Справа № 145/609/22
Провадження № 22-ц/801/58/2023
Головуючий у суді 1-ї інстанції Вальчук В. В.
Доповідач:Войтко Ю. Б.
ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2023 року м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:

головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,

суддів Стадника І. М., Матківської М. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лісниченко Сергій Вікторович, на рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 29 вересня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Вальчука В. В. в смт Тиврів Вінницької області, повний текст судового рішення виготовлено 03 жовтня 2022 року,

у цивільній справі № 145/609/22 за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лісниченко Сергій Вікторович, до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

встановив:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Тиврівського районного суду Вінницької області з вказаним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 06.08.2009 року в справі №2-444/2009 було присуджено відповідачеві стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. на кожну дитину, а саме сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області в справі № 145/1236/13-ц від 02.09.2013 розмір аліментів у твердій грошовій сумі був збільшений до 500 грн. на кожну дитину.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області в справі № 145/1375/18 від 05.10.2018 розмір аліментів у твердій грошовій сумі був збільшений до 1000 грн. на кожну дитину.

У зв`язку з досягненням сином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , віку 18 років, стягнення аліментів щодо нього припинилось.

Дочка ОСОБА_6 на даний час навчається у відокремленому структурному підрозділі «Вінницький торговельно-економічний коледж ДТЕУ», стипендії не отримує. Навчання в коледжі потребує додаткових витрат більших ніж необхідно було б у Яришівській середній школі І-ІІ ступенів, а також витрат на поїздки у м. Вінницю до місця навчання, харчування, а також купівлю фахової літератури та канцелярських товарів. Крім того, в зв`язку з військовими діями виросли ціни на всі товари, а також на проїзд.

Відповідач офіційно працює в ФОП ОСОБА_7 у с. Яришівка Вінницького району.

За наведених обставин позивач просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 згідно з рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 05.10.2018 в справі № 145/1375/18 згідно з виконавчим листом від 05.10.2018 на її користь на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з суми 1 000 грн. на 30% усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Виконавчий лист Тиврівського районного суду Вінницької області в справі № 145/1375/18 після завершення повного його виконання просить повернути Тиврівському районному суду Вінницької області.

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 29 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з ухваленим у справі судовим рішенням, позивач ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лісниченко С. В., подала апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а також стягнути з відповідача понесені нею судові витрати в суді першої інстанції.

Скаржник вважає рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 29 вересня 2022 року таким, що винесене з порушенням норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, а також неповним дослідженням обставин справи.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що місцевим судом не було належним чином враховано інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення, не досліджено чому на думку суду матеріальний рівень забезпечення, який надається відповідачем, є достатнім, тобто не враховано правову позицію, викладену у пунктах 46, 57, 62, 63 постанови Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 643/11949/19. Вказує, що звернулася в суд з цим позовом, оскільки сином ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , досягнуто віку 18 років та стягнення аліментів щодо нього припинилося. Також підставою для зміни способу стягнення аліментів є те, що дочка ОСОБА_4 на даний час навчається у відокремленому структурному підрозділі «Вінницький торговельно-економічний коледж ДТЕУ», стипендії не отримує. Зауважує, що дочка навчається в іншому населеному пункті в м. Вінниця, до якого необхідно добиратися громадським транспортом з с. Яришівка Вінницького району, а також витрачати кошти на харчування. Вказані обставини не були взяті судом до уваги та необґрунтовано чи є розмір аліментів присуджений у розмірі 1 000 грн у 2018 році достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, як це передбачено ч. 2 ст. 182 СК України. Вважає, що в зв`язку з припиненням відповідачем сплати аліментів на утримання його сина ОСОБА_9 , його матеріальний стан покращився.

Звертає увагу, що аліменти присуджувалися згідно з рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 06.08.2009 року в справі №2-444/2009 у твердій грошовій сумі, так як відповідач по справі не отримував постійного доходу, офіційно не працював. Однак, на даний час він працює офіційно у ФОП ОСОБА_7 в с. Яришівка Вінницького району Вінницької області. Наявність іншого утриманця дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , враховувалось Тиврівським районним судом Вінницької області при винесенні рішень у справах № 145/1236/13-ц та № 145/1375/18, згідно з якими було частково задоволено її позовні вимоги. Скаржник, посилаючись на норми ч. 3 ст. 181 СК України, зауважує, що судом першої інстанції помилково застосовано правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №536/1557/17, провадження №61-7584св18, оскільки вказана справа стосувалась зміни розміру аліментів, а не способу стягнення аліментів. Тому вважає, що відмовивши в задоволенні її позовних вимог суд порушив вимоги ч. 9 ст. 7 СК України, згідно з якою сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно таке рішення суду створило диспропорцію прав та обов`язків, яких більша частина лягла на позивача, з якою проживає дочка ОСОБА_6 .

Представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Зубань О. О. подав відзив на апеляційну скаргу, оскільки вважає її необґрунтованою, тому просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до частини тринадцятої статті 7, частини першої статті 369 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без призначення судового засідання та без повідомлення учасників справи.

Суд апеляційної інстанції, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали цивільної справи, дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з огляду на наступне.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції в повній мірі не відповідає.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 06.08.2009 в справі № 2-444/2009 з відповідача було присуджено стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 250 грн. на кожну дитину, а саме сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4-5).

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 02.09.2013 в справі № 145/1236/13-ц розмір аліментів у твердій грошовій сумі був збільшений до 500 грн. на кожну дитину (а.с.7-8).

Рішенням Тиврівського районного суду Вінницької області від 05.10.2018 в справі № 145/1375/18 розмір аліментів у твердій грошовій сумі був збільшений до 1000 грн. на кожну дитину (а.с.9-10).

Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї № 03-10/235 від 15.06.2022 (а.с.16) та актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 15.06.2022 (а.с.14).

ОСОБА_4 на даний час навчається у відокремленому структурному підрозділі «Вінницький торговельно-економічний коледж ДТЕУ», що підтверджується довідкою цього закладу № 352 від 10.06.2022, стипендії не отримує (а.с.13).

Відповідач ОСОБА_2 надав суду докази того, що на його утриманні перебуває донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , і те, що з моменту винесення рішення про стягнення аліментів від 05.10.2018 його місце роботи та фінансовий стан не змінився (а.с.39-49).

Згідно з статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Положеннями статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з статтею 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (стаття 180 СК України).

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно зі статтею 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зазначене також роз`яснено судам у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Ураховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, провадження № 61-2057св20, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, провадження № 61-18145св20, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, провадження № 61-16697св21, та інших.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що звертаючись до суду з позовом про зміну способу та збільшення розміру аліментів, позивач не надала належних та допустимих доказів того, що матеріальний стан платника аліментів покращився та його доходи є значно вищими від тих, які були на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, та не надала доказів того, що матеріальний стан її, як одержувача аліментів, змінився, та її доходи є значно нижчими від тих, які були на час ухвалення рішення про стягнення аліментів. Окрім того, присуджений до стягнення розмір аліментів в твердій грошовій сумі відповідно до частини другої статті 184 СК України, підлягає індексації відповідно до закону.

Проте, колегія суддів з такими висновками погодитись не може, з огляду на таке.

Звертаючись до суду з даним позовом ОСОБА_1 , посилаючись на положення статей 181, 182 СК України, просила змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на підставі рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 05.10.2018 в справі № 145/1375/18 згідно з виконавчим листом від 05.10.2018 на її користь на утримання дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з суми 1 000 грн. на 30% усіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення нею повноліття.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 11 березня 2020 року у справі № 759/10277/18 зводяться до того, що інтереси дитини превалюють над майновим становищем платника аліментів.

У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яку ратифіковано постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до частин першої-другої статті 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Вирішуючи по суті вимоги ОСОБА_1 про зміну способу стягнення аліментів, апеляційний суд виходить із того, що право позивача на зміну способу стягнення аліментів є беззастережним і підлягає захисту.

При розгляді справи про зміну способу стягнення аліментів потрібно застосовувати також положення статті 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», статті 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», статті 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі» СК України.

Судом першої інстанції не взято до уваги посилання позивача на те, що розмір аліментів присуджений в розмірі 1 000 грн у 2018 році з урахуванням інфляції не є достатнім і необхідним для утримання дочки ОСОБА_6 , яка на даний час навчається у відокремленому структурному підрозділі «Вінницький торговельно-економічний коледж ДТЕУ», та забезпечення її гармонійного розвитку, як це передбачено частиною другою статті 182 СК України.

Відповідач ОСОБА_2 у січні 2018 року отримував заробітну плату в розмірі 3 725 грн, а в червні місяці 2022 році розмір його заробітної плати становив 6 970, 43 грн, що підтверджено довідкою про його середню заробітну плату (дохід), видною ФОП ОСОБА_7 (а.с.48,49). Вказані обставини підтверджені у місцевому суді.

Отже, висновки суду першої інстанції про безпідставність посилань позивача на те, що матеріальний стан платника аліментів покращився та його доходи є вищими від тих, які були на час ухвалення рішення про стягнення аліментів, суперечать фактичним обставинам справи.

При цьому місцевий суд залишив поза увагою інтереси дитини, яка має право на достатній рівень матеріального забезпечення.

З урахуванням обставин, які підлягають з`ясуванню при визначенні розміру аліментів (зокрема, матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів на утриманні інших дітей) та обставин встановлених в справі, що переглядається, апеляційний суд дійшов до висновку про необхідність зміни способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку заробітку, розмір якої сприятиме належному забезпеченню інтересів неповнолітньої дитини сторін, а саме 1/4 частина з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, враховуючи наявність у відповідача на утриманні неповнолітньої дитини ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с.39).

З огляду на викладене апеляційний суд вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, з невідповідністю висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, що відповідно до вимог статті 376 ЦПК України є підставами для його скасування із прийняттям нового судового рішення про часткове задоволення позову про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на 1/4 частку від заробітку (доходу) відповідача, що є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного утримання і розвитку дитини.

Крім того, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судові витрати по справі.

У відповідності до частини третьої статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу адвоката, витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно з частиною 4 статті 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина 5 статті 137 ЦПК України).

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат (у даному випадку, за наявності заперечень учасника справи), що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з розрахунком виконаних робіт адвокатом Лісниченком С. В. за договором про надання правової допомоги від 13.09.2022 б/н укладеного з ОСОБА_1 та квитанцією від 28.09.2022, позивачем було фактично сплачено 3 900 грн за надану їй правову допомогу.

У відповіді на відзив відповідач ОСОБА_2 своїх заперечень щодо вимог позивача про стягнення з нього судових витрат та їх розміру не надав.

Враховуючи наведене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі за надання правової допомоги в розмірі 3 900 грн.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України , якщо суд апеляційної чи касаційної інстанцій, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів (пункт 3 частини першої статті 5 Закону України Закону України «Про судовий збір».

Ураховуючи викладене, судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 992,40 грн та апеляційний перегляд даної справи в сумі 1 488,60 грн, а всього 2 481 грн, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, суд,

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лісниченко Сергій Вікторович, задовольнити частково.

Рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 29 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Лісниченко Сергій Вікторович, до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються на підставі рішення Тиврівського районного суду Вінницької області від 05 жовтня 2018 року в справі № 145/1375/18 згідно з виконавчим листом від 05.10.2018 з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , з суми в розмірі 1 000 (одна тисяча) гривень щомісячно, на 1/4 частку з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання законної сили цією постановою до досягнення дитиною повноліття.

Виконавчий лист Тиврівського районного суду Вінницької області в справі № 145/1375/18 від 05.10.2018 після завершення повного його виконання повернути Тиврівському районному суду Вінницької області.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_2 ) витрати по справі за надання правової допомоги в розмірі 3 900 (три тисячі дев`ятсот) грн 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір за розгляд справи в суді першої інстанції в сумі 992,40 грн та апеляційний перегляд даної справи в сумі 1 488,60 грн, а всього 2 481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) грн 00 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України, не підлягає.

Головуючий Ю. Б. Войтко

Судді: І. М. Стадник

М. В. Матківська