Справа № 202/7486/22
Провадження № 2/202/462/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

23 січня 2023 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючої судді Бєсєди Г.В.

за участю секретаря Свити Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі в порядку спрощеного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

В обґрунтування поданої заяви позивач зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_1 , в якій зареєстрована відповідач ОСОБА_2 , однак фактично там не проживає. Наголошує, що реєстрація відповідача у вказаній квартирі позбавляє її можливості користуватись та розпоряджатись належним їм майном.

Представник ОСОБА_1 надав заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про розгляд справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, відзив на позовну заяву не надала.

Суд, дослідивши докази по справі, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , що підтверджується договором дарування квартири, зареєстрованого за реєстром № 2-1895, посвідченого 03.11.2008 року державним нотаріусом Шостої Дніпропетровської державної нотаріальної контори Черненко І.М. та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21030752 від 25.11.2008.

В даній квартирі зареєстрована ОСОБА_2 , що підтверджується довідкою відділу формування та ведення реєстру територіальної громади Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпропетровської міської ради № 6/5-5252 від 27.10.2022.

Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Права власника квартири визначені ст. 383 ЦК України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливо лише з підстав, передбачених законом.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Водночас за правилом ч. 2 ст. 405 ЦК, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно акту від 13.10.2022, складеного ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , посвідченого директором КП «Жилсервіс - 14» ДМР, ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_2 з серпня 2021 року.

Судом встановлено, що відповідач добровільно не проживає за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , без поважних причин понад один рік.

Виходячи з вищевикладеного, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову та визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Керуючись ст.ст. 4, 13, 19, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 ) такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Позивач, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити рішення суду в апеляційному порядку повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду безпосередньо або через Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська (до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи) протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом встановлених строків не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя Г.В. Бєсєда