Справа № 278/3216/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 лютого 2023 року м. Житомир

Житомирський районний суд Житомирської області у складі головуючого судді Дубовік О. М., за участю секретаря судового засідання Мороз К. Г., розглянувши за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський акціонерний банк та Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за іпотечним договором, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду із вище вказаною позовною заявою, у якому просить захистити права споживача банківських послуг шляхом визнання недійсним з моменту укладання договорів відступлення прав вимоги від 28.11.2019 року, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк і ТОВ «Вердикт Капітал», по договору іпотеки від 26.12.2007 року укладеному між ОСОБА_2 і ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк».

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач стверджує про недійсність договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки від 26.12.2007 року, укладеним між ОСОБА_1 і ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк», через недодержання його письмової форми та нотаріального посвідчення при укладенні.

У відзиві на позовну заяву представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 56-58).

У судове засідання позивач або її представник не з`явились; про розгляд справи сповіщались належним чином.

В попередніх судових засіданнях представник позивача позовні вимоги підтримувала у повному обсязі.

Представник відповідача ТОВ «Вердикт Капітал» у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» у судове засідання не з`явився, про розгляд справи сповіщався належним чином, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 71-72, 86-87, 118-119, 120-121, 127-128, 203-204, 214-215). Відзив на позовну заяву не подав.

Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 330-1, укладеним 26.12.2007 року між ОСОБА_1 та Відкритим акціонерним товариством «Всеукраїнський Акціонерний Банк», ОСОБА_1 уклала з ПАТ «ВіЕйБі» іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Житомирського районного нотаріального округу Демецькою С.Л. та зареєстрований в реєстрі за №8283 (а.с. 50-52).

Відповідно до умов іпотечного договору ОСОБА_1 як іпотекодавець передала ПАТ «ВіЕйБі» і іпотеку нерухоме майно, що належить їй на праві приватної власності, а саме:

- об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 277,8 кв.м. з відсотками готовності 80%;

- земельну ділянку загальною площею 1000 кв.м., кадастровий номер :02:001:0114, яка розташована за цією ж адресою з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (а.с.50-52).

Відповідно до договору відступлення прав вимоги № 212009 від 28.11.2019 року ПАТ «ВіЕйБі Банк» відступило ТОВ «Вердикт капітал» прав вимог до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб та/або фізичних осіб підприємців та/або юридичних осіб (а.с. 48-49).

ТОВ «Вердикт Капітал» набуло всіх прав іпотекодержателя за вище вказаним іпотечним договором відповідно до договору про відступлення прав вимог за іпотечними договорами від 28.11.2019 рік, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Розсохою С. С. та зареєстрованого в реєстрі за № 12541 (а.с. 61-64), що підтверджується реєстром договорів іпотеки (а.с. 65-68).

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 15.02.2021 року у задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про звернення стягнення заборгованості на предмет іпотеки відмовлено, а зустрічний позов ОСОБА_1 задоволено та визнано умови п.1.4.1, 2.3., 2.5.6 договору споживчого кредиту від 26 грудня 2008 року, п.3.5 додаткової угоди №14 від 09 червня 2008 року, укладеного між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством "Всеукраїнський акціонерний банк" щодо обов`язку ОСОБА_3 сплачувати комісію за надання і обслуговування кредиту недійсним з моменту укладення договору та зобов`язано товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» здійснити перерахунок сплачених ОСОБА_1 з часу укладення кредитного договору платежів, зарахувавши сплачену нею комісію у розмірі у рахунок інших обов`язкових платежів за кредитним договором від 26грудня 2007року №330/1 (а.с. 133-137).

Постановою Житомирського апеляційного суду від 26.10.2021 року зазначене рішення скасовано; позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» задоволено частково; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" заборгованість за кредитним договором у розмірі 114014, 35 дол. США та 149412 грн. 49 коп; у задоволенні решти вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» відмовити; у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено (а.с. 138-143).

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 2 ст. вказаної статті визначено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Згідно положень ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України(статті 1,8 Конституції України).

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Статтею 204 ЦК України закріплено презумпцію правомірності правочину та зазначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема на підставі судового рішення.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони ( кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії ( негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку ( частина 1 статті 509 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 510 ЦК України, сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор.

Законодавство також передбачає порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) в зобов`язанні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом ( стаття 514 ЦК України).

Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежить від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов`язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 516 ЦК України).

При цьому, слід враховувати, що у зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим ( передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі №906/1174/18 (пункти 37, 38).

Суд бере до уваги ту обставину, що укладений 28.11.2019 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ТОВ «Вердикт Капітал» договір відступлення прав вимоги за своїми ознаками є договором, за яким банк у зобов`язаннях за кредитним договором та договором іпотеки замінений на ТОВ «Вердикт Капітал» як нового кредитора. При цьому, останнє не набуло право здійснювати фінансові операції відносно ОСОБА_1 , оскільки у ТОВ «Вердикт Капітал» виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором та за договором іпотеки. Отже, цей договір є змішаним договором, оскільки містить елементи договору купівлі-продажу права вимоги (за умовами якого продавець продав, а покупець придбав право вимоги на публічних торгах) і договору відступлення права вимоги (цесії) (за умовами якого первісний кредитор передав право вимоги новому кредитору).

У судових засіданнях представник ТОВ «Вердикт Капітал» звертала увагу на ту обставину, що електронні торги з реалізації майна банку, під час яких здійснено продаж права вимоги за спірним договором іпотеки, відбулися у межах процедури ліквідації ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк». Що стороною позивача не оспорено.

Пунктом 2 Положення щодо організації продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, затвердженого рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.03.2016 № 388, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 20.04.2016 за № 606/28736, метою цього Положення є визначення порядку організації продажу активів (майна), що включені до ліквідаційної маси банку, що ліквідується, у тому числі визначення принципів та критеріїв черговості продажу активів (майна) банків, що ліквідуються, які застосовуються при формуванні як планів продажу активів (майна) на рівні банків, що ліквідуються, так і пропозицій з продажу окремих активів/пулів активів.

Згідно п. 1 р. VІ Положення, на відкритих торгах (аукціоні) можуть продаватися такі види майна банку, що ліквідується: основні засоби, майно банку у вигляді цілісного майнового комплексу, майно банку, щодо обороту якого встановлено обмеження, дебіторська заборгованість, права вимоги.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень ст. 627 ЦК України сторони є вільні в укладенні договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ч. 4 ст. 656 ЦК України, до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах), договору купівлі-продажу валютних цінностей і цінних паперів застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідачами під час укладання оспорюваних договорів, було дотримано вимог цивільного законодавства щодо змісту та форми вчиненого правочину, їх воля була спрямована на реальне настання правових наслідків, що обумовлені договором.

Крім того, положення нормативно-правових актів, які регулюють процедуру ліквідації банку, допускають продаж на конкурсних засадах майна банку, що перебуває у стадії виведення з ринку (ліквідації), шляхом відступлення прав вимоги за кредитними договорами та за договорами забезпечення виконання зобов`язання будь-яким суб`єктам правовідносин, зокрема, і без статусу банку або іншої фінансової установи.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі №640/14873/19, від 2 серпня 2021 року у справі №199/168/18-ц, від 10 серпня 2021 року у справі №755/7758/19, а також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 8 червня 2021 року у справі №346/1305/19.

Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» у передбаченому законом порядку набуло право вимоги за спірним договором іпотеки.

Позивачем протягом розгляду справи не надано доказів того, що договір був укладені з порушенням вимог законодавства.

Вказані позивачем обставини, які, на її думку, мають слугувати підставою для недійсності договору не є, на глибоке переконання суду, такими підставами.

Судом встановлено, що відповідачами 1 та 2 при укладенні оспорюваного правочинів дотримані вимоги законодавства, а жодних доказів того, що укладеним правочином порушено права та законні інтереси позивача, не надано.

Таким чином, відсутні підстави для визнання договорів відступлення прав вимоги від 28.11.2019 року, укладеного між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний банк і ТОВ «Вердикт Капітал», по договору іпотеки від 26.12.2007 року укладеному між ОСОБА_2 і ПАТ «Всеукраїнський акціонерний Банк».

Оцінюючи здобуті по справі докази за своїм внутрішнім переконанням щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності і взаємозв`язку у сукупності, суд, розглядаючи даний спір в межах заявлених позовних вимог, вважає що вимоги позову не підлягають задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 49, 76-83, 174, 175, 187, 223, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Всеукраїнський акціонерний банк та Товариства з обмеженою відповідальністю Вердикт Капітал про визнання недійсним договору відступлення права вимоги за іпотечним договором - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено та підписано 13.02.2023 року.

Суддя О. М. Дубовік