Справа № 204/6004/20
Провадження № 2/204/26/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 жовтня 2023 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська, у складі:

головуючого судді Приваліхіної А.І.,

за участю секретаря судового засідання Єрмак Д.О.,

представниці позивачки адвокатки Олешко О.М., представниці відповідачки адвокатки Маркело В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Дніпрі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки квартири в натурі, -

В С Т А Н О В И В:

16 вересня 2020 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до відповідачки ОСОБА_2 із вимогою про виділ частки в окремий самостійний об`єкт нерухомого майна (том 1, а. с. 3-15).

В обґрунтування позовних вимог, з урахуванням уточнень від 12 листопада 2020 року, зазначає, що їй з відповідачкою на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_1 . Також, відповідачці на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_2 , натомість у позивачки іншої власності немає, це при тому, що її сім`я складається з чотирьох осіб (неї, її чоловіка, доньки та сина). Вказує, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року у справі 204/7816/15-ц її позов до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою та зустрічний позов ОСОБА_2 до неї про встановлення факту належності майна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, встановлення користування квартирою, вселення, задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 5/8 частин квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 68.36 кв.м, житловою площею 42,2 кв.м, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Вселено ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 . Визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у користування ОСОБА_2 дві суміжні (неізольовані) житлові кімнати № 6 площею 17,8 кв.м з лоджею І площею 2.2 кв.м та житлову кімнату № 8 площею 12.6 кв.м з лоджею ІІ площею 1.9 кв.м, а також комору № 7 площею 0,9 кв.м; виділивши у її користування ( ОСОБА_1 ) ізольовану житлову кімнату № 5 площею 11,8 кв.м, комору № 9 площею 0,7 кв.м, комору № 10 площею 0,4 кв.м.; залишивши у спільному користуванні інші приміщення: № 1 коридор площею 8,9 кв.м, № 2 ванна площею 2,6 кв.м, № 3 туалет площею 1,2 кв.м, № 4 кухня площею 7,3 кв.м. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вказує, що з вказаним рішенням суду вона не погодилася, тому звернулася з апеляційною скаргою до апеляційної інстанції. Натомість, апеляційним судом, при не погодженні з деякими положеннями вищевказаного рішення суду, загальний порядок користування квартирою було залишено у тому ж вигляді, який було встановлено рішенням першої інстанції. Так, зазначає, що коли у липні 2018 року вона прийшла до спірної квартири, то побачила, що ту частину квартири, яку їй виділив у користування суд, зокрема ізольовану кімнату № НОМЕР_1 площею 11,8 кв.м, комору № 9 площею 0,7 кв.м, комору № 10 площею 0,4 кв.м, займає відповідачка зі своєю донькою ОСОБА_5 . При цьому, її кімнату ними було занедбано, речі розкидані, а меблі розхитані або зламані. В кімнаті знаходилася велика собака, від якої в кімнаті та на сходовому майданчику стояв сморід. Крім того, зазначає, що ОСОБА_2 , без її відому, викинула з ванної кімнати її пральну машинку, для підключення якої вона сплачувала кошти фахівцям. Стверджує, що відповідачка живе на дві квартири, тоді, коли вона із сім`єю вимушена винаймати житло, оскільки сторони в добровільному порядку не можуть знайти домовленості у користуванні квартирою, відповідачка чинить їй перешкоди у користування нею, через що вона вимушена звернутися з вказаним позовом до суду для захисту своїх прав. Тому прохає суд, виділити їй в натурі частину квартири АДРЕСА_1 , яка відповідає 3/8 часткам квартири за третім варіантом її розподілу, а саме: перевлаштувати квартиру АДРЕСА_1 шляхом розділення кімнати № 6 перегородкою на відстані 1,26 м від зовнішньої стіни по осі «В» та відокремлення кімнати площею 14,6 кв. м., демонтування дверей по осі «2», при цьому, до частки 3/8 віднести загальну площу 16,9 кв. м., у тому числі: ізольовану житлову кімнату № НОМЕР_2 площею 13 кв. м. з лоджею ІІ площею 1,9 кв. м та коморами № 11 площею 1,6 кв. м та № 10 площею 0,4 кв. м., а до частки 5/8 віднести загальну площу 28,2 кв. м, у тому числі: дві роздільні житлові кімнати № 8 площею 12,6 кв. м з лоджею І площею 2,2 кв. м, коморою № 7 площею 0,9 кв. м та житлову кімнату № 5 площею 11,8 кв. м з коморою № 9 площею 0,7 кв. м., натомість загальну площу допоміжних приміщень площею 23,2 кв. м у тому числі: № 1 коридор, площею 12.1 кв. м, № 2 ванну, площею 2,6 кв. м., № 3 туалет, площею 1,2 кв. м., № 4 кухню, площею 7,3 кв. м залишити у спільному користуванні. Витрати на здійснення перевлаштування розділити пропорційно часткам власників квартири.

Ухвалою суду від 17 вересня 2020 року позовну заяву залишено без руху, позивачці надано строк на усунення недоліків (том 1, а. с. 139).

02 листопада 2020 року позивачкою надано суду заяву про усунення недоліків однак недоліки, зазначені в ухвалі суду від 17 вересня 2020 року, у повному обсязі не усунуто (том 1, а. с. 143-169).

Ухвалою суду від 03 листопада 2020 року позовну заяву залишено без руху повторно, позивачці надано строк на усунення недоліків (том 1, а. с. 170).

12 листопада 2020 року недоліки, зазначені в ухвалі суду від 03 листопада 2020 року, позивачкою усунуто (том 1, а. с. 173-210).

Ухвалою суду від 08 грудня 2020 року у справі відкрито загальне позовне провадження, призначено підготовче судове засідання на 14 годину 00 хвилин 14 грудня 2020 року (том 1, а. с. 211), яка надіслана учасникам справи 13 листопада 2020 року за вихідним № 24573/20-вих/2/204/1725/20 (том 1, а. с. 212).

11 березня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву представниці відповідача адвокатки Маркело В.О. (том 1, а. с. 229-231), в якому вона позовні вимоги не визнає, проти їх задоволення заперечує.

В обґрунтування відзиву зазначає, що дійсно вони з позивачкою є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Так, їй належить на праві власності 5/8 часток спірної квартири, а ОСОБА_1 3/8 часток цієї квартири. Стверджує, що спірна квартира перебуває у їхньому спільному користуванні, оскільки рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року у справі № 204/7816-15-ц, яким з-поміж іншого було визначено між сторонами порядок користування спірною квартирою, в цій частині скасовано рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2017 року, а тому обставини, вказані в позовній заяві позивачкою, не відповідають дійсності. Вказує, що вона постійно проживає у спірній квартирі, користується житловими кімнатами та підсобними приміщеннями, натомість позивачка ОСОБА_1 не проживає у спірній квартирі, вона постійно мешкає за кордоном, спочатку в державі Ізраїль, а зараз в Канаді. Спірною квартирою позивачка користується тільки тоді, коли приїздить до м. Дніпра. Разом з цим, стверджує, що в користуванні їй ніхто не перешкоджає, вона має ключі від квартири. Натомість, доводи позивачки щодо неналежного утримання нею спірної квартири та її стосунків з донькою, вважає надуманими та такими, що не мають жодного правового значення для вирішення справи по суті. Вказує, що спірна квартира за своїми технічними характеристиками є об`єктом нерухомого майна, який не підлягає поділу в натурі, оскільки кожному співвласнику необхідно виділити у користування абсолютно окрему частину квартири та, виділені частки не повинні мати між собою нічого спільного. Зауважує, що фактично позивачкою ставиться питання про визначення порядку користування квартирою. При цьому, зазначає, що надані позивачкою звіти не можуть бути прийняті в якості експертних висновків, оскільки особи, які їх складали не попереджені про кримінальну відповідальність за завідомо неправильний висновок. Разом з цим, зазначає, що визначення порядку користування квартирою за запропонованим першим варіантом неможливе, оскільки вже є рішення суду між цими ж сторонами та з того ж предмету спору, що набрало законної сили 28 листопада 2018 року. Інші варіанти користування квартирою вважає неприйнятними, оскільки вони передбачають перепланування житлового приміщення, яке повинно здійснюватися: по-перше, за згодою всіх власників, а вона такої згоди не дає; по-друге, на підставі висновку компетентного органу; по-третє, таке рішення повинно прийматися власником будинку, яким є територіальна громада в особі Дніпровської міської ради. Тому прохає у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.

11 березня 2021 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив представниці позивачки адвокатки Машкевич О.В. (том 1, а. с. 232 236), в якій вона зазначає, що позивачка є співвласницею спірної квартири, яка бажає фактично нею користуватися та розпоряджатися своєю власністю, а не бути власницею лише на папері. Стверджує, що позивачка має намір повернутися до м. Дніпра до спірної квартири, бо іншого житла вона не має, натомість відповідачка чинить їй перешкоди у користуванні її власністю. Тому остання і звертається з вказаним позовом до суду, щоб вирішити спірне питання в законний спосіб та прохає суд позов задовольнити в повному обсязі.

Ухвалою суду від 23 квітня 2021 року у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу, на час проведення якої зупинено провадження у справі. (том 1, а. с. 259, 260-261).

06 червня 2023 року на адресу Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов висновок експерта за результатами проведеної судової будівельно-технічну експертизи № 5034/5035-21 від 19 травня 2023 року (том 2, а. с. 13-24).

Ухвалою суду від 15 червня 2023 року відновлено провадження та призначено судове засідання на 13 годину 08 серпня 2023 року (том -2, а. с. 25).

Ухвалою суду від 12 вересня 2023 року закрито підготовче провадження у справі, призначено розгляд справи по суті на 10 годину 18 жовтня 2023 року (том 2, а. с. 42).

У судовому засіданні представниця позивачки адвокатка Олешко О.М., позовні вимоги підтримала в повному обсязі, прохала їх задовольнити, обґрунтування надала аналогічні тексту позову від 16 вересня 2020 року та відповіді на відзив.

У судовому засіданні представниця відповідачки адвокатка Маркело В.О., позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала, обґрунтування надала аналогічні тексту відзиву.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням кожен окремо та в їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог без задоволення, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивачці на праві спільної часткової власності, на підставі свідоцтва про право власності на спадщину серії ВМЕ № 094782 від 27 травня 2009 року, виданого Третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 2-1389, належить 3/8 частини квартири АДРЕСА_1 (том 1, а. с. 33).

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року у справі № 204/7816/15-ц (том 2, а. с. 191-199) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою та, зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту належності майна, про визнання права власності в порядку спадкування за законом, встановлення користування квартирою, вселення задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності в порядку спадкування за законом на 5/8 частин квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 68.36 кв. м, житловою площею 42,2 кв. м, після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Крім того, вказаним рішенням суду вирішено вселити ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_1 .

Також, рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року у справі № 204/7816/15-ц було визначено порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши у користування ОСОБА_2 дві суміжні (неізольовані) житлові кімнати № 6 площею 17,8 кв. м з лоджею І площею 2.2 кв. м та житлову кімнату № 8 площею 12.6 кв. м з лоджею ІІ площею 1.9 кв. м, а також комору № 7 площею 0,9 кв. м; виділивши у користування ОСОБА_1 ізольовану житлову кімнату № НОМЕР_1 площею 11,8 кв. м, комору № 9 площею 0,7 кв. м, комору № 10 площею 0,4 кв. м.; залишити у спільному користуванні інші приміщення: № 1 коридор площею 8,9 кв. м, № 2 ванна площею 2,6 кв. м, № 3 туалет площею 1,2 кв. м, № 4 кухня площею 7,3 кв. м. В задоволенні решти позовних вимог, відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2018 року у справі № 204/7816/15-ц (том 2, а. с. 200-210), апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту належності майна, визнання права власності в порядку спадкування за законом, вселення, встановлення порядку користування квартирою скасовано частково в частині визначення порядку користування квартирою АДРЕСА_1 виділення у користування ОСОБА_2 дві суміжні (неізольовані) житлові кімнати № 6 площею 17,8 кв. м з лоджею І площею 2,2 кв. м та житлову кімнату № 8 площею 12,6 кв. м з лоджею ІІ площею 1,9 кв. м, а також комору № 7 площею 0,9 кв. м; виділення у користування ОСОБА_1 ізольовану житлову кімнату № НОМЕР_1 площею 11,8 кв. м, комору № 9 площею 0,7 кв. м, комору № 10 площею 0,4 кв. м.; залишення у спільному користуванні інші приміщення: № 1 коридор площею 8,9 кв. м, № 2 ванна площею 2,6 кв. м, № 3 туалет площею 1,2 кв. м, № 4 кухня площею 7,3 кв. м. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою, відмовлено. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення порядку користування квартирою, відмовлено. В інші частині рішення суду залишено без змін.

Рішення суду набрало законної сили 28 листопада 2018 року.

Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта (том 1, а. с. 168-169), 27 грудня 2017 року на підставі рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року № 204/7816/15-ц ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 5/8 частин спірної квартири.

Так, звертаючись з вказаним позовом до суду позивачка посилалася на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року у справі 204/204/7816/15-ц, яким з-поміж іншого, визначено порядок користування спірною квартирою та, в обґрунтування позовних вимог у цій справі посилалася на те, що відповідачкою порушується встановлений рішенням суду порядок користування цією квартирою, зокрема те, що остання разом з донькою зайняла її кімнату.

Однак суд не може погодитися з вказаними доводами позивачки та вважає їх необґрунтованими, оскільки вони спростовуються матеріалами справи, зокрема рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2018 року у справі № 204/7816/15-ц (том 1, а. с. 200-210), яким рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 17 січня 2017 року у справі 204/204/7816/15-ц, в частині визначення порядку користування квартирою скасовано, як за первісним, так і за зустрічним позовами. Вказані рішення позивачкою не оскаржувалися, у касаційній інстанції не переглядалися та набрали законної сили 28 листопада 2018 року.

Таким чином, станом на дату розгляду вказаної справи, порядок користування спірною квартирою між сторонами не визначений, ані в добровільному порядку, ані за рішенням суду.

Разом з цим, суд зазначає, що у технічному звіті щодо інженерно-технічного обстеження квартири АДРЕСА_1 з метою визначення варіантів її розподілу між співвласниками у частках 3/8 та 5/8 від 06 березня 2020 року, складеному експертом з технічного обстеження будівель та споруд ОСОБА_6 (том 1. А. с. 60-96), зазначено три варіанти розподілу квартири між співвласниками у частках 3/8 та 5/8.

Так, за першим варіантом: власник 5/8 частки квартири отримує дві суміжні житлові кімнати № 6 площею 17,8 кв. м з лоджею и площею 1,9 кв. м та житлову кімнату № 8 площею 12.6 кв. м з лоджею І площею 2.2 кв. м, а також комору № 7 площею 0,9 кв. м (загальною площею 35,4 кв. м) та сплачує компенсацію (за перебільшення ви діленої в натурі долі площі відносно 5/8) у розмірі 83526 гривень власнику 3/8 частки. Власник 3/8 частки квартири отримує ізольовану житлову кімнату № НОМЕР_1 площею 11,8 кв. м, комору № 9 площею 0,7 кв. м, комору № 10 площею 0,4 кв. м (загальною площею 12,9 кв. м) та отримує компенсацію (за недостатню виділену у натурі площу відносно долі 3/8) у розмірі 83526 гривень від власника 5/8 частки. У спільному користуванні залишаються приміщення: № 1 - коридор площею 8,9 кв. м, № 2 ванна площею 2,6 кв. м, № 3 туалет площею 1,2 кв. м, №4 - кухня площею 7,3 кв. м (площею 20 кв. м).

За другим варіантом розподілу квартири: цей варіант потребує перепланування квартири, шляхом розділення кімнати №6 перегородкою на відстані 1,26 м від зовнішньої стіни по осі «В» та відокремлення кімнати площею 13,0 кв. м, демонтування двері по осі «2», та влаштування комори № 11 площею 1,0 кв. м. Витрати на здійснення перепланування можливо розділити пропорційно часткам власників квартири. До частки 3/8 віднесено: ізольовану житлову кімнату № 8 площею 12,6 кв. м з лоджею І площею 2,2 кв. м, а також комору № 7 площею 0,9 кв. м., комору № 11 площею 1,0 кв. м. Загальна площа 16,7 кв. м. До частки 5/8 віднесено: дві роздільні житлові кімнати № 6 площею 13,0 кв. м. з лоджею ІІ площею 1,9 кв. м та житлову кімнату № 5 площею11,8 кв. м, комору № 9 площею 0,7 кв. м, комору № 10 площею 0,4 кв. м. Загальна площа 27,8 кв. м. Загальна площа допоміжних приміщень у спільному користуванні з наведеного вище складає 23,8 кв. м. у тому числі: № площею 12.7 кв. м, № 2 ванна, площею 2,6 кв. м, № 3 туалет, площею 1,2 урахуванням кв. м, №4 кухня, площею 7,3 кв. м.

