Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2023 року Солом`янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Шереметьєвої Л.А.

за участю секретаря- Фареник А.О.

представника позивача- ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа: Одинадцята Київська державна нотаріальна контора про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права на спадкування, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулася до суду з позовом і просить:

-встановити факт її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 з 01 січня 2004 року і до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

-визнати за нею право на спадкування спадщини після смерті ОСОБА_4 .

Посилається в позові на те, що з 2000 року проживала з померлим чоловіком ОСОБА_5 у цивільному шлюбі до його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

За цей час вони проживали в різних квартирах: у її квартирі АДРЕСА_1 , а в подальшому в квартирі чоловіка АДРЕСА_2 у цьому ж будинку.

Дана квартира була придбана чоловіком у 1999 році, оскільки це було зручно для них, а також можливості допомагати, а в подальшому доглядати за їх батьками.

Вони проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, всі фінансові витрати в сім`ї були спільними, оскільки вони обоє працювали. Вони спільно відвідували друзів, відмічали св`ята, опікувалися одне одним та їх мамами.

У 2016 році вони разом доглядали за матір`ю чоловіка ОСОБА_6 , яка важко захворіла і померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Останні 7 років чоловік не міг працювати через хворобу, а тому вона практично утримувала їх сім`ю не тільки як дружина, а й як єдиний годувальник, повністю забезпечуючи їх сім`ю.

Її чоловік захворів на цукровий діабет, мав проблеми з серцем та судинами, гіпертонію 2 ступеня, а тому на його лікування потребувалися значні кошти.

Вона забезпечувала його лікуванням та придбанням медикаментів, так як у нього була невелика зарплатня.

Протягом останніх десяти років вона купувала чоловікові медичне страхування для належного медичного обслуговування та госпіталізації в приватні медичні заклади.

Вони постійно їздили відпочивати разом, ці послуги оплачувала вона, оскільки в нього була невелика зарплата.

Крім того, вона оплачувала утримання належних їм квартир, а також квартиру його матері, яка була успадкована чоловіком після її смерті.

В січні 2022 року її чоловік захворів на COVID-19, від якого він швидко помер.

Вона при його перебуванні в лікарні опікувалася ним, його потребами, спілкувалася з лікарями та вирішувала всі необхідні для його одужання питання.

Оскільки рідних у її чоловіка не було, всі питання вирішувала вона та їх друзі, витрати на його поховання також несла вона.

Після смерті чоловіка у встановлений законом строк вона звернулася до Одинадцятої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

За її заявою 27 квітня 2022 року була відкрита спадкова справа, проте листом її було повідомлено про необхідність підтвердження її проживання з чоловіком більше п`яти років до його смерті, а також змінити черговість спадкування після його смерті.

Пізніше вона довідалася, що заяву про прийняття спадщини також подала відповідачка - двоюрідна тітка її чоловіка.

Виходячи з цього, просить задовольнити позов.

Ухвалою суду від 27 грудня 2022 року в справі відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачці копію позовної заяви з додатками.

Відповідно до зворотнього поштового повідомлення копію позову з додатками відповідачка отримала 10 січня 2023 року.

/ т.2, а.с. 16 /

Відповідачці був наданий строк для надання відзиву.

На день ухвалення рішення відповідачка своїм правом не скористалася, відзив на позов не подала.

Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За таких обставин, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримала.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, про час розгляду справи повідомлена.

Про причину неявки суд до відома не поставила.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої у постанові в справі № 918/539/16 від 07 липня 2022 року, відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Виходячи з цього, на підставі ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в відсутності відповідачки.

Заслухавши пояснення представника позивачки, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивачки, виходячи з наступного.

Частиною 2 ст.3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до ч.ч.1.2 ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно з ч.1 ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.

В пункті 6 рішення Конституційного Суду від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 зазначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство.

Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Судом встановлено, що позивачка з 2000 року проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим 23 лютого 2022 року Київським відділом державної реєстрації смерті Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції / м. Київ /.

Відповідно до договору від 24 лютого 2022 року ритуальні послуги, пов`язані з організацією та проведенням поховання ОСОБА_4 , були замовлені та оплачені позивачкою.

З наданої позивачкою довідки про отримання праху № 8.175217К вбачається, що урна в спеціалізованому ритуальному закладі могла бути отримана оформлювачем кремації персонально.

Тобто, наявність вказаної довідки в розпорядженні позивачки підтверджує організацію нею міроприємств з поховання ОСОБА_4

/ т.1, а.с. 25 - 33 /

З Договору купівлі-продажу квартири 09 грудня 1999 року вбачається, що померлим ОСОБА_4 була придбана квартира АДРЕСА_3 .

Актами про встановлення фактичного місця проживання, складеного мешканцями будинку, вбачається, що ними підтверджується спільне проживання позивачки з ОСОБА_4 протягом тривалого часу.

/ т.1, а.с. 46 - 53 /

З рахунків за послуги газопостачання, вивезення побутових відходів, постачання теплової енергії та гарячої води, комунальні послуги, технічне обслуговування домофона, електроенергію в квартирах АДРЕСА_3 та АДРЕСА_4 вбачається, що вони оплачувалися за допомогою іменної банківської картки позивачки.

/ т.1, а.с.81 - 92 /

Представник позивачки в судовому засіданні зазначила, що квартира по АДРЕСА_5 належала матері чоловіка позивачки, яку він успадкував після її смерті.

З договору на туристичне обслуговування від 31 липня 2014 року вбачається, що позивачка з чоловіком з 10 по 23 серпня 2014 року перебувала на відпочинку в Єгипті та оплачувала вартість наданих туристичних послуг.

Крім того, з наданих позивачкою копією іменної банківської картки з номером НОМЕР_1 вбачається, що нею також оплачувалися послуги з туристичного обслуговування, надані їй та ОСОБА_4 , здійснені за межами України, а саме: Голландії, Швеції та Греції.

/ т.1, а.с. 94 - 106 /

З декларації №№0001-534Р-62АО про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, вбачається, що довіреною особою пацієнта для повідомлення в разі настання екстренного випадку з пацієнтом, зазначено позивачку та її контактний номер телефону.

З Договорів добровільного медичного страхування за 2016, 2017 та 2019 роки вбачається, що страхувальником за ними є ОСОБА_4 , а страховиком - ПрАТ`ПЗУ Україна».

З наданої позивачкою меддокументації вбачається, що померлий мав серйозні проблеми із здоров`ям, користувався медичними послугами приватних медичних установ, перебував на стаціонарному лікуванні ТОВ`Медичний центр`Добробут» у 2019 році, консультувався в ТОВ`Медичний центр`Медікап» у 2017 році, 2018 році, Медичному центрі «Інго» в 2016 році та 2017 році, в яких зазначалися номери Договорів добровільного медичного страхування, надані позивачкою.

/ т.1, а.с. 107 - 119 /

Представник позивачки в судовому засіданні зазначила, що позивачка працювала в іноземній компанії, мала можливість страхувати своє здоров`я та здоров`я своїх близьких і вказані договори нею укладалися та страхувалося медичне обслуговування чоловіка.

Крім того, своєю карткою нею оплачувалися медикаменти, які замовлялися для чоловіка.

З чисельної переписки між позивачкою та ОСОБА_4 вбачається, що її зміст носить характер саме сімейних відносин, її сторонами узгоджуються питання, пов`язані з перебуванням ОСОБА_4 на стаціонарному лікуванні, умовами лікування, харчування, а також замовленням ліків та медичних препаратів, повідомлення про необхідність отримання яких надходили на номер телефона позивачки.

/ т.1, а.с. 128 - 139 /

Представник позивачки в судовому засіданні пояснила, що під час знаходження чоловіка позивачки у лікарні була створена група з їх друзів, у якій вони обговорювали питання його стану здоров`я та лікування, щоб ці питання не обговорювати з кожним із них персонально.

