ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2023 року

м. Хмельницький

Справа № 689/247/21

Провадження № 22-ц/4820/254/23

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Янчук Т.О. (суддя-доповідач),

Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2022 року (суддя Баськов М.М.) за позовом ОСОБА_1 до комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради (далі КНП «ХОЗзНПД» ХОР) про відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що в січні 2019 року, коли він перебував на роботі у Чеській Республіці, після розриву стосунків з дружиною, у нього стався нервовий зрив та 21 січня 2019 року до нього було викликано швидку медичну допомогу. Під час виклику було встановлено, що він перебуває у стані депресії та потребує психіатричної допомоги. Його залишили під наглядом дружини, з якою він мав повернутися в Україну та звернутися по психіатричну допомогу.

Цього ж дня, прямуючи до України, позивач з дружиною перетнули кордон з ОСОБА_2 . Там дружина залишила його без документів і 25 січня його було госпіталізовано до Воєводської клінічної лікарні №1 ім. Фридерика Шопена, де була надана медична допомога (діагноз: гострий поліморфний психотичний розлад без симптомів шизофренії). 29 січня 2019 року його виписали з клініки з рекомендацією про подальше амбулаторне лікування.

30.01.2019 він був доставлений до КНП ХОЗзНПД ХОР (раніше - Хмельницька обласна психіатрична лікарня №1 (ХОПЛ №1)). Комісією лікарів-психіатрів, яка його оглянула, було встановлено, що він страждає на важкий психічний розлад (шизоафективний розлад, маніакальний тип), у зв`язку з чим була встановлена необхідність його госпіталізації.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 05.02.2019 його було госпіталізовано до ХОПЛ №1 в примусовому порядку терміном до одного місяця. Не погоджуючись з таким рішенням, він оскаржив його в апеляційному порядку. Постановою Хмельницького апеляційного суду від 25.04.2019 року рішення Ярмолинецького районного суду від 05.02.2019 року скасовано. В постанові апеляційного суду зазначено, що висновок лікарів ХОПЛ №1 не містив належного обґрунтування для примусової госпіталізації ОСОБА_1 , оскільки психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні.

Тому позивач вважає, що незаконним поміщенням його на примусове лікування на підставі необґрунтованого висновку лікарів йому було завдано моральної шкоди, що виразилося у незаконному позбавленні його свободи, зміні його соціальних зв`язків, втрати роботи, втручанні у його приватне життя шляхом застосування примусового медичного лікування.

У зв`язку з цим позивач просив суд стягнути з КНП «ХОЗзНПД» ХОР на його користь 100 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Судові витрати віднесено за рахунок держави.

Суд керувався тим, що ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами склад цивільного правопорушення, що є юридичною підставою відповідальності комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний заклад з надання психіатричної допомоги» Хмельницької обласної ради перед ним за завдані збитки.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В обґрунтування скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано, що в судовому засіданні представник лікувального закладу визнав, що висновок про необхідність примусового поміщення позивача на лікування до психіатричної лікарні був зумовлений, в першу чергу, поясненнями дружини та матері пацієнта та даними медичних документів з урахуванням тієї обставини, що в 2016 році позивач проходив курс лікування, пов`язаний з психічним розладом. При цьому лікар зазначив, що при безпосередньому обстеженні пацієнта в його діях не було встановлено факторів агресивної поведінки по відношенню до інших осіб або суїцидальних настроїв. Через необґрунтований висновок лікарів-психіатрів позивач цілий місяць провів у психіатричній лікарні та щодо нього застосовувалось примусове медичне лікування, якого він не потребував. Разом з тим, необґрунтоване поміщення особи на примусове лікування обмежує свободу такої особи та порушує гарантії недопущення свавільного позбавлення волі, визначені Конвенцією про захист прав і основоположних свобод.

Необґрунтованість висновку лікарів-психіатрів встановлено постановою Хмельницького апеляційного суду від 25 квітня 2019 року та відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України ці обставини не потребують доказування. Таким чином встановлено, що необхідності у примусовій госпіталізації позивача в умовах психіатричного стаціонару не було.

Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників справи до Хмельницького апеляційного суду не надходило.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В силу ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 247 ЦПК України у такому випадку судове засідання не проводиться, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом встановлено, і це підтверджується матеріалами справи, що 30.01.2019 ОСОБА_1 був доставлений до КНП ХОЗзНПД ХОР (раніше - ХОПЛ №1)швидкою допомогою у супроводі матері та працівника поліції за направленням лікаря психіатра Старокостянтинівської ЦРЛ з діагнозом: манія з психотичними симптомами.

На приймальному відділенні він був оглянутий лікарем-психіатром, який після особистого огляду ОСОБА_1 підтвердив наявність підстав для госпіталізації у зв'язку із наявністю у нього важкого психічного розладу - шизоафективний розлад, маніакальний тип.

При поступленні ОСОБА_1 дав згоду на лікування на два дні. Також ОСОБА_1 не висловлював будь-яких скарг на адресу лікарів, а його згода на лікування носила добровільний характер.

Комісія лікарів-психіатрів, яка 01.02.2019 оглянула ОСОБА_1 , дійшла висновку про необхідність його госпіталізації у психіатричний стаціонар, оскільки встановлено, що він страждає на шизоафективний розлад, маніакальний тип, що проявляється у агресивності по відношенню до матері і дружини, гнівливості, багатослівності, висловлював ідеї величі, говорив, що він Бог, погрожував матері покінчити життя самогубством, внаслідок чого він виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього та оточуючих.

Того ж дня головний лікар ХОПЛ №1 звернувся до суду з заявою про госпіталізацію ОСОБА_1 до психіатричного закладу в примусовому порядку терміном до двох місяців.

Рішенням Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 05.02.2019 заяву головного лікаря КНП ХОЗзНПД ХОР задоволено частково, ОСОБА_1 госпіталізовано у Хмельницьку обласну психіатричну лікарню №1 у примусовому порядку терміном до 1 місяця.

20.02.2019 ОСОБА_1 був виписаний з лікарні.

Дані обставини підтверджуються даними медичної карти стаціонарного хворого №823 від 30.01.2019.

Постановою Хмельницького апеляційного суду від 25 квітня 2019 року рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 05.02.2019 скасовано та ухвалено нове судове рішення, у задоволенні заяви головного лікарня ХОПЛ №1 відмовлено (а. с. 13-17).

Апеляційний суд в даній постанові зазначав, що висновок комісії лікарів-психіатрів не містить належного обґрунтування для примусової госпіталізації ОСОБА_1 , оскільки психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні. Заявник не надав достатніх доказів на підтвердження того, що ОСОБА_1 вчиняє чи має намір вчинити дії, небезпечні для нього чи оточуючих, або доказів того, що він не може задовольнити свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Суду також не було надано належних та допустимих доказів стійкості відповідного захворювання, що є підставою для тривалого тримання у психіатричній лікарні.

Надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку шляхом її госпіталізації до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації розглядаються як позбавлення свободи у розумінні пункту 1 статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) з усіма гарантіями, що передбачені цією статтею, включно з правом на відшкодування будь-якої шкоди, завданої позбавленням свободи, якщо воно буде визнане таким, що не відповідає чинному законодавству України.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) щодо застосування підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції особа не може бути позбавлена свободи як «психічно хвора», якщо не дотримано трьох мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по-друге, психічний розлад повинен бути такого виду або ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; і по-третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості відповідного захворювання.

Перед тим як визначати, чи було достовірно доведено, що особа страждає на психічний розлад, вид і ступень якого можуть бути підставою для примусового тримання цієї особи у психіатричній лікарні, суди повинні встановити, чи було таке тримання законним у розумінні підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції, зокрема, чи була дотримана процедура, передбачена чинним законодавством України.

Недотримання вимог норм матеріального чи процесуального права при вирішенні питання про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку призводить до порушення підпункту «е» пункту 1 статті 5 Конвенції.

Отже, встановлення факту протиправної госпіталізації та утримання особи в психіатричному закладі закритого типу є підставою для відшкодування їй моральної шкоди.

Відповідно до статті 16 ЗУ «Про психіатричну допомогу» особа, яку було госпіталізовано до закладу з надання психіатричної допомоги за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов`язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів закладу з надання психіатричної допомоги для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в закладі з надання психіатричної допомоги, ця особа підлягає негайній виписці.

У випадках, коли госпіталізація особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку визнається доцільною, представник закладу з надання психіатричної допомоги, в якому перебуває особа, протягом 24 годин з часу госпіталізації направляє до суду за місцем знаходження закладу з надання психіатричної допомоги заяву про госпіталізацію особи до закладу з надання психіатричної допомоги в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Згідно з ч.ч. 3, 5 ст. 23 ЦК України якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз указаних правових норм дає підстави для висновку, що цивільні права та обов`язки виникають, у тому числі внаслідок правопорушень (деліктів), у зв`язку з чим потерпіла сторона має право вимагати відшкодування завданих збитків.

В деліктних правовідносинах юридичною підставою відповідальності, яка виникає внаслідок заподіяння шкоди, є склад цивільного правопорушення. До його елементів належать протиправна поведінка завдавача шкоди, настання шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою завдавача шкоди, вина останнього.

При цьому на потерпілого (позивача) покладається обов`язок довести факт неправомірної поведінки відповідача, заподіяння ним шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою завдавача шкоди та негативними наслідками. У свою чергу, відповідач має довести відсутність своєї вини у спричиненні шкоди потерпілому (позивачу).

Право на відшкодування моральної шкоди виникає у особи, у тому числі внаслідок неправомірних дій щодо неї або членів її сім`ї, якщо це призвело до фізичних і душевних страждань потерпілого.

У разі вирішення спору судом розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються моральні втрати особи, що призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Також враховуються обставини, що призвели до погіршення або позбавлення можливості реалізації особою своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Проте, установивши, що ОСОБА_1 було госпіталізовано у Хмельницьку обласну психіатричну лікарню №1 у примусовому порядку на підставі рішення Ярмолинецького районного суду від 05.02.2019 року, яке в подальшому було скасовано постановою Хмельницького апеляційного суду від 25 квітня 2019, суд першої дійшов правильного висновку щодо відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди з Комунального некомерційного підприємства «Хмельницький обласний заклад надання психіатричної допомоги», оскільки неправомірності дій відповідача станом на момент госпіталізації не встановлено. Комунальне некомерційне підприємство «Хмельницький обласний заклад надання психіатричної допомоги» не є належним відповідачем за даними правовідносинами.

Відповідно до частини 2 статті 48 ЦПК України позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Доводи апеляційної інстанції зазначених висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які є підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVINANDOTHERSv.UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ярмолинецького районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк