Справа № 274/3023/21 Провадження № 2/0274/185/23
Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області
09.01.23 р.м. Бердичів
Суддя Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області Корбут В.В. (далі Суд), за участю секретаря судового засідання Жмурко В.І.,
розглянувши у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовомОСОБА_1 , представником якої є ОСОБА_2 ,
до1) Семенівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області, представником якої є Попова Л.І., 2 Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області, представником якої є ОСОБА_3 ,
провизнання права на земельну частку (пай),
ОСОБА_1 звернулась з позовом, у якому просить визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 3,76 умовних кадастрових гектари із земель реформованого Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Постишева с. Семенівка Бердичівського району Житомирської області.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 була членом Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Постишева, а відтак мала право на відповідну земельну частку (пай) цього підприємства, проте її не було включено до списку громадян, що мають таке право, який додається до державного акта на право колективної власності на землю , у зв`язку з чим вона не набула зазначеного права.
Семенівська сільська рада Бердичівського району Житомирської області просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що ОСОБА_1 пропустила строк позовної давності та, крім того, не подала доказів того, що була членом Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Постишева.
Бердичівська районна державна адміністрація Житомирської області просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те що ОСОБА_1 не подала доказів того, що була членом Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Постишева.
Судом з`ясовано, що на ім`я ОСОБА_1 17.04.1996 р. було видано трудову книжку колгоспника, у якій вказано, що, зокрема, рік вступу у члени колгоспу 1993 р., колгосп ім. Постишева (а. с. 6 7).
Це спростовує доводи Семенівської сільської ради Бердичівського району Житомирської області та Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області про те, що ОСОБА_1 не подала доказів того, що була членом колгоспу ім. Постишева.
Зі статуту Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Постишева випливає, що воно є правонаступником колгоспу ім.. Постишева (пункт 1.4) (а. с. 8 16).
З вказаної раніше трудової книжки колгоспника також вбачається, що ОСОБА_1 працювала у колгоспі ім. Постишева, а у подальшому у Колективному сільськогосподарському підприємстві ім. Постишева (яке є його правонаступником), з 20.03.1993 р. на різних роботах та була звільнена з роботи 18.04.1996 р. за власним бажанням (протокол № 6 від 17.04.1996 р.).
У матеріалах справи відсутні будь-яких докази, які б вказували, що ОСОБА_1 було виключено із числа членів Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Постишева, зокрема, рішення (протокол) загальних зборів зазначеного підприємства про виключення ОСОБА_1 із числа членів підприємства.
При цьому відповідно до листа від 07.05.2021 р. Архівного відділу Бердичівської районної державної адміністрації Житомирської області в протоколах загальних зборів та засідань правління Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Постишева за 1993 р. 1996 р. рішень про виведення з числа членів цього підприємства ОСОБА_1 не виявлено (а. с. 17), а у трудовій книжці ОСОБА_1 запис про виключення її із числа членів Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Постишева також відсутній.
ОСОБА_1 не було включено до списку, який є додатком до державного акту серії ЖТ 02-09 № 000021, який було видано 07.02.1996 р., на право колективної власності на землю Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Постишева, сертифікат на право на земельну частку (пай) на її ім`я не видавався, що підтверджується листом від 29.09.2020 р. Відділу у Бердичівському районі Головного управління Держгеокадастру у Житомирській області (а. с. 18).
На підставі викладеного Суд робить висновок, що ОСОБА_1 , будучи членом Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Постишева, не була включена до списку громадян членів цього підприємства, які мають право на земельну частку (пай) додатку до державного акту серії ЖТ 02-09 № 000021, який було видано 07.02.1996 р., на право колективної власності на землю Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Постишева.
Указом Президента України від 08.08.1995 р. № 720/95 "Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям" (далі Указ № 720/95) передбачено, що право на земельний пай мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами цього підприємства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.
За змістом статей 22, 23 Земельного кодексу України, який був чинним на момент спірних відносин, та Указу № 720/95 особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: перебування в членах колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання, включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю, одержання колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.
Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 р. № 7 "Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ" встановлено, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю (пункт 17 розділу X "Перехідні положення" Земельного кодексу України (2768-14). Член колективного сільськогосподарського підприємства (далі КСП), включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК (435-15), у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.
Таким чином невнесення ОСОБА_1 до списку громадян Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Постишева, які мають право на земельну частку (пай), що додавався до виданого 07.02.1996 р. державного акта серії ЖТ 02-09 № 000021 на право колективної власності на землю Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Постишева, не може позбавити її права на земельну частку (пай), тобто позов ОСОБА_1 ґрунтується на вимогах законодавства України та у загальному випадку підлягав би задоволенню.
Разом з тим, частиною третьою статті 5 Цивільного кодексу України визначено, що якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
Відповідно до пункту 6 розділу Прикінцевих і перехідних положень Цивільного кодексу України правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк пред`явлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом.
Цивільний кодекс України набрав чинності 01.01.2004 р., а тому, якщо строк позовної давності закінчився до зазначеної дати, то до відповідних відносин застосовуються правила про позовну давність, передбачені Цивільним кодексом Української РСР.
Згідно зі статтею 71 Цивільного кодексу Української РСР, який діяв на час видачі державного акту, виданого 07.02.1996 р. серії ЖТ 02-09 № 000021 на право колективної власності на землю Колективного сільськогосподарського підприємства ім. Постишева, загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється у три роки.
Статтею 75 Цивільного кодексу Української РСР передбачено, що позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін.
Статтею 76 Цивільного кодексу Української РСР встановлено, що перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права.
Статтею 80 Цивільного кодексу Української РСР визначено, що закінчення строку позовної давності до пред`явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.
Позовна давність забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав інших осіб, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу. Механізм застосування позовної давності повинен корелювати із суб`єктивним фактором, а саме обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права.
Розпаювання земель колишніх колгоспів розпочалось з 1993 р. і ці події є загальновідомими, а тому ОСОБА_1 як член колгоспу повинна була дізнатись про порушення свого права на земельну частку (пай) ще з часу видачі Колективному сільськогосподарському підприємству ім. Постишева зазначеного вище державного акту на землю.
Враховуючи, що право на позов у ОСОБА_1 виникло у 1996 році, оскільки про порушення свого права на земельну частку (пай) вона як член колгоспу могла дізнатися з часу видачі Колективному сільськогосподарського підприємства ім. Постишева державного акта на право колективної власності на землю серії ЖТ 02-09 № 000021 від 07.02.1996 р., строк позовної давності за її вимогами закінчився у лютому 1999 р.
З позовом ОСОБА_1 звернулась лише 07.05.2021 р., тобто з пропуском строку позовної давності, й причин, у тому числі поважних, пропуску цього строку не навела, отже у задоволенні її позову необхідно відмовити з підстав пропуску нею позовної давності.
Керуючись статтями 258, 259, 263 265 Цивільного процесуального кодексу України,
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Житомирського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.В. Корбут