Справа №551/1306/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"02" лютого 2023 р. Шишацький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Вергун Н.В.,

за участю секретаря судових засідань Курінної Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Шишаки Полтавської області у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Служба у справах дітей Шишацької селищної ради про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на їх утримання, -

в с т а н о в и в :

25 липня 2022 року на адресу суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, визначення місця проживання двох дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та стягнення аліментів на їх утримання.

Ухвалою суду від 01 серпня 2022 року подану позовну заяву залишено без руху та надано десятиденний строк на усунення недоліків / а.с.20 /.

12 серпня 2022 року позивач подав до суду заяву про залучення до справи квитанції про сплату судового збору у визначеному законом розмірі / а.с.22-23 /.

Ухвалою суду від 15 серпня 2022 року провадження у справі відкрито, її розгляд ухвалено проводити у порядку загального позовного провадження, у зв`язку з чим розпочато підготовче провадження та призначено підготовче засідання о 11 год. 00 хв. 23 вересня 2022 року / а.с.24 /.

Ухвалою суду від 23 вересня 2022 року проведення підготовчого засідання у справі відкладено до 09 год. 00 хв. 17 листопада 2022 року / а.с.32 /.

Ухвалою суду від 17 листопада 2022 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до розгляду в судовому засіданні о 10 год. 00 хв. 03 січня 2023 року / а.с.39 /.

Ухвалою суду від 03 січня 2023 року проведення судового засідання у справі відкладено до 14 год. 00 хв. 02 лютого 2023 року / а.с.45 /.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися, просили провести розгляд справи за їх відсутності.

02 лютого 2023 року до початку проведення судового засідання від позивача надійшла заява про підтримання заявлених вимог в повному обсязі, а від відповідача до суду надійшла заява про визнання позовних вимог в повному обсязі та залишення їй прізвища « ОСОБА_5 ».

Разом з тим, 17 січня 2023 року на адресу суду від представника третьої особи надійшов висновок про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком.

За правилами ч.3 ст.211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Зважаючи на викладені обставини, суд приходить до висновку про розгляд справи без участі сторін на підставі наявних у ній доказів.

Перевіривши фактичні обставини справи, наявними в ній доказами, у їх сукупності та взаємозв`язку, суд, з урахуванням того, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, керуючись принципом верховенства права, приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Так, сторони 05 лютого 2010 року у відділі РАЦС Щорського РУЮ Чернігівської області зареєстрували шлюб, про що цього ж дня складено відповідний актовий запис за №07 та видано свідоцтво серії НОМЕР_1 / а.с.6 /.

Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 / а.с.11-12 /.

За правилами вимог ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Згідно з ст. 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження їх шлюбу суперечило б інтересам одного з них.

Враховуючи, що сторони шлюбних стосунків не підтримують через виниклі між ними непорозуміння та втрату почуття поваги й любові один до одного, у зв`язку з чим їх подальше життя в складі однієї сім`ї є неможливим, так як це суперечило б інтересам кожного із них, суд вважає за необхідне розірвати шлюб між сторонами.

Положеннями статті 141 СК України передбачена рівність прав і обов`язків матері та батька щодо дитини.

Поряд із цим, права малолітніх та неповнолітніх дітей щодо місця їх проживання, закріплені в Конституції України, Конвенції ООН «Про права дитини», Законах України «Про охорону дитинства», «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання», а також у Сімейному кодексі України.

Зокрема, за правилами ч.2 ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини, що свідчить про те, що дитина у віці від десяти до чотирнадцяти років має право висловлювати свою думку щодо визначення місця її проживання.

Місце проживання фізичної особи у такому віці є місцем проживання її батьків або одного з них, що регламентовано положеннями ч.3 ст.29 ЦК України.

Згідно зі ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

При цьому, поняття "розлучення дитини та матері" не є тотожним поняттю «визначення різних місць проживання матері та дитини», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу та порядку спілкування з дитиною або за рішенням органу опіки та піклування чи за судовим рішенням з цього питання.

Тому, положення статті 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини.

Таким чином, суд, враховуючи висновок Служби у справах дітей Шишацької селищної ради від 10 січня 2023 року про доцільність визначення місця проживання малолітніх дітей сторін разом з батьком, а також визнання позову відповідачем ОСОБА_2 , приходить до висновку про визначення місця проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно зі статтею 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Статтею 180 СК України встановлено принцип рівності обов`язку батьків щодо утримання дитини.

Згідно з ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання.

Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Положенням п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку ( доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Згідно норм статті 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Зважаючи на вимоги законодавства та визнання відповідачем ОСОБА_2 позову в повному обсязі, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги ОСОБА_1 й у частині сплати аліментів та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох дітей у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку / доходу /, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 липня 2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст.ст.141,142 ЦПК України.

Крім цього, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 992 грн. 40 коп., оскільки при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач від таких витрат звільняється.

На підставі п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

На підставі викладеного, керуючись статтями 105, 110, 112, 180, 182, 191 СК України, статтями 4, 5, 141, 142, 200, 206, 255, 257, 265, 268, 273 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , - задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 05 лютого 2010 року у відділі РАЦС Щорського РУЮ Чернігівської області за актовим записом №07 між ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , - розірвати.

Після розірвання шлюбу залишити за відповідачем прізвище « ОСОБА_5 ».

Визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , аліменти на утримання двох малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/3 частини усіх видів її заробітку / доходу /, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 липня 2022 року і до досягнення старшою дитиною повноліття.

Рішення про стягнення аліментів в межах сум платежу за один місяць підлягає негайному виконанню.

Повернути ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , з державного бюджету п`ятдесят відсотків судового збору, сплаченого при подані позову, що складає 992 грн. 40 коп. відповідно до квитанції АТ «Полтава-банк» від 12 серпня 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_2 , в дохід держави судові витрати, які складають із сплати судового збору за вимогою про стягнення аліментів, в загальному розмірі 992 грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий суддя: