Справа № 288/2459/22
Провадження № 2-о/288/3/23
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2023 року смт. Попільня

Попільнянський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді - Рудник М. І.,

з участю секретаря судових засідань - Колодяжної Н.В.,

заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Попільня Житомирської області цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про встановлення факту належності трудової книжки,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі заявник) звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності трудової книжки посилаючись на те, що вона в листопаді 2022 року звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та подала усі необхідні документи.

Однак, розглянувши заяву та подані заявником документи їй було відмовлено у призначені пенсії через відсутність необхідного страхового стажу 19 років. У повідомлені про відмову зазначено, що до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки від 04.04.1976 року, оскільки на титульній сторінці трудової книжки зазначений рік народження -1958, який не відповідає її паспортним даним 1959.

Зазначена невідповідність позбавляє заявника права оформити пенсію, оскільки трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж.

Встановлення даного факту має для заявника юридичне значення, оскільки дозволить їй реалізувати своє право на призначення пенсії.

Підтвердити факт належності заявнику трудової книжки можливо наступним.

У свідоцтві про народження заявника вказано, що вона ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Великі Телковичі, Зарічнянського району, Ровенської області, про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 04 листопада 1959 зроблено відповідний запис.

На момент внесення записів у трудову книжку була чинна Інструкція про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затверджена постановою Держкомпраці СРСР по праці і соціальних питаннях від 20 червня 1974 року № 162 .

При заповненні першої сторінки трудової книжки працівником підприємства було допущено помилку, невірно зазначений рік народження заявника -1958, замість правильного 1959, як вказано у свідоцтві про народження заявника.

Іншими документами в яких зазначена вірна дата народження заявника є: свідоцтво про укладення шлюбу та паспорт громадянина України.

Також підтвердженням того, що трудова книжка належить заявнику, є довідка про заробітну плату для обчислення пенсії, видана 24.04.2017 року заводом «Ситалл», що підтверджує період роботи заявника з 1980 по 1986 рік, який внесений до трудової книжки згідно записів за номерами 9 від 18.08.1980 року та 15 від 26.02.1996 року.

З огляду на викладене, заявник вважає, що судом може бути встановлено факт належності їй трудової книжки, як документа, що підтверджує трудовий стаж та дає їй право на призначення пенсії.

Заявник просить встановити факт, що трудова книжка виписана на ім`я (російською мовою) ОСОБА_2 , рік народження 1958, дата заповнення 04 квітня 1976 року, належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Заявник в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала, просила їх задовольнити в повному обсязі.

Представник заінтересованої особи Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Суд, вислухавши заявника, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з Трудової книжки заповненої 04 квітня 1976 року, видана на ім`я ОСОБА_2 , 1958 року народження, професія різноробочий /а.с. 6-8/.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 30 листопада 1959 року, ОСОБА_2 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 04 листопада 1959 року зроблено відповідний запис за № 103 /а.с. 9/.

Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , виданого 08 березня 1986 року Ставищенським сільським бюро ЗАГС Попільнянського району Житомирської області, ОСОБА_2 08 березня 1986 року уклала шлюб з ОСОБА_3 , після укладення шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_4 », про що зроблено запис за № 1 /а.с. 10/.

Довідкою про заробітну плату для обчислення пенсії, виданої 24 квітня 2017 року за № 35 заводом «Ситалл» визначено, що ОСОБА_2 працювала на даному підприємці з 1980 року по 1986 рік /а.с. 11/.

Як вбачається з повідомлення про відмову у призначені пенсії, виданого Горенецькій Марії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Житомирській області, враховуючи принцип екстериторіальності, розгляд заяви ОСОБА_5 та наданих документів щодо призначення пенсії за віком здійснено відповідним структурним підрозділом Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, яким 06.12.2022 року винесено рішення про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу 19 років. Додатково повідомляють, що у разі подання до 28.02.2023 року повторної заяви та належних документів, що підтверджують 19 років страхового стажу, то питання призначення пенсії буде розглянуто з урахуванням додатково наданих документів /а.с. 12-13/.

Відповідно до паспорта громадянина України серії НОМЕР_4 , виданого 18 жовтня 1995 року Попільнянським РВ УМВС України в Житомирській області, ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 4/.

У відповідності до статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно зі статтями 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення.

Заявник звернулась до суду з заявою в якій просить встановити факт належності їй трудової книжки.

Так, відповідно до вимог глави 6 розділу ІV ЦПК України справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення розглядає суд за місцем проживання заявника.

Пункт 1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, передбачає, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; - чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; - встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Пунктом 5 частини 2 статті 293 ЦПК України визначено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про: встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Вимога пункту 6 частини 1 статті 315 ЦПК України вказує, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Відповідно до частини 2 статті 315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно із п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року (із змінами), при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по-батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому.

Відповідно до листа ВСУ 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 273 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим.

Пункт 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначає, що певні юридичні факти можуть підтверджуватися рішенням суду.

Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року за № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.

З огляду на наведене, судом може бути встановлено факт належності особі трудової книжки, як документа, що підтверджує трудовий стаж та дає право на призначення пенсії.

Відповідно до п. 1.1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України № 58 від 29 липня 1993 року, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів. Згідно з п. 2.2. Інструкції до трудової книжки вносяться, зокрема, відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення.

Відповідно до п. 2.11 Інструкції відомості про працівника записуються на першій сторінці (титульному аркуші) трудової книжки. Прізвище, ім`я та по батькові (повністю, без скорочення або заміни імені та по батькові ініціалами) і дата народження вказується на підставі паспорту або свідоцтва про народження. Згідно з п. 2.12. Інструкції після зазначення дати заповнення трудової книжки працівник своїм підписом завіряє правильність внесених відомостей. Першу сторінку (титульний аркуш) трудової книжки підписує особа, відповідальна за видачу трудових книжок, і після цього ставиться печатка підприємства (або печатка відділу кадрів), на якому вперше заповнювалася трудова книжка.

Із наданої заявницею трудової книжки вбачається розбіжність у написані її дати народження з її свідоцтвом про народження, свідоцтвом про шлюб, паспортом та з трудовою книжкою, що зумовило необхідність ОСОБА_1 звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності їй трудової книжки.

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.

Суд вважає, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав заявник у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу заявника, що дає їй право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення заявника його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.

Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, де зазначено, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.

Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом статей 12, 13, 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених фізичними або юридичними особами вимог і на підставі наданих ними доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до норм статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (стаття 263 ЦПК України).

Таким чином, дослідивши матеріали справи та наданні докази, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_5 про встановлення факту належності трудової книжки підлягає задоволенню.

Керуючись Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року; статтями 4, 12, 13, 19, 23, 28, 48, 76, 78, 81, 128, 258, 259, 263-265, 293, 315-319, 352, 354, 355 ЦПК України; суд, -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_5 , заінтересована особа: Головне управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про встановлення факту належності трудової книжки - задовольнити.

Встановити факт, що трудова книжка виписана на ім`я (російською мовою) ОСОБА_2 , рік народження 1958, дата заповнення 04 квітня 1976 року, належить ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Суддя Попільнянського

районного суду М. І. Рудник