Справа № 169/453/22
Провадження № 2/169/98/23
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2023 року смт. Турійськ

Турійський районний суд Волинської області

в складі головуючого судді Ковальчук О. В.,

за участю:

секретаря Гаврилюк Н.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4

розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 , представник позивача: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И Л А:

Представник позивача звернувся до суду з позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_3 , моторного (транспортного) страхового бюро України на користь позивача суму матеріального збитку в розмірі 193632,21 гривня, стягнути з ОСОБА_3 моральну шкоду в сумі 50000 гривень та витрати на правничу допомогу в сумі 10000 гривень, сплачений судовий збір в сумі 2436, 32 гривень.

Свої вимоги мотивує тим, що 20.01.2022 року близько 18 години водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки ВАЗ 2104 реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 по вулиці Луцькій у с. Туличів, Ковельського району, Волинської області, не врахувавши дорожню обстановку в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки Ауді А6 реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП водій автомобіля марки Ауді А6 рнз НОМЕР_2 ОСОБА_1 та пасажир ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження. За даним фактом слідчим Ковельського РУП ГУНП у Волинській області внесено відомості до ЄРДР за № 0000135 від 21.01.2022 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. 24.03.2022 року слідчим Ковельського РУП ГУНП винесено постанову про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000135 на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю складу кримінального правопорушення. Згідно висновку № 274 експертного автотоварознавчого дослідження з оцінки матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу Ауді А6 рнз НОМЕР_2 , проведеного за заявою ОСОБА_1 станом на 20.01.2022 року вартість матеріального збитку, в результаті його пошкодження складає 190632,21 грн., 3000 грн. витрати на оплату проведеного дослідження. Крім того, позивач зазнала моральних страждань, що виразились у характері правопорушення, глибині фізичних та душевних страждань, діями відповідача, які оцінила в 50000 грн.

Ухвалою суду від 23 вересня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

17.10.2022 року представником відповідача ОСОБА_3 адвокатом Бакаєвич А.В. надано відзив на позовну заяву.

07.11.2022 року представником позивача подано клопотання про заміну первісного відповідача моторно (транспортного) страхового бюро України на Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» та викладення пункту 1 позовної заяви в новій редакції (а.с. 104-105).

07.11.2022 року ухвалою суду замінено неналежного відповідача Моторне (транспортне) бюро України на Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» та закрито підготовче судове засідання та призначено справу до судового розгляду.

Будь-яких інших процесуальних дій по справі не вчинялося.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на викладені в ньому обставини та просила його задовольнити.

Представник позивача адвокат Рущак Володимир Михайлович в судовому засіданні позов підтримав, посилаючись на викладені в ньому обставини та просив його задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, оскільки приймає участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Бакаєвич Анатолій Вікторович, в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю, просив відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення шкоди з ОСОБА_3 , оскільки на момент ДТП автомобіль ВАЗ 2104 рнз НОМЕР_1 під керванням відповідача ОСОБА_3 у відповідності полісу № 202690864 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 03.02.2021 року був застрахований у ТзДВ «Міжнародна страхова компанія», тому відшкодування має бути проведено за рахунок страхових виплат.

Відповідач Товариство з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» про дату час та місце судового розгляду була повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомила.

Суд вважає, що, оскільки судочинство здійснюється на засадах змагальності і неявкою до суду незалежно від причин відповідач ТзДВ «Міжнародна страхова компанія» фактично відмовився надавати докази на захист своїх прав у суді, в зв`язку із чим суд розглядає справу на підставі наявних у справі доказів у його відсутності.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

За вимогами ст. ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 20.01.2022 року близько 18 години водій ОСОБА_3 керуючи автомобілем марки ВАЗ 2104 реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 по вулиці Луцькій у с. Туличів, Ковельського району, Волинської області, не врахувавши дорожню обстановку в результаті чого допустив зіткнення з автомобілем марки Ауді А6 реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП водій автомобіля марки Ауді А6 рнз НОМЕР_2 ОСОБА_1 та пасажир ОСОБА_5 отримали тілесні ушкодження. За даним фактом слідчим Ковельського РУП ГУНП у Волинській області внесено відомості до ЄРДР за № 0000135 від 21.01.2022 за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України (а.с. 10).

24.03.2022 року слідчим Ковельського РУП ГУНП винесено постанову про закриття кримінального провадження внесеного до ЄРДР за № 0000135 на підставі п.2 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю складу кримінального правопорушення, оскільки потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 отримали внаслідок дорожньо-транспортної пригоди тілесні ушкодження, які відносять до категорії легких тілесних ушкоджень, що в свою чергу виключає наявність в діянні кримінального правопорушення (а.с. 11).

Крім того, в зазначеній постанові зафіксовано, що «…дорожньо-транспортна пригода виникла у прямому причинно-наслідковому зв`язку в наслідок порушення ОСОБА_3 , який рухався за кермом автомобіля марки ВАЗ р.н. НОМЕР_1 правил дорожнього руху України…» (а.с. 11).

Зазначені обставини ніким з учасників справи не оспорюються.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню.

На момент ДТП автомобіль марки ВАЗ 2104 р.н.з НОМЕР_1 був забезпеченим транспортним засобом відповідно до полісу № 202690864. Згідно умов полісу страхова сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю становить 260000 грн., за шкоду заподіяну майну 130000 грн. (а.с. 54).

Відповідно до висновку експертного авто товарознавчого дослідження з оцінки матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу АУДІ А6 реєстраційний номер НОМЕР_2 за заявою ОСОБА_1 встановлено, що вартість матеріального збитку від пошкодження автомобіля реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 190632,21 грн., а вартість автомобіля після ДТП 20.01.2022 року у пошкодженому стані становить 115065,41 грн. (а.с. 13-28).

Щодо суми відшкодування та стягнення її з відповідача ТзДВ «Міжнародна страхова компанія» суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В ч. 1 ст. 1187 ЦК України визначено поняття джерела підвищеної небезпеки, зокрема джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо - і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Частиною другою статті 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

Підставами відшкодування шкоди за цим деліктом є: а) наявність шкоди; б) протиправна дія заподіювача шкоди; в) наявність причинного зв`язку між протиправною дією та шкодою. Вина заподіювача шкоди не вимагається. Тобто особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (незалежно від вини).

Відповідно до ч.3 ст.988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено правило, згідно з яким, при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Так, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) Велика Палата Верховного Суду зробила висновок про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у ст.37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі №760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).

Статтями 28, 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок ДТП, з евакуацією транспортного засобу з місця ДТП до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент ДТП, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюється факт ДТП, вина відповідача ОСОБА_3 . Предметом спору є відшкодування моральної шкоди та вартість матеріального збитку від пошкодження автомобіля позивача.

Відповідно до частин першої, другої статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків є однією із форм або заходів цивільно-правової відповідальності, яка вважається загальною або універсальною саме в силу правил статті 22 ЦК України, оскільки частиною першою визначено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Тобто порушення цивільного права, яке потягнуло за собою завдання особі майнових збитків, саме по собі є основною підставою для їх відшкодування.

Таким чином, під збитками необхідно розуміти фактичні втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, витрати, вже зроблені потерпілим, або які мають бути ним зроблені, та упущену вигоду. При цьому такі витрати мають бути безпосередньо, а не опосередковано, пов`язані з відновленням свого порушеного права, тобто з наведеного випливає, що без здійснення таких витрат неможливим було б відновлення свого порушеного права особою.

З огляду на викладене суд приходить до висновку, що відшкодуванню підлягає різниця між вартістю транспортного засобу до (190632,21 грн) та після ДТП (115065,41 грн), що становитиме 75566,80 грн. Зазначена сума не виходить за межі страхового ліміту відповідно до полісу № 202690864.

Як слідує зі звіту про оцінку вартості матеріального збитку заподіяного власнику транспортного засобу, виготовленого на замовлення позивачки, вартість відновлювального ремонту (214913,70 грн.) є більшою ніж його ринкова вартість на момент пошкодження, (в непошкодженому вигляді) (190632,21 грн.), що дає підстави для висновку про те, що оцінювачем визнано автомобіль фізично знищеним.

В свою чергу, порядок відшкодування шкоди, пов`язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, якою передбачено, що транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. Якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Таким чином, статтею 30 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» не передбачено відшкодування шкоди у розмірі ринкової вартості транспортного засобу до ДТП в разі його фізичного знищення, оскільки таке стягнення фактично призведе до отримання позивачем доходу у вигляді вартості транспортного засобу після ДТП.

Зокрема, така позиція узгоджується з висновками ВС, викладеними у постановах від 13.02.2019 року (справа № 207/2838/15) та від 25.09.2019 року (справа № 280/1144/14-ц).

Що стосується позовних вимог в частині відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (п.3 ч.2 ст.11 ЦК України). У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (ч.6 ст.11 ЦК України).

Згідно з пунктом 9 частини другої статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Судом встановлено, що ДТП стало результатом винних дій відповідача ОСОБА_3 .

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно з частиною третьої цієї статті моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З гідно з частиною четвертою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

З огляду на викладене можна дійти висновку про те, що власник автомобіля є зобов`язаною особою та несе відповідальність перед потерпілим за завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду у випадку, якщо в момент дорожньо-транспортної пригоди він керував транспортним засобом (тобто є заподіювачем шкоди) або у випадку, передбаченому ч.2 ст.1187 ЦК України.

Згідно із роз`ясненнями, наданими у пунктах 5, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4, обов`язковому з`ясуванню при вирішені спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. За загальними правилами відшкодування шкоди, відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії певних осіб чи органів завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, тому, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. Позивач не зобов`язаний доводити вину відповідача у заподіянні шкоди. Особа, якій спричинено шкоду, подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір спричиненої шкоди, а також докази того, що саме відповідач її спричинив або є особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Подібний висновок наведено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі № 61/8496/15-ц, провадження №14-154цс19.

Як зазначено у пункті 53 постанови Верховного Суду від 01 квітня 2020 року по справі №821/1841/17, практикою Європейського суду з прав людини визнана презумпція моральної шкоди. Тобто в разі порушення майнових або цивільних прав «середня», «нормально» реагуюча на протиправну щодо неї поведінку людина повинна відчути страждання (моральну шкоду).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд врахував обставини справи, доведеність вини відповідача у вчиненні ДТП, характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач у зв`язку з пошкодженням його майна, характер майнових втрат, зокрема, враховано зміни звичайного укладу життя позивача та додаткові зусилля для його організації у зв`язку із неможливістю експлуатувати придбаний ним транспортний засіб, неможливість здійснювати звичайну щоденну діяльність, байдужість відповідача ОСОБА_3 від відшкодування завданих збитків, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, вимоги ч.2 ст.37 Закону України «Про дорожній рух», що експлуатація транспортних засобів з технічними несправностями забороняється, у зв`язку з чим пошкоджений внаслідок ДТП автомобіль знаходиться під законодавчою забороною його експлуатації до завершення відновлювального ремонту, а відтак виходячи із засад розумності і справедливості, а також усталеної практики Європейського суду з прав людини, розмір моральної шкоди необхідно визначити у 10 000 грн.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. А саме, від загальної ціни позову, судом задоволено приблизно 36 %, отже сума судового збору, що підлягає стягненню становить 876,96 грн. крім того в пропорційному співвідношенні з відповідача ТзДВ «Міжнародна страхова компанія» сума стягнення становить 88,5% (776,11 грн. судовий збір, 8850 грн. витрати на правничу допомогу), з відповідача ОСОБА_3 11,5%. (100,85 грн. судовий збір, 1150 грн. витрати на правничу допомогу).

Керуючись ст.ст. 11, 15, 16, 22, 23, 988, 1167, 1187, 1188 ЦК України, ст. 22, 28, 29, 30 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 4, 5, 10-13, 19, 76, 77, 79, 80, 81, 82, 83, 89, 95, 141, 223, 247, 259, 263-265, 268, 273, 353 ЦПК України -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 , представник позивача: ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», Моторне (транспортне) страхове бюро України про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення дорожньо-транспортної пригоди, задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 суму матеріального збитку в сумі 78566 гривень 80 копійок, судовий збір в сумі 776 гривень 11 копійок та витрати на правничу допомогу 8850 гривень 00 копійок, а всього 88192 гривні 91 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 10000 гривень, судовий збір в сумі 100 гривень 85 копійок та витрати на правничу допомогу 1150 гривень 00 копійок, а всього 11250 гривень 85 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний тест судового рішення складено 20.01.2023 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , паспорт НОМЕР_3 , рнокпп НОМЕР_4 , адреса проживання: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_2 .

Відповідач: Товариства з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія», , юридична адреса: м. Харків, майдан Привокзальний, 2 а/с 11.

Суддя О.В. Ковальчук