За третім варіантом: цей варіант потребує перепланування квартири, шляхом розділення кімнати № 6 перегородкою на відстані 1,26 м від зовнішньої стіни по осі «В» та відокремлення кімнати площею 14,6 кв. м, демонтування двері по осі «2». Витрати на здійснення перепланування можливо розділити пропорційно часткам власників квартири. До частки 3/8 віднесено загальну площу 16,9 кв. м, у тому числі: ізольовану житлову кімнату № 6 площею 13,0 кв. м з лоджею ІІ площею 1,9 кв. м та коморами № 11 площею 1,6 кв. м та № 10 площею 0,4 кв. м. До частки 5/8 віднесено загальну площу 28,2 кв. м, у тому числі дві роздільні житлові кімнати № 8 площею 12,6 кв. м з лоджею І площею 2,2 кв. м, коморою № 7 площею 0,9 кв. м та житлову кімнату № 5 площею 11,8 кв. м з коморою № 9 площею 0,7 кв. м. Загальна площа допоміжних приміщень у спільному користуванні з урахуванням наведеного вище складає 23,2 кв. м, у тому числі: № 1 - коридор, площею 12,1 кв. м, № 2 ванна, площею 2,6 кв. м, № 3 туалет, площею 1,2 кв. м, № 4 кухня, площею 7,3 кв. м.

Разом з цим, з висновку експерта № 5034/5035-21 від 19 травня 2023 року за результатами проведення судової оціночно-будівельної експертизи (том 2, а. с. 14-24) вбачається, що виділити в натурі 3/8 частки квартири АДРЕСА_1 відповідно до вимог ДБР В.2.2-15:2019 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» в галузі будівництва технічно не можливо.

Також, зазначено, що всі варіанти розподілу квартири за адресою: АДРЕСА_3 зазначені у звіті № 4-20 від 2020 року технічно відносяться до варіантів порядку користування квартирою з незначним відхиленням від часток 3/8 та 5/8 співвласників квартири та можуть бути запропоновані на розгляд співвласникам квартири.

Згідно з вимогами ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених ч. 1 ст. 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Статтею 317 ЦК України визначено зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Нормами 321 ЦК України закріплено конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Статтею 355 ЦК України визначено поняття і види права спільної власності. Так, зокрема, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Приписами ч. ч. 1, 2 ст. 356 ЦК України встановлено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади.

Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Вказуючи на вимоги про виділ в натурі, припинення права спільної часткової власності та визнання права власності, позивачі посилались на ст. 364 ЦК України.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої компенсації вартості його частки.

Таким чином, виділ у натурі частки із майна, що є об`єктом спільної часткової власності, може мати місце лише у випадку, якщо частка, яка підлягає виділу, після цього не втратить своїх властивостей і основного призначення.

Приписами ч. 4 ст. 364 ЦК України визначено, що договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Статтею 183 ЦК України передбачено, що подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення.

У п. п. 6,7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок» роз`яснено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. В спорах про поділ будинку в натурі учасникам спільної часткової власності на будинок може бути виділено відокремлену частину будинку, яка відповідає розміру їх часток у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру часток кожного власника, суд з врахуванням конкретних обставин може провести його зі зміною у зв`язку з цим стосовно до ст. 119 ЦК ідеальних часток і присудженням грошової компенсації учаснику спільної власності, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 364 ЦК України, у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється.

Згідно з вимогами ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

Системний аналіз положень статей 183, 358, 364 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 квітня 2019 року у справі № 545/3753/16-ц та від 22 лютого 2021 у справі № 279/4966/16-ц.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З огляду на викладене, приймаючи до уваги те, що висновком експерта за результатами проведення оціночно-будівельної експертизи № 5034/5035-21 від 15 травня 2023 року встановлено, що виділити в натурі 3/8 частки квартири АДРЕСА_1 відповідно до вимог ДБР В.2.2-15:2019 «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення» в галузі будівництва технічно не можливо, а відтак підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виділення частки квартири в натурі відсутні, у зв`язку з чим суд доходить переконливого висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, ухваленим відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, має відповідати завданню цивільного судочинства.

Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити про те, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов`язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред`являється особі. Отже, при ухваленні рішення по суті, суд повинен вживати всіх заходів задля того, щоб судове рішення було не лише законним, але й справедливим.

Європейський суд з прав людини вказав у своєму рішенні «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року вказав на те, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позовних вимог за приписами ст. 141 ЦПК України судовий збір не відшкодовується.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 5, 10-11, 60, 76-80, 89, 128, 141, 213-215, 258, 265, 268, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 ; РНОКПП НОМЕР_3 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_4 ) про виділення частки квартири в натурі залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через суд першої інстанції протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії.

Рішення суду набирає законної сили протягом 30 днів зо дня його проголошення або протягом 30 днів зо дня отримання учасниками справи його копії, якщо не буде оскаржено у встановленому законом порядку.

Суддя А.І. Приваліхіна