КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА

Справа № 488/3457/21
Провадження № 2/488/347/23
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

18.01.2023 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючої по справі судді Чернявської Я.А.,

за участю секретаря судового засідання Кралі В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі засідань суду справу за правилами спрощеного позовного провадження за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третьої особи ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання,

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2021 року позивач звернулася до Корабельного районного суду міста Миколаєва із позовом, в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з 01.01.2021 року і до моменту закінчення навчання дитини.

В обґрунтування свого позову позивач зазначила, що 16.06.2001 року вона уклала шлюб з ОСОБА_2 .

У шлюбі у них народилася дитина, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Дитина проживає разом з нею. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано рішенням суду від 19.12.2008 року.

Зазначила, що відповідач з 2007 року по теперішній час не бере участі у вихованні дитини, ніколи з нею не бачиться, не спілкується, не цікавиться життям та здоров`ям дитини.

Вказала, що відповідно до вимог чинного законодавства, дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень у будь-якому разі не повинен бути меншим, ніж прожитковий мінімум.

Такий рівень вона одна не зможу забезпечити, тому батько, який працездатний, зможе сплачувати аліменти на рівні 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу). Відповідач працює на заводі «ЗОРЯ» слюсарем та одержує заробітну плату, у зв`язку з чим має змогу утримувати нашу спільну дитину.

Зазначила, що при сплаті відповідачем аліментів у зазначеному вище розмірі, забезпечується їхня рівність при несенні обов`язку утримання дитини.

На даний час дитина є повнолітньою, однак продовжує навчатися у Національному університеті кораблебудування імені адмірала Макарова (Відокремлений структурний підрозділ «Фаховий коледж корабелів Національного університету кораблебудування ім. адмірала Макарова). Їхній син навчається на денній формі навчання та не має змоги влаштуватись на роботу, аби самостійно отримувати заробіток. Крім того, він щороку оплачує за навчання 14 260,00 грн., згідно з договором про надання освітніх послуг.

Посилаючись на вказані обставини, позивач звернулася в суд з даним позовом.

Ухвалою суду від 23.09.2021 р. провадження у справі було відкрите за правилами спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін та копії ухвали невідкладно направлені сторонам по справі. Ухвала суду відразу розміщена в Єдиному державному реєстрі судових рішень та на електронному сайті Корабельного районного суду м. Миколаєва, тобто ухвала суду була доступною для ознайомлення відповідачу.

Позивач в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідач був вчасно та належним чином повідомлений про місце розгляду справи, про визначений строк для надання відзиву на позов, про що свідчать наявні в матеріалах справи зворотні поштові повідомлення. Крім того, про обізнаність відповідача також свідчать наявні в матеріалах справи заяви про відкладення судового засідання від 26.01.22 р., 14.10.2022 р., 03.11.2022 р. з різних причин. Отже, достовірно знаючи про наявність позовної заяви та будучи ознайомленим з позовними вимогами, відповідач відзиву на позовну заяву не надав, заперечень проти задоволення позову до суду не надав.

Третя особа, ОСОБА_3 , в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, причини його неявки суду не відомі.

За такого, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки у судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки, повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), крім відповідача, незалежно від причин неявки.

Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Враховуючи зазначене, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників по справі на підставі наявних в ній доказів.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги позиції позивача та відповідача, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно з Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданого Корабельним районним управлінням юстиції м. Миколаєва, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу, виданого Корабельним відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 19.12.2008 р., шлюб між позивачем ОСОБА_1 і відповідачем ОСОБА_2 був розірваний, про що був зроблений відповідний актовий запис № 440.

Згідно з довідкою, виданою відокремленим структурним підрозділом "Фаховий коледж корабелів Національного університету кораблебудування імені адмірала Макарова" від 13.09.2021 р. за вих. № 17-21/22, ОСОБА_3 є студентом КН 1121 1 курсу Відокремленого структурного підрозділу "Фаховий коледж корабелів Національного університету кораблебудування імені адмірала Макарова", спеціальність: 122 "Комп`ютерні науки", освітня програма "Комп`ютерні науки", освітньо-професійний ступінь "фаховий молодший бакалавр", форма навчання денна, навчається на контрактній основі (наказ № 813-уч. від 20.08.2021 р.). Закінчує навчання 30.06.2024 р.

Як встановлюють ч. 1 та ч. 3 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.

Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, що перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та своїх повнолітніх дітей).

При цьому, подаючи до суду позовну заяву, особа має довести наявність вищевказаних фактів, які надають право стягувати аліменти на повнолітню дочку, сина, що продовжують навчання.

Згідно з статтями 12, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Так, відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Докази повинні бути належні, допустимі та достовірні.

Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина 1 статті 77 ЦПК України).

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина 2 статті 78 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Так, Верховним Судом винесено постанову від 20.05.2020 року у справі № 635/1139/17 (провадження № 61- 350св17), в якій викладено наступну правову позицію: встановивши, що повнолітні діти відповідача перебувають на повному речовому, продовольчому та фінансовому забезпеченні за рахунок державного бюджету Міністерства оборони України, ні суд першої інстанції, ні апеляційний суд не врахували, що позивачі не довели існування всіх юридичних фактів, які у своїй сукупності надають право стягувати аліменти на підставі статті 199 СК України, що є їх процесуальним обов`язком, не надали будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у них потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо). Отже, не надання будь-яких доказів на підтвердження обставин, які б свідчили про наявність у повнолітньої дитини потреби в матеріальній допомозі саме у зв`язку з навчанням (понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо) може стати підставою для відмови у задоволенні позовної заяви про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання після досягнення повноліття.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Подаючи до суду позовну заяву, позивач не довела наявність фактів, які надають право стягувати аліменти на її користь, у зв`язку із тим, що їхній спільний з відповідачем син продовжує навчання, зокрема доказів на підтвердження існування потреби у зв`язку з цим у матеріальній допомозі - понесення витрат на харчування, проїзд, проживання, придбання підручників тощо, а тому у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 258-259, 264-265, 268, 274-275, 279, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , де третьою особою є ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання відмовити у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду, а в разі, якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків, або після перегляду рішення суду в апеляційному порядку, якщо його не скасовано.

Сторони по справі:

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ;

Третя особа - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1

Суддя Я.А. Чернявська