КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/824/8400/2023
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2023 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Рейнарт І.М.

суддів Борисової О.В., Ратнікової В.М.

при секретарі Степанюк І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2023 року (суддя Кошель Б.І.) про відмову у забезпеченні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Євротранстелеком», Акціонерного товариства «ГОУ Інвест АГ», Акціонерного товариства «ГОУ ОСТ Інвест АГ» про стягнення заборгованості за договором позики,

встановив:

у жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення солідарно із ОСОБА_2 , ТОВ «Євротранстелеком», АТ «ГОУ Інвест АГ» та «ГОУ ОСТ Інвест АГ» заборгованість у розмірі 30 000 000грн за договором позики № 21/04-20/П від 21 квітня 2020 року.

Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 23 лютого 2020 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір позики № 2, за умовами якого ОСОБА_3 передав, а ОСОБА_2 отримав грошові кошти у розмірі 4 895 540грн, що станом на дату укладення договору за офіційним курсом НБУ становило 200 000 доларів США, які ОСОБА_2 зобов`язався повернути ОСОБА_3 у строк не пізніше 20 жовтня 2021 року по офіційному курсу НБУ станом на дату повернення. У підтвердження отримання грошових коштів ОСОБА_2 була видана розписка від 23 лютого 2020 року. Крім того, 23 лютого 2020 року між позикодавцем ОСОБА_3 , боржником ОСОБА_2 та поручителями: ТОВ «Євротранстелеком», АТ «ГОУ Інвест АГ» та АТ «ГОУ ОСТ Інвест АГ» був укладений договір поруки № 1, за умовами якого поручителі поручились перед ОСОБА_3 за виконання ОСОБА_2 його зобов`язань за договором позики № 2 від 23 лютого 2020 року.

Позивач посилався на те, що 20 травня 2021 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір відступлення права вимоги (цесії) № 2-Ц, відповідно до якого ОСОБА_3 відступив йому право грошової вимоги за договором позики № 2 від 23 лютого 2020 року.

Позивач стверджував, що на дату звернення до суду із даним позовом, боржник ОСОБА_2 свої зобов`язання за вказаним договором позики не виконав, його заборгованість, із врахуванням офіційного курсу долара США за даними НБУ, становить 7 313 720грн. Крім того, за умовами договору боржник зобов`язаний сплатити пеню у

зв`язку із простроченням виконання зобов`язання у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення, що становить 1 782 193грн 53 коп.

Крім того, позивач вважав, що з відповідачів підлягають стягненню інфляційні втрати у сумі 1 290 832грн 43 коп. та судові витрати.

У березні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Солдатов А.О. звернувся до суду із заявою про забезпечення позову, у якій просив:

- накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на розрахунковому рахунку НОМЕР_1 , відкритому в АТ КБ «Приватбанк» (МФО 305299) та належать ТОВ «Євротранстелеком» () та зупинити видаткові операції з коштами, які надійшли на рахунки та вже знаходяться на вищевказаних рахунках ТОВ «Євротранстелеком» (), за винятком операцій, пов`язаних з перерахуванням грошових коштів по сплаті податків, зборів до бюджету або державні цільові фонди, так само по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та страхових внесків на державне пенсійне страхування, видатків пов`язаних з виплатою заробітної плати;

- накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на розрахунковому рахунку IBAN НОМЕР_2 в ПАТ «Банк Восток» та належать ТОВ «Євротранстелеком» () та зупинити видаткові операції з коштами, які надійшли на рахунки та вже знаходяться на вищевказаних рахунках ТОВ «Євротранстелеком» (), за винятком операцій, пов`язаних з перерахуванням грошових коштів по сплаті податків, зборів до бюджету або державні цільові фонди, так само по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та страхових внесків на державне пенсійне страхування, видатків пов`язаних з виплатою заробітної плати;

- накласти арешт на грошові кошти, які знаходяться на розрахунковому рахунку IBAN НОМЕР_3 (UAH), (USD), (EUR), (RUB), (PLN), НОМЕР_4 (UAH) в АТ «Прокредит Банк» та належать ТОВ «Євротранстелеком» () та зупинити видаткові операції з коштами, які надійшли на рахунки та вже знаходяться на вищевказаних рахунках ТОВ «Євротранстелеком» (), за винятком операцій, пов`язаних з перерахуванням грошових коштів по сплаті податків, зборів до бюджету або державні цільові фонди, так само по сплаті єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та страхових внесків на державне пенсійне страхування, видатків пов`язаних з виплатою заробітної плати;

- накласти арешт на грошові кошти, які будуть знайдені на рахунках (поточні, вкладні (депозитні) у всіх банківських установах України, на рухоме та нерухоме майно, яке належить ОСОБА_2 , паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Свердловським МВ УМВС України в Луганській області 9 березня 2006 року, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_6 .

