Постанова

Іменем України

08 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 595/646/20

провадження № 61-9769св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Бучацька районна державна адміністрація Тернопільської області,

третя особа - Бариська сільська рада Бучацького району Тернопільської області,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Тернопільського апеляційного суду від 13 травня 2021 року у складі колегії суддів: Бершадської Г. В.,

Гірського Б. О., Костіва О. З.,

ВСТАНОВИВ:

1. Описова частина

Короткий зміст позовної заяви

У травні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Бучацької районної державної адміністрації Тернопільської області (далі - Бучацька РДА) про визнання протиправним та скасування окремих положень розпорядження голови Бучацької РДА.

Позовну заяву мотивовано тим, що селянській спілці «Промінь» (далі -

СС «Промінь») на підставі Указу Президента України від 10 листопада

1994 року № 666/94 «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» і Указу Президента України від 08 серпня 1995 року № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам та організаціям» рішенням Бариської сільської ради від 14 квітня 1997 року передано у колективну власність 2013,8 га земель сільськогосподарського використання.

СС «Промінь» отримала належним чином оформлений державний акт на право колективної власності на землю і він є чинним.

Частина вказаних земель була розпайована між членами господарства,

а частина залишилась у колективній власності СС «Промінь».

Відповідно до статті 1 Указу Президента України від 03 лютого 1999 року

№ 1539/99 «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» СС «Промінь» було реформовано у Приватне агропромислове підприємство «Промінь» (далі - ПАП «Промінь»), у зв`язку

з чим 19 березня 2001 року до статуту ПАП «Промінь» були внесені відповідні доповнення про те, що ПАП «Промінь» є правонаступником

СС «Промінь».

Вказував, що розпорядженням голови Бучацької РДА від 19 листопада

2004 року № 480 «Про переведення земель колективних сільськогосподарських підприємств та невитребуваних земельних часток (паїв) до земель запасу» 458,0 га земель, які перебували у власності та користуванні СС «Промінь», переведено до земель запасу Бариської сільської ради (згідно з додатком № 1).

Позивач зазначав, що вказане розпорядження в частині переведення земель, загальною площею 458,0 га, які перебували у власності та користуванні СС «Промінь», до земель запасу Бариської сільської ради є протиправним.

Вважав, що строк звернення до суду не пропущений, оскільки він дізнався про оскаржуване розпорядження тільки у березні 2020 року, з моменту придбання корпоративних прав ПАП «Промінь».

Ураховуючи зазначене, ОСОБА_1 просив суд визнати протиправним та скасувати розпорядження голови Бучацької РДА від 19 листопада 2004 року № 480 «Про переведення земель, колективних сільськогосподарських підприємств та не витребуваних земельних часток (паїв) до земель запасу», в частині переведення земель загальною площею 458,0 га, які перебували

у власності та користуванні СС «Промінь», до земель запасу Бариської сільської ради.

УхвалоюБучацького районного суду Тернопільської області від 16 липня 2020 року Бариську сільську раду залучено до участі у справі як третю особу без самостійних вимог щодо предмета спору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2020 року у складі судді Содомори Р.О. позов ОСОБА_1 задоволено.

Визнано протиправним та скасовано розпорядження голови Бучацької РДА від 19 листопада 2004 року № 480 «Про переведення земель колективних сільськогосподарських підприємств та не витребуваних земельних часток (паїв) до земель запасу», в частині переведення земель, загальною площею 458,0 га, які перебували у власності та користуванні СС «Промінь», до земель запасу Бариської сільської ради (згідно з додатком № 1).

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскаржуване розпорядження Бучацької РДА порушує права позивача, оскільки він придбав корпоративні права ПАП «Промінь» і став його засновником, тому відповідачем було порушене право позивача як засновника ПАП «Промінь».

Короткий зміст судових рішень суду апеляційної інстанції

У лютому 2021 року Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області подало апеляційну скаргу на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2020 року.

Також у лютому 2021 року Бучацька міська рада подала апеляційну скаргу на рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2020 року.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 19 лютого 2021 року поновлено Головному управлінню Держгеокадастру у Тернопільській області строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Головного управління Держгеокадастру

у Тернопільській області.

Ухвалою Тернопільського апеляційного суду від 15 березня 2021 року поновлено Бучацькій міській раді строк на апеляційне оскарження. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Бучацької міської ради.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 13 травня 2021 року апеляційні скарги осіб, які не брали участі у справі, - Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області та Бучацької міської ради, задоволено.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 жовтня

2020 року скасовано і ухвалено нове судове рішення про відмову

у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що ОСОБА_1 є засновником ПАП «Промінь» і порушення своїх прав обґрунтовує тим, що він викупив корпоративні права ПАП «Промінь» якому, як правонаступнику

СС «Промінь», належали, у тому числі і нерозпайовані землі колективної власності селянської спілки, які оскаржуваним розпорядженням Бучацької РДА передані до земель запасу Бариської сільської ради. Отже, спірні правовідносини виникли між ПАП «Промінь» та органом державної влади Бучацькою РДА. При цьому позивач ОСОБА_1 не є самостійним учасником вказаних правовідносин.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Тернопільського апеляційного суду від 13 травня 2021 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржуване судове рішення, справу передати до суду апеляційної інстанції зі стадії відкриття апеляційного провадження.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 29 липня 2021 року відкрито касаційне провадження у вказаній справі та витребувано справу.

У серпні 2021 року справа надійшла до Верховного Суду.

Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 січня 2023 року справу передано судді-доповідачу.

Ухвалою Верховного Суду від 25 січня 2023 року справу призначено до судового розгляду.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційну скаргу мотивовано тим, що апеляційний суд не надав належної оцінки доказам, безпідставно поновив строк на апеляційне оскарження особам, які не брали участі у справі, не посилаючись при цьому на конкретні обставини справи, а обмежився вказівкою на наявність «поважних причин» для поновлення пропущеного строку оскарження особам, які належним чином не довели, що оскаржуване судове рішення стосується їхніх прав та інтересів (або) обов`язків.

Вважає, що Бучацька міська рада не була і не могла бути учасником справи, оскільки ні на момент прийняття оскаржуваного розпорядження, ні на момент ухвалення оскаржуваного рішення у справі Бучацька міська рада не мала відношення ні до земель на території Бариської сільської ради, ні Бариської сільської ради як юридичної особи (органу місцевого самоврядування).

Вказував, що згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом на

23 лютого 2021 року (на момент подання апеляційної скарги) Бариська сільська рада як юридична особа не припинена та на теперішній час не перебуває в стані припинення. Відомості про юридичних осіб-правонаступників відсутні.

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань станом

на 23 лютого 2021 року Бучацька міська рада не є правонаступником Бариської сільської ради, відомості про юридичних осіб, правонаступником яких є зареєстрована юридична особа, відсутні.

Оскільки Бариська сільська рада як юридична особа на момент подання апеляційної скарги не припинена, вважає, що в Бучацької міської ради були відсутні правові підстави для звернення з апеляційною скаргою від її (Бариської сільської ради) імені.

Враховуючи наведене, Бучацькій міській раді повинно було бути відомо про існування рішення суду першої інстанції в цій справі, оскільки Бучацька міська рада вважає себе правонаступником Бариської сільської ради саме із 30 листопада 2020 року. Однак із апеляційною скаргою звернулася тільки 23 лютого 2021 року.

Від імені Бучацької міської ради апеляційна скарга підписана представником - адвокатом Муж В. А., на підтвердження своїх повноважень адвокат подав ордер про надання правової допомоги без надання договору про надання правової допомоги чи доручення.

Також вважає, що Головне управління Держгеокадастру в Тернопільській області пропустило строк на апеляційне оскарження рішення суду, оскільки йому було відомо про існування оскаржуваного рішення вже 02 грудня

2020 року, а заяву про видачу копії судового рішення подано до суду першої інстанції лише 29 грудня 2020 року, і без обґрунтування про причини неможливості ознайомлення із судовим рішенням у ЄДРСР, а також не наведено мотивів, що судове рішення безпосередньо стосується його прав, свобод, інтересів, не сплачено судовий збір за виготовлення копії судового рішення, а апеляційну скаргу подано 12 лютого 2021 року.

Зазначає, що оскаржуваним розпорядженням порушено його права та законні інтереси як власника корпоративних прав ПАП «Промінь». Оскільки, згідно з договором купівлі-продажу корпоративних прав ПАП «Промінь»

від 10 березня 2020 року та акта приймання-передачі корпоративних прав ПАП «Промінь» від 10 березня 2020 року, він прийняв у власність корпоративні права ПАП «Промінь», які відповідають 100 % статутного капіталу підприємства.

Також порушено його права та законні інтереси як члена СС «Промінь». Оскільки, відповідно до додатка до державного акта на право колективної власності на землю серії ТР № 28, виданого Бариською сільською радою народних депутатів, та розпорядження голови Бучацької районної державної адміністрації від 18 квітня 2005 року № 200 «Про передачу

у власність земельних ділянок та дозвіл на виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки на території Бариської сільської ради», його включено у списки громадян, яким передаються земельні частки (паї), за рахунок земель колективної власності колишньої

СС «Промінь», на території Бариської сільської ради та на його ім`я видано державний акт на право власності на земельну ділянку (серія ЯА № 775804 від 31 серпня 2005 року).

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 921/730/13-г/3 (провадження № 12-6гс20), від 13 березня 2018 року у справі № 914/2772/16 (провадження № 12-1гс18), постановах Верховного Суду від 14 грудня 2020 року у справі № 522/2816/15 (провадження № 61-14230сво18),

від 24 квітня 2019 року у справі № 0940/2231/18 (провадження № К/9901/4689/19), від 18 жовтня 2018 року у справі № 811/1507/18 (провадження № К/9901/61152/18)(пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Доводи осіб, які подали відзив на касаційну скаргу

У серпні 2021 року Бучацька міська рада Тернопільської області подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове

рішення -без змін.

У вересні 2021 року Головне управління Держгеокадастру в Тернопільській області подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу ОСОБА_1 , в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.

Зазначає, що оскільки передані згідно з оскаржуваним розпорядженням голови Бучацької РДА земельні ділянки знаходяться за межами населеного пункту на території Бариської сільської ради Бучацького району, належать до земель сільськогосподарського призначення, відповідно, перебувають

у державній власності, тому розпорядником таких земель є Головне управління Держгеокадастру у Тернопільській області.Таким чином, вважає, що рішення Бучацького районного суду Тернопільській області безпосередньо стосується прав, інтересів га обов`язків головного управління як розпорядника земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Тернопільської області.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Згідно з державним актом на право колективної власності на землю серії ТР № 28, виданим Бариською сільською радою народних депутатів та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1, СС «Промінь» передано у колективну власність 2013,8 га землі.

Розпорядженням голови Бучацької районної державної адміністрації

від 19 листопада 2004 року № 480 «Про переведення земель колективних сільськогосподарських підприємств та не витребуваних земельних часток (паїв) до земель запасу», переведено до земель запасу Бариської сільської ради земельну ділянку розміром 458,0 га, яка належала СС «Промінь».

На підставі доповнення до статуту ПАП «Промінь» від 12 березня 2000 року ПАП «Промінь» є правонаступником СС «Промінь».

Відповідно до договору купівлі-продажу корпоративних прав ПАП «Промінь» від 10 березня 2020 року та акта приймання-передачі корпоративних прав ПАП «Промінь» від 10 березня 2020 року ОСОБА_1 прийняв у власність корпоративні права ПАП «Промінь», які відповідають 100 % статутного капіталу підприємства, та сплатив за них 2 000,00 грн.

Згідно з витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних

осіб - підприємців та громадських формувань від 17 березня 2020 року засновником ПАП «Промінь», яке розташоване за адресою: вул. Зелена,

с. Бариш, Бучацький район, Тернопільська область, є ОСОБА_1 .

Підприємство діє на підставі статуту ПАП «Промінь» (нова редакція)

від 10 березня 2020 року № 03/03/20/1, який затверджено рішенням засновника ОСОБА_1 .

2. Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження

в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних і юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати між собою компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип доступу до правосуддя.

Доступом до правосуддя згідно зі стандартами Європейського суду з прав людини є здатність особи безперешкодно отримати судовий захист до незалежного і безстороннього вирішення спорів за встановленою процедурою на засадах верховенства права.

Стаття 124 Конституції України визначає, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Відповідно до частини першої статті 125 Конституції України судоустрій

в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації

і визначається законом.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів та свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів.

Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право

в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

У частині першій статті 19 ЦПК України визначено, що суди розглядають

у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити із того, що у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України або ГПК України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне, а по-друге, суб`єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа), по-третє, пряма вказівка закону про вирішення спору в порядку певного судочинства.

Відповідно до частин першої, другої статті 4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.

Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

Справи, що відносяться до юрисдикції господарських судів, визначено статтею 20 ГПК України.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема, справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

При визначенні предметної юрисдикції справ суди повинні враховувати суб`єктний склад такого спору, суть права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлені вимоги, характер спірних правовідносин, зміст та юридичну природу обставин у справі.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 55 ГК України господарські організації - юридичні особи, створені відповідно до ЦК України, державні, комунальні та інші підприємства, створені відповідно до цього Кодексу,

а також інші юридичні особи, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані в установленому законом порядку.

Згідно з частиною першою статті 62 ГК України підприємством є самостійний суб`єкт господарювання, створений компетентним органом державної влади або органом місцевого самоврядування, або іншими суб`єктами для задоволення суспільних та особистих потреб шляхом систематичного здійснення виробничої, науково-дослідної, торговельної, іншої господарської діяльності в порядку, передбаченому цим Кодексом та іншими законами.

Приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці, а також підприємство, що діє на основі приватної власності суб`єкта господарювання - юридичної особи (частина перша статті 113 цього ж Кодексу).

Статтею 167 ГК України визначено, що корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управлінні господарською організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Звертаючись до суду із цим позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що він відповідно до договору купівлі-продажу корпоративних прав ПАП «Промінь» від 10 березня 2020 року є власником корпоративних прав ПАП «Промінь», якому належали спірні землі внаслідок внесених змін до статуту підприємства про правонаступництво СС «Промінь», тому оскаржуване рішення порушує його права як засновника ПАП «Промінь».

На підтвердження позовних вимог ОСОБА_1 надав такі докази:

- договір купівлі-продажу корпоративних прав ПАП «Промінь», укладений між засновником ПАП «Промінь» ОСОБА_2 та ОСОБА_1

(а.с. 20, т. 1);

- акт приймання-передачі корпоративних прав (а.с. 21, т. 1);

- витяг з ЄДРПУО про те, що позивач ОСОБА_1 є засновником ПАП «Промінь» (17-18, т. 1);

- статут ПАП «Промінь» та доповнення до статуту про правонаступництво підприємством СС «Промінь» (а.с. 13-16, т. 1).

Отже, ОСОБА_1 , як засновник приватного підприємства, яке є не окремою організаційно-правовою формою юридичної особи, а класифікуючою ознакою юридичних осіб залежно від форми власності, пред`явив позов

по суті від імені і в інтересах приватного підприємства, не маючи процесуального повноваження.

Подібні висновки містяться у постановах Великої Палата Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 308/11659/16-ц (провадження

№ 14-391цс18) та від 29 червня 2021 року у справі № 916/2813/18 (провадження № 12-71гс20).

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій вищезазначеного не врахували та дійшли помилкового висновку про можливість його розгляду у порядку цивільного судочинства.

Отже, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню із закриттям провадження у справі, оскільки цей спір не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства, а належить до компетенції господарських судів.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 про те, що оскаржуваним розпорядженням Бучацької РДА порушено його права та законні інтереси як члена СС «Промінь», так як його включено до списку громадян, яким передавалися земельні частки (паї) за рахунок земель колективної власності колишнього СС «Промінь» та на його ім`я видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯА № 775804 від 31 серпня 2005 року, суд не бере до уваги, оскільки ОСОБА_1 , звертаючись до суду

з цим позовом, такими аргументами позовну заяву не мотивував, а згідно

з частиною другою статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених

статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. При цьому суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ (частина перша

статті 256 ЦПК України).

У цьому випадку зазначений пункт ЦПК України діє у розширеному значенні, так як ОСОБА_1 , як засновник ПАП «Промінь», від свого імені, діючи по суті як представник юридичної особи, не має права на пред`явлення позову до жодної із юрисдикцій. Таким правом володіє лише юридична особа, а саме ПАП «Промінь».

Відповідно до частини другої статті 414 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.

Щодо судових витрат

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З огляду на те що суд касаційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нове, підстав для перерозподілу судових витрат, понесених у зв`язку

з розглядом справи в судах першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, немає.

Керуючись статтями 141, 255, 400, 409, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Бучацького районного суду Тернопільської області від 16 жовтня 2020 року та постанову Тернопільського апеляційного суду від 13 травня 2021 року скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Бучацької районної державної адміністрації, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, - Бариська сільська рада Бучацького району Тернопільської області, про визнання протиправним та скасування окремих положень розпорядження закрити.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець