Постанова

Іменем України

09 січня 2023 року

м. Київ

справа № 194/1276/15-ц

провадження № 61-7716св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.,

учасники справи:

позивач (відповідач за зустрічним позовом) - кредитна спілка «Союз-Дніпро»,

відповідачі (позивачі за зустрічним позовом): ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року у складі колегії суддів: Петешенкової М. Ю., Деркач Н. М., Красвітна Т. П.,

у справі за позовом кредитної спілки «Союз-Дніпро» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до кредитної спілки «Союз-Дніпро» про визнання кредитного договору та договору поруки неукладеними.

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2015 року кредитна спілка «Союз-Дніпро» (далі - КС «Союз-Дніпро») звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовна заява, з урахуванням уточнень, мотивована тим, що 22 жовтня 2013 року між КС «Союз-Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2737/13 про надання кредиту у сумі 62 900,00 грн строком на

36 місяців, починаючи з 22 жовтня 2013 року до 21 жовтня 2016 року.

Строк дії кредитного договору закінчився 21 жовтня 2016 року, проте

ОСОБА_1 порушила умови кредитного договору і несвоєчасно сплачувала заборгованість по кредиту та відсоткам за його використання, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у розмірі 209 222,27 грн,

яка складається із: залишку за кредитом - 44 180,35 грн, процентів

за користування кредитом з урахуванням прострочення платежів -

165 041,92 грн.

З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед позивачем щодо повернення кредиту, сплати відсотків за користування кредитом і сум штрафних санкцій, 22 жовтня 2013 року між КС «Союз-Дніпро» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договір поруки № 2737/13.

Відповідно до умов договору поруки ОСОБА_2 та ОСОБА_3 прийняли на себе зобов`язання перед позивачем відповідати в повному обсязі за зобов`язаннями ОСОБА_1 , визначеними кредитним договором, як солідарні боржники.

З метою урегулювання спору в досудовому порядку на адресу відповідачів направлялися претензії з вимогами сплатити існуючу заборгованість, але відповідачі проігнорували вимоги позивача та самоусунулися від виконання зобов`язань.

КС «Союз-Дніпро» просила стягнути солідарно з відповідачів на її користь заборгованість у сумі 209 222,27 грн за кредитним договором від 22 жовтня 2013 року № 2737/13 та судовий збір у сумі 3 138,33 грн.

У вересні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до суду із зустрічними позовними вимогами до КС «Союз-Дніпро» про визнання кредитного договору та договору поруки неукладеними.

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що 22 жовтня 2013 року між КС «Союз-Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2737/13, згідно з умовами якого їй надані грошові кошти в сумі 62 900,00 грн строком на 36 місяців, починаючи з 22 жовтня 2013 року. Розрахунком за кредитним договором № 2737/13 підтверджено погашення суми кредиту у розмірі 36 358,00 грн.

Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору КС «Союз-Дніпро» зобов`язувалася надати грошові кошти в сумі 62 900,00 грн за умови сплати процентів у день надання кредиту із розрахунку 20,51 %, сума яких становила 12 900,00 грн. Разом із тим указана сума у графіку погашення кредиту не зафіксована, КС «Союз-Дніпро» не надала інформацію, у рахунок яких коштів ОСОБА_1 повинна була сплатити ці проценти. Письмова інформація надана лише у вигляді додатку № 1, який не завірений кредитною спілкою, є неповним та не надає інформації про умови кредитування, фактичну сплату процентів, розрахунок тощо.

Зазначене, на думку позивачів за зустрічним позовом, свідчить про порушення КС «Союз-Дніпро» пункту 2 статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), оскільки кредитором у письмовій формі не надано повної інформації про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка надається перед укладенням кредитного договору.

Крім того, умови кредитного договору є несправедливими у розумінні статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», суперечать принципу добросовісності, призводять до погіршення становища споживача та істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 просили визнати кредитний договір від 22 жовтня 2013 року № 2737/13, укладений між ОСОБА_1 та КС «Союз-Дніпро», та договір поруки

від 22 жовтня 2013 року № 2737/13, укладений між КС «Союз-Дніпро» та

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , неукладеними, а також стягнути з КС «Союз-Дніпро» судові витрати.

Короткий зміст рішень судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2018 року, позов КС «Союз-Дніпро» задоволено. Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КС «Союз-Дніпро» заборгованість за кредитним договором від 22 жовтня 2013 року № 2737/13 станом на 20 жовтня 2016 року в розмірі 209 222,27 грн, з яких: залишок за кредитом - 44 180,35 грн, відсотки, нараховані за прострочення платежів, - 165 041,92 грн. У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги КС «Союз-Дніпро», суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку про те, що позичальник ОСОБА_1

не виконувала належним чином свої зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку із чим виникла заборгованість за кредитним договором

від 22 жовтня 2013 року № 2737/13, а тому наявні правові підстави для стягнення у солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КС «Союз-Дніпро» заборгованості станом на 20 жовтня 2016 року

у розмірі 209 222,27 грн, з яких: залишок за кредитом - 44 180,35 грн, відсотки, нараховані за прострочення платежів, - 165 041,92 грн.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суди першої та апеляційної інстанцій виходили із того, що зміст кредитного договору та договору поруки не суперечить нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. ОСОБА_1 користувалася кредитом, сплачувала заборгованість за кредитом, а тому вимога про визнання кредитного договору від 22 жовтня 2013 року № 2737/13, договору поруки від 22 жовтня 2013 року № 2737/13 неукладеними не підлягає задоволенню, оскільки чинним законодавством не передбачено такого способу захисту цивільних прав та інтересів як визнання договору неукладеним.

Постановою Верховного Суду від 17 березня 2020 року касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 задоволено частково. Постанову апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 травня 2018 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції мотивована тим, що предметом апеляційного перегляду було судове рішення у справі з ціною позову більше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Апеляційний суд, розглянувши справу у порядку спрощеного позовного провадження

без виклику учасників справи, відомості про належне повідомлення яких у матеріалах справи відсутні, порушив норми процесуального права.

У матеріалах справи відсутні докази належного повідомлення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про судове засідання, яке відбулося 24 жовтня 2017 року у суді першої інстанції, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, на що апеляційний суд у порушення вимог пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України не звернув увагу.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року рішення Тернівського міського суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2017 року скасовано. Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь КС «Союз-Дніпро» заборгованість за кредитним договором від 22 жовтня 2013 року № 2737/13 станом на 20 жовтня 2016 року в розмірі 209 222, 27 грн, з яких: залишок за кредитом - 44 180,35 грн, відсотки, нараховані за прострочення платежів, - 165 041,92 грн. У задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 відмовлено.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідачі не були належним чином повідомлені судом першої інстанції про розгляд справи, що є порушенням права на доступ до правосуддя, передбаченого положеннями статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та є обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Задовольняючи позовні вимоги КС «Союз-Дніпро», суд апеляційної інстанції виходив із того, що позичальником належним чином не виконано умови погашення заборгованості за кредитним договором, доказів про відсутність заборгованості відповідачами не надано, а тому наявні правові підстави для стягнення солідарно із відповідачів на користь позивача заборгованості за кредитним договором.

Відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним та відповідало внутрішній волі.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У касаційній скарзі, поданій у травні 2021 року до Верховного Суду, ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати постанову суду апеляційної інстанції у частині стягнення із ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь КС «Союз-Дніпро» заборгованості за кредитним договором, а також судового збору.

Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції

11 травня 2021 року справу розподілено колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Висоцької В. С., Литвиненко І. В.

Ухвалою Верховного Суду від 02 червня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 194/1276/15-ц за касаційною скаргою ОСОБА_3 ,ОСОБА_2 , витребувано матеріали справи з Тернівського міського суду Дніпропетровської області.

01 вересня 2022 року проведено повторний автоматизований розподіл та розподілено справу колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в складі: Грушицького А. І. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Петрова Є. В.

Доводи осіб, які подали касаційну скаргу

У касаційній скарзі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 посилаються на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема вказують, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду

від 12 листопада 2018 року у справі № 235/6856/15-ц.

Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції безпідставно стягнув із поручителів заборгованість за кредитним договором, не звернувши увагу на те, що КС «Союз-Дніпро» пред`явила вимоги до поручителів більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, а тому в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припинилася. Позичальник уперше не виконала своїх зобов`язань перед КС «Союз-Дніпро» у червні 2014 року, будь-яких доказів направлення відповідачам вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором від 03 квітня 2015 року позивачем не надано.

Доводи інших учасників справи

У липні 2021 року КС «Союз-Дніпро» подала відзив на касаційну скаргу,

у якому просить відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити без змін оскаржувану постанову суду апеляційної інстанції.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Суд установив, що 22 жовтня 2013 року між КС «Союз-Дніпро» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 2737/13, згідно з умовами якого КС «Союз-Дніпро» зобов`язалася надати грошові кошти у кредит позичальникові у сумі 62 900,00 грн строком на 36 місяців, починаючи з 22 жовтня 2013 року до 21 жовтня 2016 року, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплатити проценти в день отримання грошових коштів за кредитом із розрахунку 20,51 % на суму кредиту, що становить 12 900,00 грн,

а також проценти, нараховані згідно з пунктом 4.2 цього договору.

Пунктом 4.1 кредитного договору від 22 жовтня 2013 року № 2737/13 сторони погодили, що нарахування процентів за договором здійснюється за строк користування кредитом та нараховується: по-перше, на залишок заборгованості за кредитом у день отримання грошових коштів (вказаної у п. 1.1 цього договору); по-друге, щомісяця із розрахунку 1,95 % на залишок заборгованості за кредитом. Тип процентної ставки фіксований. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються у відсотках від суми кредиту з наступного дня після надання кредиту позичальнику до дня повного погашення заборгованості за кредитом включно. Погашення заборгованості здійснюється щомісяця у період із 20 до 30 числа кожного місяця згідно

з графіком.

