Справа № 369/108/21
Провадження № 2/369/409/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30.01.2023 м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Ковальчук Л.М.,

при секретарі Павловій В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області, Головного управління Національної поліції в Київській області в особі Києво-Святошинського відділу поліції ГУ НП в Київській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним арештом майна органу досудового розслідування Києво-Святошинського відділу поліції ГУ НП в Київській області,

В С Т А Н О В И В:

У січні 2021 року позивач звернувся до суду із позовом до Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області, Головного управління Національної поліції в Київській області в особі Києво-Святошинського відділу поліції ГУ НП в Київській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним арештом майна органу досудового розслідування Києво-Святошинського відділу поліції ГУ НП в Київській області.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що, 28 грудня 2017 року, колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Київської області, своєю ухвалою по справі №369/12790/17 зобов`язала слідчого Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області у кримінальному провадженні №0003819 від 25.06.2017 р. негайно повернути ОСОБА_1 майно - рушницю SAFARI ПН-001 та інші. На протязі всього 2018 року і аж до 20 березня 2019 року (тобто на протязі 447 діб, або 15 місяців) Києво-Святошинський відділ поліції не виконував ухвалу Апеляційного суду - не повертав позивачу майно. Майно було повернуто лише 20.03.2019 року. Тобто, посадові особи Києво-Святошинського відділу поліції на протязі 15 місяців не виконували чинну ухвалу Апеляційного суду Київської області від 28.12.2017 року по справі №369/12790/17, чим завдали значної моральної шкоди та цілком позбавили позивача можливості захисту законних прав, здоров`я та життя від посягання групи озброєних осіб під час спроб за рішенням суду побачити власного сина.

Враховуючи вищевикладене, просив суд стягнути на користь позивача ОСОБА_1 , з Управління Державної Казначейської Служби України у Києво-Святошинському районі в Київській області моральну шкоду в розмірі 1 125 000,00 грн., завдану незаконним арештом майна збоку посадових осіб Києво-Святошинського відділу поліції ГУ НП в Київській області.

Ухвалою від 15.03.2021 року відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити у порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

20.05.2021 року від представника відповідача Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області надійшов відзив на позовну заяву, з якого вбачається, що представник заперечує проти задоволення позовних вимог в повному обсязі та зазначає, що Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області не є належним відповідачем по справі.

Ухвалою суду від 16.12.2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.

Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримав повному обсязі, просив суд про їх задоволення.

Представник відповідача 1 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник відповідача 2 в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову в повному обсязі, посилаючись на те, що позов пред`явлений до не належних відповідачів.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ухвалою Апеляційного суду Київської області від 28.12.2017 року зобов`язано слідчого Києво-Святошинського ВП ГУНП в Київській області у кримінальному провадженні №0003819 від 25.06.2017 р. негайно повернути ОСОБА_1 майно, яке було вилучення в ході проведення огляду місця події за адресою: АДРЕСА_1 .

Разом з тим, ухвала Апеляційного суду Київської області від 28.12.2017 року була виконана лише 20.03.2019 року.

Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.

Відповідно до ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

За змістом статті 1174 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу Україна.

Звертаючись до суду з позовом позивач вказував на те, що внаслідок невиконання ухвали Апеляційного суду Київської області від 28.12.2017 року, йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 1125000,00 грн.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.3. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Крім того, відповідно до ст. 80 Цивільного кодексу України юридична особа це організація, створена і зареєстрована та внесена до "Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань", яка наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю та може бути позивачем та відповідачем у суді. Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області, Головне управління Національної поліції в Київській області в особі Києво-Святошинського відділу поліції ГУ НП в Київській області, які зазначені позивачем відповідачами по справі не є юридичною особою.

Пленум Верховного Суду України у п. 8 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснив, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному статтею 33 ЦПК. Після заміни неналежного відповідача або залучення співвідповідача справа розглядається спочатку в разі її відкладення або за клопотанням нового відповідача чи залученого співвідповідача та за його результатами суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Разом з тим, судом не одноразово зверталася увага позивача, що позов подано до неналежних відповідачів, відсутні клопотання позивача щодо залучення у справі належного відповідача чи заміни неналежного відповідача на належного, а також те, що суд ставив на обговорення клопотання сторони відповідача про заміну відповідача на належного, а позивач наполягав на розгляді справи за участю зазначених ним відповідачів, а суд не має права проводити заміну неналежного відповідача належним з власної ініціативи, а тому розглядає справу по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач має довести факт заподіяння йому відповідачем моральної шкоди, яка за змістом ст. 1167 ЦК України завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, а також відповідно до того, яких саме втрат немайнового характеру він зазнав, обґрунтувати розмір відшкодування моральної шкоди. Недоведеність позивачем зазначених обставин по справі є підставою для відмови у задоволенні позову .

Враховуючи наведене, слід дійти висновку про те, що позивач не довів, що внаслідок тривалого невиконання ухвали Апеляційного суду Київської області від 28.12.2017 року, йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює в 1125000,00 грн., а також причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою слідчого.

Щодо застосування норм Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» на які посилається позивач при зверненні до суду з позовом варто зазначити, що вказаний Закон врегульовує правовідносини відшкодування шкоди, завданої виключно громадянинові внаслідок незаконного притягнення його до відповідальності, його дія не розповсюджується на потерпілих осіб, зокрема фізичних, яким завдано шкоди внаслідок бездіяльності органу досудового розслідування під час розслідування за заявою таких осіб.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи що позивачем не доведено заявлені вимоги належними та допустимими доказами, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 55 Конституції України, ст.ст. 2, 15, 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, ст.ст.1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 279, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області, Головного управління Національної поліції в Київській області в особі Києво-Святошинського відділу поліції ГУ НП в Київській області про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним арештом майна органу досудового розслідування Києво-Святошинського відділу поліції ГУ НП в Київській області, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня складення повного рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , паспорт НОМЕР_1 , видав 3232, адреса місця проживання: АДРЕСА_2 .

Інформація про відповідача Головне управління Національної поліції в Київській області в особі Києво-Святошинського відділу поліції ГУ НП в Київській області, адреса місцезнаходження: Київська область, м. Боярка, вул. Хрещатик, 88.

Інформація про відповідача Управління Державної казначейської служби України у Києво-Святошинському районі Київської області, адреса місцезнаходження: Київська область, м. Вишневе, вул. Лесі Українки, 88.

СУДДЯ Л.М.КОВАЛЬЧУК