Обґрунтовуючи заяву, представник позивача посилався на те, що боржник свої зобов`язання за договором позики не виконав, 21 жовтня 2021 року позивачем боржнику та поручителям була вручена вимога щодо погашення заборгованості, яка залишилася без задоволення.

Представник позивача зазначав, що станом на 21 жовтня 2021 року заборгованість за договором позики становила 5 241 560грн, також боржник повинен сплатити пеню у розмірі 6 428 154,35грн та інфляційні втрати у сумі 1 290 832,43грн, а всього 15 032 706грн 78 коп., тому у позивача наявні побоювання, що у випадку задоволення позову відповідачі відмовляться виконати рішення та зможуть відчужити грошові кошти, які знаходяться на рахунках, третім особам, що унеможливить виконання рішення суду.

Також представник позивача вважав, що відсутні підстави для зустрічного забезпечення.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2023 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

У поданій апеляційні скарзі ОСОБА_1 просить ухвалу суду скасувати, постановити нове судове рішення про задоволення заяви, посилаючись на те, що 1 листопада 2022 року він вже звертався до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на рахунки ТОВ «Євротранстелеком», яку ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 листопада 2022 року було задоволено та накладено арешт на грошові кошти ТОВ «Євротранстелеком» в межах ціни позову в розмірі 10 386 745грн 96 коп. Однак, постановою Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року зазначену ухвалу було скасовано, а в задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Позивач зазначає, що за час дії ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 листопада 2022 року ТОВ «Євротранстелеком», не дивлячись на накладений арешт, проводило значні, багатомільйонні видаткові операції по розрахунковому рахунку в АТ «Прокредит Банк» нібито з метою оплати діючих контрактів та інвойсів на рахунки іноземних юридичних осіб.

Позивач вважає, що вказані обставини є виключними обставинами в розумінні ст. 423 ЦПК України, для перегляду оскаржуваної ухвали, йому не було відомо про те, що під час дії ухвали суду про арешт коштів ТОВ «Євротранстелеком» з 2 листопада 2022 року по 31 січня 2023 року з рахунків останнього, відкритих у АТ «Прокредит Банк», за його платіжними дорученнями були безпідставно виведені арештовані судом грошові кошти на підставі контрактів та інвойсів по господарській діяльності.

Також позивач, посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду у постанові від 12 лютого 2020 року та у постанові віл 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17, зазначив, що скасовуючи заходи забезпечення позову, суд першої інстанції не звернув увагу на існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у разі задоволення позову.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Євротранстелеком» - адвокат Андросович Г.С. просить відмовити у її задоволенні, а оскаржувану ухвалу суду залишити без змін, посилаючись на те, що товариство ніколи не видавало жодних довіреностей на ім`я ОСОБА_4 , який, буцімто, діючи від імені та в інтересах ТОВ «Євротранстелеком», уклав із ОСОБА_3 спірний договір поруки.

Представник відповідача зазначає, що ТОВ «Євротранстелеком» подано позов до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними, який наразі перебуває на розгляді у Коломийському міськрайонному суді Івано-Франківської області. В рамках розгляду цієї справи ОСОБА_4 було подано заяву про визнання позову від 6 лютого 2023 року, відповідно до якої він зазначив про те, що не отримував довіреностей від ТОВ «Євротранстелеком» та не підписував від його імені та в його інтересах жодних договорів.

Крім того, представник відповідача зазначає, що розрахунковий рахунок ТОВ «Євротранстелеком» у спірному договорі поруки, який буцімто був підписаний 23 лютого 2020 року, відкрито відповідачем 8 листопада 2021 року, тому станом на дату підписання договору поруки розрахунковий рахунок відповідача, який був у ньому вказаний, ще не був створений, що свідчить про те, що даний договір у 2020 році не укладався. Крім того, один із підписантів цього договору поруки - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто до відкриття розрахункового рахунку, що міститься в тексті нібито підписаного ним договору.

Посилається представник відповідача і на те, що відомості про ОСОБА_4 , який у спірному договорі вказаний як член Ради директорів АТ «ГОУ Інвест АГ» та член

правління АТ «ГОУ ОСТ Інвест АГ», були внесені до торгових реєстрів кантону Тургау (Швейцарія) та Князівства Ліхтенштейн лише 29 та 30 червня 2021 року, тобто значно пізніше вказаної позивачем дати укладення договору поруки.

Представник відповідача вважає, що ніякого спору між позивачем та товариством не існує, оскільки всі договори поруки та довіреності від імені ТОВ «Євротранстелеком», копії яких додано позивачем до матеріалів справи, є підробленими та спрямованими на штучне блокування роботи підприємства та шахрайське заволодіння його коштами.

Також представник відповідача зазначає, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що ТОВ «Євротранстелеком» здійснювалось виведення грошових коштів з рахунків під час дії ухвали про їх арешт.