Згідно з пунктом 4.4 кредитного договору від 22 жовтня 2013 року № 2737/13

у разі порушення строків сплати кредиту, вказаних у пункті 4.2 цього договору, більше ніж на 15 календарних днів, із 16 дня кредитодавець нараховує процент (плату) за користування кредитом із рахунку 0,5 % на день від суми залишку за кредитом за кожен день простроченої заборгованості за кредитом до повного її погашення.

Відповідно до пункту 8.1 кредитного договору від 22 жовтня 2013 року № 2737/13 строк дії договору з 22 жовтня 2013 року до 21 жовтня 2016 року (а. с.11, 12 т. 1).

На виконання умов кредитного договору від 22 жовтня 2013 року № 2737/13 ОСОБА_1 отримала від КС «Союз-Дніпро» кошти в розмірі 62 900,00 грн, що підтверджується видатковим касовим ордером від 22 жовтня 2013 року № 5427 (а. с.14 т. 1).

ОСОБА_1 сплатила проценти за кредитом у розмірі 12 900,00 грн, що підтверджується прибутковим касовим ордером від 22 жовтня 2013 року № 15409 (а. с. 193 т. 1).

22 жовтня 2013 року між КС «Союз-Дніпро» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладено договір поруки № 2737/13, відповідно до умов якого ОСОБА_2 та ОСОБА_3 добровільно зобов`язалися відповідати за зобов`язанням ОСОБА_1 за кредитним договором від 22 жовтня 2013 року № 2737/13 (а. с. 13 т. 1).

03 квітня 2015 року КС «Союз-Дніпро» надіслала на адреси ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вимоги про погашення заборгованості за кредитом,

у яких зазначено про необхідність до 10 квітня 2015 року сплатити заборгованість або її частину, яка станом на 24 березня 2015 року перевищує 7 300,00 грн, у тому числі перерахунок процентів за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом (а. с. 15-17 т. 1).

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувана постанова суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки її прийнято з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному

та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази

не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність

і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним

у справі доказам у цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У касаційній скарзі ОСОБА_3 , ОСОБА_2 посилаються на те, що суд апеляційної інстанції безпідставно стягнув із них як поручителів заборгованість за кредитним договором, оскільки КС «Союз-Дніпро» пред`явила вимогу до поручителів більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, а тому в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припинилася.

Оцінюючи наведені доводи касаційної скарги, колегія суддів виходить із такого.

Зобов`язання виникають із підстав, передбачених статтею 11 ЦК України, зокрема договорів.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1054 ЦК України).

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Якщо сторони у договорі визначили інший строк дії поруки, відповідно застосовується строк, визначений за домовленістю сторін, що відповідає засадам цивільного законодавства щодо свободи договору.

У пункті 4.1 договору поруки від 22 жовтня 2013 року № 2737/13 сторони погодили, що строк дії договору з 22 жовтня 2013 року до 21 жовтня 2026 року.

Таким чином, сторони у договорі поруки встановили строк дії поруки - до 21 жовтня 2026 року, а тому, враховуючи, що позивач у судовому порядку вимоги про стягнення заборгованості із поручителів пред`явив у серпні 2015 року, тобто в межах строку дії поруки, отже, відсутні підстави вважати, що порука є припиненою.

Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення із поручителів заборгованості за кредитним договором.

Верховний Суд відхиляє доводи касаційної скарги про те, що суд апеляційної інстанції розглянув справу без урахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Верховного Суду від 12 листопада 2018 року у справі № 235/6856/15-ц (провадження № 61-13012св18), оскільки фактичні обставини у зазначеній справі та справі, яка є предметом касаційного перегляду, є різними, зокрема, у справі № 235/6856/15-ц встановлено, що у договорі поруки не визначено строку, після якого порука припиняється.

Таким чином, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження.

Вищевикладене свідчить про те, що касаційна скарга ОСОБА_3 та ОСОБА_2 є необґрунтованою, а тому не підлягає задоволенню.

Постанову суду апеляційної інстанції у частині стягнення заборгованості із ОСОБА_1 , а також в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог про визнання кредитного договору та договору поруки неукладеними, сторони не оскаржують, а тому суд касаційної інстанції не переглядає постанову суду апеляційної інстанції у цій частині.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах вимог, заявлених у суді першої інстанції, підстав вийти за межі доводів касаційної скарги судом касаційної інстанції не встановлено.

Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення - без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Верховний Суд встановив, що оскаржуване судове рішення ухвалено

з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають.

Ураховуючи наведене, Верховний Суд зробив висновок, що касаційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін.

Керуючись статтями 389, 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді: А. І. Грушицький

І. В. Литвиненко

Є. В. Петров