/ т.1, а.с. 140 - 149 /

Що стосується даної переписки як доказу, наданого позивачкою в обґрунтування пред`явленого позову, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, Верховний Суд у своїх постановах від 27 листопада 2018 року в справі №914/2505/17, від 13 жовтня 2021 року в справі №923/1379/20 неодноразово зазначав, що листування шляхом надіслання електронних листів уже давно стало частиною ділових звичаїв в Україні, а здійснення електронної переписки як усталеного звичаю ділового обороту в Україні, що не вимагає договірного врегулювання, визнається цивільним звичаєм за ст.7 ЦК України.

Надані сторонами в справах скрін-шоти повідомлень з телефону та планшету, роздруківки з Viber у розглянутих справах визнав належними та допустимими доказами.

Крім того, у постановах від 17 квітня 2020 року в справі №905/2319/17, від 25 березня 2020 у справі №570/1369/17, від 13 липня 2020 у справі №753/10840/19, від 27 листопада 2019 у справі №1540/3778/18 Верховний Суд дійшов висновку, що переписка у Viber, Skype та інших месенджерах, включно з голосовими повідомленнями та іншим, є належним електронним доказом у судових справах.

З урахуванням цього надана позивачкою переписка з померлим у Viber, та переписка між нею та друзями померлого в цьому ж месенджері є належним доказом її взаємовідносин з померлим та їх характер сімейних.

Крім того, судом за ініціативою представника позивачки були допитані свідки, з пояснень яких вбачається наступне.

Свідок ОСОБА_7 в судовому засіданні зазначила, що вона працювала разом з ОСОБА_4 , який у 2000 році познайомив її з позивачкою.

Вони жили разом з цього періоду часу, доглядали за його матір`ю під час її хвороби, разом відпочивали.

Вона працювала в іноземній компанії, часто їздила у відрядження і чоловік їздив разом з нею.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що знала померлого з 1994 року, навчалися разом.

Вони дружили сім`ями, багато часу проводили разом, позивачка з чоловіком любили приймати гостей.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що з померлим вони виросли в одному дворі, а потім вона переїхала до іншого району.

Коли повернулася знову після придбання квартири по АДРЕСА_5 , в 2000-2001 роках вона зустріла його з позивачкою, вони проживали в будинку АДРЕСА_6 . Вони стали більше спілкуватися, він любив готувати, всі разом вони їздили на дачу, в ліс за грибами.

Вона разом з позивачкою вирішували питання з його похованням, і до його смерті вона навіть не знала, що вони не зареєстровані.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що працювала разом з позивачкою в одній компанії, а на її день народження ІНФОРМАЦІЯ_3 позивачка познайомила її з чоловіком ОСОБА_11 .

Протягом 2016-2019 років вони багато часу проводили разом, відпочивали.

Коли хворіла мама ОСОБА_12 , позивачка її доглядала разом з ним.

Підтвердила укладання договорів медичного страхування ОСОБА_12 та необхідність у цьому за його станом здоров`я.

Зазначила також, що позивачка заробляла більше свого чоловіка, оплачувала їх відпочинок, несла більше витрат, оскільки він мав мешу заробітну плату, ніж вона, а з лютого 2020 року він взагалі за станом здоров`я не працював, а до цього часу мав невелику заробітну плату.

Свідок ОСОБА_13 пояснила, що познайомилася з позивачкою в 2007 році, так як вони працювали в одній компанії.

Вони багато спілкувалися, позивачка познайомила її зі своєю мамою та мамою ОСОБА_12 і до його смерті вона навіть не знала, що вони не були в зареєстрованому шлюбі.

З пояснень даних свідків вбачається, що їх спілкування з позивачкою та ОСОБА_4 , як сім`єю, виникло та тривало до смерті ОСОБА_4 тривалий час та підтверджується час створення ними фактичної сім`ї у зазначений позивачкою період часу.

Допитані свідки підтвердили в судовому засіданні власними та тривалими спостереженнями, що квартира АДРЕСА_3 була постійним і спільним місцем проживання позивачки з ОСОБА_4 , факт ведення ними спільного господарства, наявність спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, що склалися та існували між ними протягом тривалого часу їх спілкування, тобто усталені відносини, які притаманні подружжю.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Тобто, при зверненні з позовом до суду на позивача покладений тягар доведення обставин заявлених вимог.

Натомість відповідач повинен довести саме свої заперечення проти доводів позивача.

Суд також враховує, що статтями 22, 24 Конституції України закріплено принцип рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

В Рішенні Конституційного суду України № 11-рп/2012 зазначається, що засада рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч.1 ст.55 Конституції України.

Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст.24 Основного Закону України, і стосується, зокрема, сфери судочинства.

Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав.

Тобто, суд конституційної юрисдикції тлумачить даний принцип, як принцип, який дає змогу усім учасникам реалізувати свої процесуальні права.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 219/1704/17 від 13 травня 2020 року, яка, з точки зору ч.4 ст263 ЦПК України, має враховуватися судом, у контексті дотримання принципу змагальності сторін, у процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони.

Суд тільки оцінює надані сторонами матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Суд вважає, що надані позивачкою докази є належними та допустимими, з точки зору закону, її проживання однією сім`єю з ОСОБА_4 , наявності спільного побуту, спільних друзів, спільного відпочинку, придбання ними послуг та ведення спільного господарства.

В свою чергу відповідачка, не подавши відзив на позов та не з`явившись у судове засідання, приведених позивачкою обставин не спростувала, будь-яких доказів інших відносин між позивачко та померлим, не надала.

З урахуванням цього та викладеного вище суд приходить до висновку про обгрунтованість вимог позивачки в цій частині.

Що стосується решти вимог позивачки, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

За змістом ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 2 СК України Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір`ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та (або) майнові відносини між іншими членами сім`ї, визначеними у ньому.

Статтею 21 СК України встановлено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя.

Згідно ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.

Державна реєстрація шлюбу засвідчується Свідоцтвом про шлюб, зразок якого затверджує Кабінет Міністрів України.

Поняття «проживання однією сім`єю» та «член сім`ї» не є тотожними.

Особа може бути близьким родичем спадкодавця, тобто відноситися до членів сім`ї, проте не проживати з ним однією сім`єю.

Центральною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї. При цьому важливою, проте не основною ознакою, є проживання в одному приміщенні зі спадкодавцем.

Відповідно до ч.1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню.

Згідно п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Вище суд прийшов до висновку про тривале проживання позивачки з ОСОБА_5 однією сім`єю без реєстрації шлюбу до його смерті та ведення ними спільного господарства.

З копії спадкової справи після смерті ОСОБА_4 вбачається, що заяву про прийняття спадщини після його смерті подали сторони.

/ т.2. а.с. 45 - 81 /

З точки зору ч.1 ст.1264 ЦК України встановлення факту проживання позивачки з ОСОБА_5 однією сім`єю протягом тривалого часу саме по собі тягне за собою її право на спадкування після його смерті.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника.

Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Частіше за все спосіб захисту порушеного права прямо визначається спеціальним законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини.

Звертаючись до суду, позивачка просить захистити її право на спадкування після смерті ОСОБА_4 шляхом визнання її права на спадкування, а не визнання права власності на спадкове майно.

Таку вимогу в судовому засіданні підтвердила представник позивачки.

З урахуванням викладеного вище, суд вважає, що обраний позивачкою спосіб захисту прав в цій частині не відповідає вимогам закону, а тому підстави для задоволення вимог позивачки в цій частині відсутні.

Керуючись ст. ст. 15,16, 1216, 1218, 1258, 1261, 1264, 1268 ЦК України, ст.ст. 3, 21, 27, 36 СК України, ст.ст. 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 259, 263 - 265, 268, 273 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Встановити факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01 січня 20004 року і до дня його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В решті позову відмовити.

Позивач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_3 , адреса: АДРЕСА_8 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 06 березня 2023 року.

Суддя Л .А. Шереметьєва