарги

у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.

Керуючись статтею 129 Конституції України, статями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокатеса Гаєва Галина Сергіївна, на постанову Київського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1

до Товариства з обмеженою відповідальністю «CC Лоун», Товариства

з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Лайт Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Воллєт», треті особи: Публічне акціонерне товариство «Київстар», ОСОБА_2 , про захист прав споживачів, визнання недійсними договорів та захист персональних даних, відшкодування моральної шкоди, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.

Судді: І. М. Фаловська

С. Ю. Мартєв

В. В. Сердюк