1Справа № 335/5699/21 2/335/72/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 січня 2023 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Стеценка А.В., за участю секретаря судового засідання Резніченко Ю.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Петрушенко Тетяна Іванівна, про визнання договорів недійсними,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2021 року Акціонерне товариство «Альфа-Банк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Петрушенко Тетяна Іванівна, в якій просить визнати недійсним договір купівлі продажу квартири, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 21.09.2012, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петрушенко Тетяною Іванівною. В обґрунтування позову позивачем зазначено наступне.

23.02.2006 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» «Укрсоцбанк» (правонаступник АТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 07П032-К, згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_3 кредитні кошти у розмірі 118800 доларів США з кінцевим терміном до 22.02.2022.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаними кредитним договором ОСОБА_2 за договором іпотеки № 07П032-І від 23.02.2007 передав у іпотеку банку належну йому на праві власності квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Внаслідок реорганізації АТ «Укрсоцбанк» шляхом приєднання до АТ «Альфа-Банк», останнє є правонаступником кредитора за кредитним договором та іпотекодержателя за договором іпотеки.

03.03.2021 позивач дізнався, що 01.10.2012 право власності на предмет іпотеки перейшло до ОСОБА_1 на підставі договору-купівлі продажу квартири від 21.09.2012, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . При цьому, відчуження предмету іпотеки відбулося без згоди іпотекодержателя.

Боржник за кредитним договором ОСОБА_3 , незважаючи на відчуження ОСОБА_2 предмету іпотеки, до теперішнього часу зареєстрована разом з власною донькою у зазначеній квартирі, що свідчить про те, що правочин по відчуженню предмета іпотеки є фраудаторним, тобто таким, що вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним.

Позивач вважає, що відповідач ОСОБА_2 уклав оспорюваний правочин з метою приховати предмет іпотеки для неможливості виконання виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилаючись на приписи ст.ст. 203, 215-216 ЦК України, позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 21.09.2012, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Петрушенко Т.І., стягнути з відповідачів на користь позивача понесені останнім судові витрати зі сплати судового збору.

Ухвалою судді від 02.06.2021 позовну заяву залишено без руху, встановлено позивачеві строк для усунення недоліків позовної заяви, які були усунені позивачем 14.06.2021.

Ухвалою судді від 23.06.2021 прийнято до розгляду позовну заяву АТ «Альфа-Банк» та відкрито провадження в справі. Розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження, розпочато в справі підготовче провадження та призначено підготовче засідання, встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті справи, за клопотанням позивача витребувано у приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Петрушенко Т.І. завірену належними чином копію оспорюваного договору купівлі-продажу квартири.

06.08.2021 представником відповідача ОСОБА_4 адвокатом Працевитим Г.О. подано до суду відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача заперечував проти задоволення позову у повному обсязі. В обґрунтування заперечень представником зазначено, що оспорюваний договір укладено відповідачами без порушення вимог законодавства з метою настання реальних правових наслідків щодо переходу права власності на нерухоме майно від ОСОБА_2 до ОСОБА_1 . Будь-які обмеження або обтяження щодо відчуження квартири АДРЕСА_2 на моменту укладення відповідачами оспорюваного позивачем договору були відсутні. У відповідності до умов укладеного між відповідачами договору ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_1 оплатив та прийняв у власність вищезазначену квартиру. Отже, зазначений правочин не можу бути кваліфікований як фіктивний. ОСОБА_1 користується придбаною ним квартирою. Реєстрація третьої особи ОСОБА_3 та її доньки у квартирі ОСОБА_1 не свідчить про фіктивність оспорюваного договору, оскільки вони втратили право користування житлом після відчуження квартири ОСОБА_2 . Будь-яких доказів того, що в момент укладення оспорюваного договору відповідачі діяли з метою уникнення відповідальності перед кредитором позивачем суду не надано.

Інші заяви по суті справи на адресу суду не надходили.

Ухвалою від 27.10.2021 за клопотанням представника позивача судом витребувано від Запорізького обласного державного нотаріального архіву завірену належним чином копію оспорюваного договору купівлі-продажу квартири від 21.09.2012.

05.10.2022 судом закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду, витребувано від Запорізького обласного державного нотаріального архіву завірену належним чином копію оспорюбваного договору купівлі-продажу квартири від 21.09.2012 з копіями усіх копій і заяв, поданих сторонами при укладені спірного договору.

25.01.2022 на адресу суду від Запорізького обласного державного нотаріального архіву надійшли витребувані судом копії договору-купівлі продажу квартири від 21.09.2012 та документів, на підставі яких посвідчений зазначений договір.

В судове засідання учасники справи та їх представники не з`явилися. Представник позивача 04.01.2023 звернулася до із заявою, в якій просила суд розглянути справу за відсутності представника позивача, в якій повідомила, що підтримує позов у повному обсязі та просить його задовольнити. Інші учасники справи, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, причин неявки суду не повідомили, із заявами про відкладення судового розгляду до суду не зверталися.

З огляду на вищевикладене, суд вирішив справу розглядати за відсутності учасників справи та їх представників.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши надані сторонами та витребувані судом докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 23.02.2006 між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та третьою особою ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 07П032-К (а.с. 44-49), згідно з умовами якого банк надав ОСОБА_3 у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 118800,00 доларів США, зі сплатою 13 процентів річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту до 22.02.2022. Кредит надано на споживчі цілі.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань за вказаними кредитним договором відповідачем ОСОБА_2 на підставі іпотечного договору № 07П032-І від 23.02.2007 передано в іпотеку Акціонерно-комерційному баку соціального розвитку «Укрсоцбанк» нерухоме майно квартиру, загальною площею 108,0 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , яка належала ОСОБА_2 на праві приватної власності (а.с. 36-41).

23.02.2007 приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запоріжжя Туріченко О.М. накладено заборону відчуження вищезазначеної квартири у зв`язку з посвідченням договору іпотеки (а.с. 42).

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26.06.2012 в справі № 403/8536/19 визнано договір іпотеки № 07П032-1 від 23.02.2007, укладений між ОСОБА_2 та Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» таким, що припинив свою дію. Зобов`язано Запорізьку філію ДП «Інформаційний центр Міністерства юстиції України» зняти арешт з нерухомого майна квартири АДРЕСА_2 , реєстраційний номер обтяження: № 7626315, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 032268 від 23 липня 2008 року № 9465782, 9465922, накладені постановою про відкриття виконавчого провадження №565/3 від 29 січня 2010 року; №10386937, 10386971, накладені постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № 1038/3 від 20 жовтня 2010 року та зобов`язати приватних нотаріусів, державних нотаріусів та ВДВС у Дніпропетровській області зняти заборону відчуження нерухомого майна в Єдиному державному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та в реєстрі заборон іпотек реєстраційний номер обтяження № 4571614, 4543947, а саме квартири АДРЕСА_2 , накладені 23 лютого 2007 року ПН Запорізького МНО Туріченко О.М.

21.09.2012 між відповідачами ОСОБА_2 (продавець) та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири, згідно умов якого ОСОБА_2 продав та передав у власність, а ОСОБА_1 купив та прийняв у власність належну продавцю на праві власності квартиру АДРЕСА_2 , загальною площею 108,0 кв.м., житловою площею 77,3 кв.м., яка розташована на земельній ділянці, кадастровий номер якої :05:001:0478, площею 0,0500 кв.м. Продаж квартири здійснено продавцем за 190400,00 грн., які згідно п. 2 договору продавець отримав від покупця до підписання договору. Відсутність заборони та інших обтяжень на відчужувану квартиру на момент вчинення правочину підтверджувалося витягом з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 37924803, витягом з Державного реєстру іпотек № 37924854, копії яких надано суду Запорізьким обласним державним нотаріальним архівом. Згідно довідки голови квартального комітету № 62 від 20.09.2012 відповідач ОСОБА_2 , треття особа ОСОБА_3 та ОСОБА_5 21.07.2012 зняті з реєстрації за адресою: АДРЕСА_3 .

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 23.04.2019 в справі № 403/8536/12 рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 26 червня 2012 року скасовано. В задоволенні позову ОСОБА_2 до Акціонерно-комерційного банку соціального розвитку «Укрсоцбанк», ОСОБА_6 про визнання договору іпотеки припиненим та зобов`язання вчинити певні дії відмовлено. Рішення в касаційному порядку не оскаржувалося.

Згідно інформації, що міститься на офіційному сайті Національного банку України в мережі Інтернет (https://bank.gov.ua/ua/news/all/natsionalniy-bank-vidklikav-bankivsku-litsenziyu-u-at-ukrsotsbank-u-rezultati-priyednannya-do-at-alfa-bank) правонаступником активів та зобов`язань АТ «Укрсоцбанк» з 15 жовтня 2019 року стало АТ «Альфа-Банк».

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 01.12.2022 та витягу з Державного реєстру банків Акціонерне товариство «Альфа-Банк» 01.12.2022 змінило найменування на Акціонерне товариство «Сенс Банк».

Доказів порушення боржником (третьою особою ОСОБА_3 ) зобов`язання, забезпеченого іпотекою, сторонами суду не надано.

Пред`являючи позовні вимоги про визнання договору купівлі-продажу недійсними, позивач посилається на те, що за оскаржуваним договором купівлі-продажу предмет іпотеки в порушення приписів законодавства та умов іпотечного договору перейшов у власність ОСОБА_1 .

Згідно з абзацом третім статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки (ч. 6 ст. 3 Закону України «Про іпотеку).

Відповідно до абз. 4 ч. 3 ст. 9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право виключно на підставі згоди іпотекодержателя відчужувати предмет іпотеки.

Правочин щодо відчуження іпотекодавцем переданого в іпотеку майна або його передачі в наступну іпотеку, спільну діяльність, лізинг, оренду чи користування без згоди іпотекодержателя є недійсним, крім договору купівлі-продажу, укладеного у процесі приватизації єдиного майнового комплексу державного або комунального підприємства, до складу якого входить таке майно (ч. 3 ст. 12 Закону України «Про іпотеку»).

У разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна навіть у випадку, якщо до відома набувача не доведена інформація про обтяження майна іпотекою (ч. 1 ст. 23 Закону України «Про іпотеку»).

Відповідно до ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України). Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається з двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним як на практиці, так і за законом. У рішенні від 31 липня 2003 року у справі «Дорани проти Ірландії» ЄСПЛ зазначив, що поняття «ефективний засіб» передбачає не лише запобігання порушенню або припиненню порушення, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту. Протилежний підхід суперечитиме принципу верховенства права.

При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.

Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду від 16 лютого 2022 року у справі № 299/857/19.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 лютого 2021 року в справі № 754/5841/17 (провадження № 61-17966св19) зазначено, що «цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року в справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) суд зазначив, що виключення відомостей про право іпотеки з відповідного Державного реєстру, зокрема, на підставі судового рішення не впливає на чинність іпотеки. Скасування того судового рішення, що мало наслідком внесення до Державного реєстру іпотек запису про припинення іпотеки, не відновлює дію останньої, оскільки іпотека зберігає чинність незалежно від відсутності певний час відомостей про неї у відповідному державному реєстрі. Запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису, а вчиняється державним реєстратором повторно за наявності для цього підстав, передбачених законом, зокрема договору іпотеки, а також судового рішення про визнання права іпотекодержателя. За відсутності в реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від незареєстрованих прав інших осіб та обтяжень. За таких умов право іпотеки припиняється, відомості про іпотеку поновленню не підлягають, а позов про звернення стягнення на предмет іпотеки не підлягає задоволенню.

У випадку якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.

У справі за належною вимогою (зокрема, про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

Виходячи з обставин справи, якщо позивач вважає себе іпотекодержателем та вважає, що його право іпотекодержателя порушене, належним способом захисту є звернення до суду з вимогою про визнання права іпотекодержателя, а не оспорення підстав набуття іншими особами прав на предмет іпотеки.

За виниклих між сторонами справи правовідносин застосування наслідків недійсності правочину (договору купівлі-продажу нерухомого майна), з урахуванням реєстрації припинення іпотеки та обтяження, не можуть відновити право чи інтерес позивача як кредитора. Позовні вимоги АТ «Сенс Банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна є неефективним способом захисту порушених прав позивача як іпотекодержателя, що є підставою для відмови в задоволенні позову.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.

Відповідно до приписів ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.

У зв`язку з відмовою в позові судовий збір покладається на позивача. Доказів понесення іншими учасниками судових витрат, пов`язаних з розглядом справи, матеріали справи не містять. Із заявами про намір подати такі докази протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду учасники справи до суду не зверталися.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 263-265, 272 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову Акціонерного товариства «Сенс Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3 , приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Петрушенко Тетяна Іванівна, про визнання договорів недійсними - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення складено 19.01.2023.

Суддя А.В. Стеценко