ОСОБА_2 про день та час розгляду апеляційної скарги неодноразово повідомлявся за наявними в матеріалах справи адресами, однак судові повістки-повідомлення повернулись до суду без вручення, з відміткою листоноші «адресат відсутній за вказаною адресою» (с.с.127-128, 157-160, 174-175).

Згідно ч. 6 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Виходячи з вищезазначених норм процесуального права, вважається, що ОСОБА_2 судове повідомлення отримав, у судове засідання не з`явився, клопотання про його перенесення не подав, тому на підставі положень ст. 372 ЦПК України колегія суддів провела судовий розгляд у його відсутність.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - адвоката Солдатова А.О., який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника ТОВ «Євротранстелеком» - адвоката Андросович Г.С., яка просила залишити ухвалу суду без змін, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що заява про забезпечення позову не містить належного обґрунтування необхідності у забезпеченні позову.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з таких підстав.

Згідно з частиною першою статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

За змістом частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання

рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Отже, за змістом наведених вище норм умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Такий інститут цивільно-процесуального законодавства передбачений з метою попередження несумлінних дій відповідача, які можуть призвести до ускладнення або неможливості виконання рішення.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 вказано, що «під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами».

Відповідно до частини третьої статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке

він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів.

Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цих заходів призведе до ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

Подібні правові висновки сформульовані також Касаційним цивільним судом у складі Верховного Суду у постановах від 13 грудня 2021 року у справі № 367/3765/20 та від 12 січня 2022 року у справі № 568/525/21, від 19 травня 2022 року у справі № 619/2293/21.

З матеріалів справи вбачаться, що постановою Київського апеляційного суду від 31 січня 2023 року ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 02 листопада 2022 року про забезпечення позову було скасовано і у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову відмовлено.

Звертаючись повторно з заявою про забезпечення позову, позивач не навів належного обґрунтування необхідності забезпечення позову у визначений ним спосіб, подавши аналогічну заяву, у задоволенні якої вже судом було відмовлено.

Частиною 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини 1 статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно частини 2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими

засобами доказування.

Враховуючи вищенаведені процесуальні положення, звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.

Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановить наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів можуть виникнути перешкоди для виконання рішення суду у разі задоволення позову. При цьому обов`язок доказування наявності таких обставин покладається на заявника.

Разом з цим, заява позивача про забезпечення позову не містить мотивів, у тому числі з посиланням на відповідні обставини та належні докази, які б підтверджували наведені ним обставини і зокрема, що невжиття таких заходів спроможне істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Також позивачем не наведено обставин з посиланням на докази, які б свідчили про вчинення відповідачами конкретних дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після подання позову до суду, в тому числі і дій спрямованих на безпідставне витрачання ними коштів чи приховування активів тощо.

Посилання позивача на невиконання ТОВ «Євротранстелеком» ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 2 листопада 2022 року шляхом здійснення видаткових операцій по своїх рахунках, не підтверджені належними доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що вимоги позивача про вжиття заходів забезпечення позову не відповідають вимогам щодо розумності, обґрунтованості, адекватності, збалансованості інтересів сторін та доведеності обставин реальної загрози неможливості чи істотного ускладнення в майбутньому виконання судового рішення у разі невжиття судом заявлених заходів забезпечення позову, а тому висновки суду першої інстанції про відмову у забезпеченні позову у справі є обґрунтованими.

Крім того, колегія суддів зазначає, що посилання в апеляційній скарзі на положення статті 423 ЦПК України є необґрунтованим, оскільки зазначені норми не регулюють вирішення питання про забезпечення позову, а стосуються підстав перегляду судових рішень за нововиявленими або виключними обставинами. Однак, позивач не звертався до суду із заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Також безпідставним є твердження в апеляційній скарзі, що суд першої інстанції приймав судове рішення про скасування заходів забезпечення позову, оскільки матеріали справи такого судового рішення не містять.

Частина 1 статті 367 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Апеляційній скарга не містить конкретного обґрунтування, у чому полягає незаконність або необґрунтованість ухвали суду від 21 березня 2023 року, на що апеляційним судом зверталася увага позивача в ухвалі від 17 травня 2023 року, однак було проігноровано позивачем.

Не наведено належного обґрунтування незаконності або необґрунтованості ухвали суду і представником позивача під час апеляційного розгляду.

За таких обставин, колегія суддів провела апеляційний розгляд, виходячи із обставин, зазначених в апеляційній скарзі і вважає, що підстав для скасування ухвали суду першої інстанції позивачем наведено не було, а апеляційним судом не встановлено.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну

скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали не були порушені норми процесуального права, тому підстав для скасування ухвали суду та задоволення апеляційної скарги не встановлено.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 21 березня 2023 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 19 січня 2024 року.

Суддя-доповідач І.М. Рейнарт

Судді О.В. Борисова

В.М. Ратнікова