Ухвала

Іменем України

09 січня 2023 року

м. Київ

справа № 522/9488/18

провадження № 61-13204ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Коломієць Г. В.,

розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 29 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2019 року позов задоволено частково.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 кошти за договором банківського вкладу № SAMDNWFD800 від 11 грудня 2013 року у розмірі

87 565,06 дол. США та 3 % річних за період із 10 лютого 2016 року по 11 жовтня 2018 року у розмірі 7 002,81 дол. США.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Одеського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2019 року в частині відмови у нарахуванні та стягненні пені скасовано, прийнято в цій частині нову постанову, якою стягнуто з акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») на користь ОСОБА_1 пеню

у розмірі 79 124,76 грн.

В інший частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 червня 2022 року касаційну скаргу

АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11 вересня 2019 року та постанову Одеського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення з відповідача на користь позивача суми вкладу у розмірі 87 565,06 дол. США за договором банківського вкладу № SAMDNWFD800 від 11 грудня 2013 року та 3 % річних на підставі частини другої статті 625 ЦК України залишено без змін.

Постанову Одеського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 до АТ КБ «ПриватБанк» про стягнення пені, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», скасовано, рішення Приморського районного суду м. Одеси

від 11 вересня 2019 року в цій частині позовних вимог змінено, виклавши мотиви відмови в редакції цієї постанови.

Постанову Одеського апеляційного суду від 24 лютого 2021 року в частині стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави судового збору у розмірі 1 978,11 грн скасовано.

Поновлено виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси

від 11 вересня 2019 року та постанови Одеського апеляційного суду

від 24 лютого 2021 року в не скасованій та незміненій частині (провадження

№ 61-5304св21).

У квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення у вказаній цивільній справі.

На обґрунтування заяви ОСОБА_1 вказував, що у зв`язку з розглядом справи він поніс витрати на правову допомогу за період з 21 серпня 2018 року по

11 вересня 2019 року, що складаються з гонорару адвоката в розмірі

53 020,00 грн; додаткових витрат, пов`язаних з явкою до суду в розмірі

3 957,06 грн; поштових витрат у розмірі 113,05 грн, загалом - 57 090,11 грн.

Додатковим рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 судові витрати

у розмірі 29 090 грн. В іншій частині вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення. Додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2022 року залишено без змін.

Задовольняючи заяву ОСОБА_1 частково, судпершої інстанції,

з висновками якого погодився і апеляційний суд,виходив з того,що наявні

в матеріалах справи документи, надані позивачем,не є безумовною підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу

в визначеному позивачем розмірі, оскількицей розмір витрат має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критерію розумної необхідності таких витрат.

Судом першої інстанції,з урахуванням клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, встановлено, що понесені витрати є неспівмірними із складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим часом на наданнямтаких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, а відтак, дійшов висновку щодо часткового задоволення заяви, а саме:

- витрати, пов`язані з підготовкоюта відправкою адвокатського запиту №2018/20-09 від 20 вересня 2018 року судом зменшено з 1980 грн до 990 грн;

- витрати, пов`язані з підготовкоюта подачею вимоги №2018/09-10

від 09 жовтня 2018 року судом зменшено з 5 500,00 грн до 2 750,00 грн;

- витрати, пов`язані з підготовкоюта подачею заяви про збільшення позовних вимог від 11 жовтня 2018 року судом зменшено з 5 720,00грн до 2 860,00 грн;

- витрати, пов`язані з підготовкоюта подачею клопотання про витребування доказів від 11 жовтня 2018 року судом зменшено з 2640,00 грн до 400,00 грн;

- витрати, пов`язані з підготовкоюта подачею клопотання про долучення орієнтованого розрахунку судових витрат від 11жовтня 2018 року зменшено

з 5 500,00 грн до 400,00 грн;

- витрати, пов`язані з підготовкоюта подачею відповіді на відзив на клопотання про збільшення позовних вимог та судових витрат від 06травня 2019 року зменшеноз 5 500,00 грн до 2750,00 грн;

- витрати, пов`язані з підготовкоюта подачею відповіді на заперечення на відзив на клопотання про збільшення позовних вимог та судових витрат

від 18 червня 2019 року зменшено з 3 960,00 грн до 1 980,00 грн,що разом становить 14 130,00 грн.

В іншій частиніпонесених витрат, а саме витрат на аналіз документів клієнта та формування правової позиції по справі у розмірі7 260,00 грн; научасть

у судовому засіданні 11 жовтня 2018 року у розмірі 1980,00 грн; научасть

у судовому засіданні 19 листопада 2018 року у розмірі 660,00 грн; научасть

у судовому засіданні 09 липня 2019 року у розмірі 880,00 грн; участь

у судовому засіданні 11 вересня 2019 року у розмірі880,00 грн; на підготовкута подачу відповіді на відзив від 13 листопада 2018 року у розмірі 3 300,00 грн, загальним розміром 14960,00 грн суд визнав обґрунтованими та прийшов до висновку про задоволення вимог у цій частині в повному обсязі.

Відповідно, враховуючи складність справи та виконаної адвокатом роботи, які підтверджені належними доказами, принципу справедливості, співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності адвокатських витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також з урахуванням поданих відповідачемзаперечень щодо розміру заявлених до стягнення витрат на правничу допомогу та доводів щодо їх неспівмірності, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, прийшов висновку про необхідність зменшення розміру заявлених судових витрат та стягнення з відповідача на користь позивача

29 090,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

У грудні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на додаткове рішення Приморського районного суду

м. Одеси від 02 вересня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду

від 29 листопада 2022 року, у якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, за результатами розгляду справи ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення

у справі відмовити у повному обсязі.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст оскаржуваних судових рішень, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовується тим, що суди, частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 про стягнення витрат на правову допомогу, не звернули уваги на те, що розмір заявлених витрат на правничу допомогу не відповідає принципу обґрунтованості та пропорційності. Крім того, судами не надано оцінки відсутності акту приймання-передачі та доказів оплати таких послуг. Також заявник посилається на відсутність передбаченого договором фіксованого розміру вартості наданих послуг.

Крім того, на думку заявника, апеляційний суд належним чином не перевірив доводів сторін, фактичні обставини справи, не дослідив зібрані у матеріалах справи докази та застосував норму права без урахування правових висновків, викладених у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та Верховного Суду

від 21 жовтня 2021 року у справі № 750/2055/20 (пункт 1 частини другої

статті 389 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини другої статті 394 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу суд може визнати таку касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити

у відкритті касаційного провадження, якщо Верховний Суд уже викладав

у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права

у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку (крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку або коли Верховний Суд вважатиме за необхідне відступити від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах).

Відповідно до частини шостої статті 394 ЦПК України ухвала про відмову

у відкритті касаційного провадження повинна містити мотиви, з яких суд дійшов висновку про відсутність підстав для відкриття касаційного провадження.

Вивчивши касаційну скаргу, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про відмову

у відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга

є необґрунтованою.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу (частини перша, друга статті 133 ЦПК України).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Частиною першою статті 81 ЦПК України також визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.

Таким чином, саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц.

Як убачається з оскаржуваних судових рішень, на підтвердження витрат на правничу допомогу представником ОСОБА_1 - адвокатом Яким`яком О. В., надано суду першої інстанції: договір № 21-08/2018 про надання правової допомоги від 21 серпня 2018 року, додаток №1 до Договору про надання правової допомоги № 21-08/2018 від 21 серпня 2018 року, розрахунок судових витрат позивача станом на 11 вересня 2019 року, звіт про надані послуги №1 від 11 вересня 2019 року.

Частково задовольняючи заяву ОСОБА_1 про відшкодування витрат на правову допомогу в розмірі 29 090,00 грн, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що понесені заявником витрати підтверджені належними та допустимими доказами, проте в повній мірі не відповідають критеріям розумності та співмірності. Також судами враховано клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про зменшення витрат на оплату правничої допомоги, у змісті якого заявник зазначав про їх неспівмірність та недоведеність. Крім того, судами враховано посилання

АТ КБ «ПриватБанк» на відсутність у матеріалах справи акту приймання-передачі виконаних робіт.

Відповідно, стягуючи з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу, суд першої інстанції враховував принципи розумності

і співмірності, складність справи та обсяг виконаних адвокатом робіт та час витрачений на їх виконання, а також наявні в матеріалах справи докази на підтвердження виконаної адвокатом роботи, дійшов обґрунтованого висновку, про зменшення розміру таких витрат до 29 090,00 грн.

Процесуальне законодавство України не встановлює чіткого переліку доказів, які необхідно надати суду на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу, однак зобов`язує надати докази щодо надання правової допомоги, такий висновок викладений у постанові Верховного Суду

від 14 вересня 2022 року у справі № 759/7630/20.

Доводи касаційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої та апеляційної інстанцій, натомість зводяться до незгоди з наданою судом оцінкою доказам на підтвердження витрат на правову допомогу, проте в силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та здійснювати переоцінку доказів.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції не врахував висновки щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладені постановах викладених у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі

№ 755/9215/15-ц, постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі № 750/2055/20

є безпідставними, оскільки судами надано оцінку доказам, наданим на підтвердження понесених витрат на правову допомогу та застосовано критерії розумності та реальності адвокатських витрат, відтак відсутні підстави вважати, що оскаржувані судові рішення суперечать зазначеним правовим позиціям.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини, вказаний правовий висновок викладено у змісті постанови Верховного Суду від 08 квітня 2020 року у справі

№ 306/1198/17.

Відповідно до висновку Верховного Суду викладеного у постанові

від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Крім того, апеляційний суд правильно застосував у оскаржуваному судовому рішення правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду

від 16 травня 2019 року у справі № 823/2638/18, оскільки зазначений правовий висновок стосується саме фіксованої погодинної оплати послуг адвоката, відповідно, зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що касаційна скарга є необґрунтованою, оскільки Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновки щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Верховний Суд є судом права і його повноваження визначені статтями 400, 409 ЦПК України.

Керуючись статтями 390, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на додаткове рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 вересня 2022 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д. Д. Луспеник

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць