Справа №751/5812/22
Провадження №2-н/751/109/23
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2023 р. місто Чернігів

Суддя Новозаводського районного суду міста Чернігова Павлов В.Г., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину з ОСОБА_2 -

ВСТАНОВИВ:

23.12.2022 року ОСОБА_1 звернулася до Новозаводського районного суду міста Чернігова із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на утримання неповнолітнього сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі ј частки від заробітку (доходу) боржника, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини, щомісячно, починаючи стягнення з дня подання заяви і до повноліття дитини.

04.01.2023 року боржником ОСОБА_2 подано заперечення на заяву про видачу судового наказу про стягнення аліментів мотивуючи тим, що їх спільний ззаявницею син ОСОБА_3 з 25.03.2022 року проживає разом з ним на постійній основі за межами України в Республіці Польща, а власне сама заявниця на даний час проживає окремо від них в м. Чернігові.

Розглянувши заяву про видачу судового наказу та додані до неї документи, а також заперечення боржника, суддя приходить до наступного висновку.

Пунктом 4 ч.1 ст.161 ЦПК України передбачено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення, зокрема, про стягнення аліментів.

Наказне провадження є особливим видом спрощеного цивільного процесу, спрямованого на швидкий та ефективний захист безспірних прав осіб шляхом видачі судового наказу, що одночасно є немотивованим судовим рішенням та виконавчим документом.

Частиною 3 ст.181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Відповідно до ч.5 ст.183 СК України той із батьків, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

З вище наведеного вбачається, що обов`язковою умовою стягнення аліментів є - проживання дитини разом з особою, яка просить присудити їй аліменти. Отже, документ, який необхідно надати суду, має підтверджувати факт проживання дитини разом із заявником.

Виходячи з аналізу ч.ч.2,3 ст.163 ЦПК України, у разі подання заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів, закон вимагає від заявника додати до заяви докази в підтвердження факту проживання разом з дитиною.

Згідно ч.3 ст.19 ЦПК України, наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо.

Пунктами 1 та 8 ч.1 ст.165 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог ст.163 цього Кодексу, а також із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу.

Відповідно до ч.3 ст.12, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що наданий заявницею Витяг з реєстру територіальної громади щодо зареєстрованого місця проживання сина ОСОБА_3 не є належним та безспірним доказом місця його фактичного проживання, і як наслідок не підтверджує право її вимоги на стягнення аліментів в наказному провадженні.

Вказаний висновок суду посилюється наданими боржником копіями паспорту неповнолітнього ОСОБА_3 в підтвердження його фактичного проживання з 25.03.2022 року в Республіці Польща.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.2 ЦПК України справедливий розгляд справи є завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги заявниці, суд, з огляду на недоведеність фактичного місця проживання дитини, і як наслідок відсутність права вимоги ОСОБА_1 на стягнення аліментів, вважає за необхідне відмовити у видачі судового наказу.

Суд звертає увагу, що на виконання п.7 ч.1 ст.168 ЦПК України не здійснював розгляд обґрунтованості заявлених вимог стягувача по суті, а лише проаналізував доведеність існування права вимоги у заявниці на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів.

Керуючись ст.ст.161,165, ст.ст.259-261 ЦПК України, суддя -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину з ОСОБА_2 .

Роз`яснити заявнику, що відмова у видачі судового наказу не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків, а також для звернення до суду в порядку позовного провадження.

Відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої ст.165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Суддя: В.Г. Павлов