справа № 336/1210/23
провадження № 2-о/336/119/2023
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2023 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого Боєва Є.С., за участю секретаря судового засідання Журавель Д.В., розглянувши y відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з вказаною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , на строк шість місяців, яким визначити наступні тимчасові обмеження її прав, а саме: заборонити перебувати в місці проживання заявниці, заборонити ОСОБА_4 вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_1 або контактувати з нею через засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування вимог зазначила, що ОСОБА_2 є дружиною померлого сина заявниці.

У квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , проживає заявниця (власниця квартири), її чоловік ОСОБА_5 , та онук (син ОСОБА_2 ) ОСОБА_6 . Крім того, у грудні 2022 року ОСОБА_2 перевезла до цієї квартири свого батька, ОСОБА_7 .

Заявниця зазначає, що під час спільного проживання ОСОБА_2 постійно зловживає спиртними напоями, влаштовує скандали. Бійки, допускає використання ненормативної лексики на адресу заявниці та інших мешканців квартири.

Мешканці квартири неодноразово викликали працівників поліції для припинення протиправної поведінки ОСОБА_2 .

Постановою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2022 у справі № 336/6596/22 ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2, 185 КУпАП.

25.01.2023 було видано терміновий заборонний припис стосовно кривдника ОСОБА_2 серії АА № 273330, заходи якого передбачали заборону ОСОБА_2 на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи та в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою протягом 7-ми днів.

Не дивлячись на заборони, передбачені приписом, ОСОБА_2 , практично постійно перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння тероризувала заявницю та інших мешканців квартири, вривалася до кімнати ОСОБА_1 , кричала, висказувала на її адресу та на адресу інших мешканців квартири образи (в тому числі з використанням ненормативної лексики). У зв`язку з протиправною поведінкою ОСОБА_2 чоловік заявниці, ОСОБА_5 , вимушений був звернутися до спеціалістів мобільної бригади соціально-психологічної допомоги. Сама заявниця вимушена була викликати швидку медичну допомогу через стан здоров`я, що викликаний поведінкою ОСОБА_2 .

ОСОБА_2 протягом багатьох років створює заявниці та мешканцям квартири нестерпні умови життя. Не приймає участь в утриманні та ремонті квартири та її устаткування, не сплачує за обслуговування будинку та прибудинкової території та за комунальні послуги.

Заявниця в судове засідання не з`явилася, надавши заяву про розгляд справи за її відсутності.

Заінтересована особа ОСОБА_2 викликалася в судове засідання відповідно до припису ч. 11 ст. 128 ЦПК України шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади, в судове засідання не з`явилася, будь-яких заяв чи клопотань не подавала.

Неявка учасників справи не перешкоджає розгляду заяви.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.

Як визначено ч. 1 ст. 1 Закону домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Фізичне насильство це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону обмежувальний припис стосовно кривдника це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.

У пункті 9 частини першої статті 1 Закону визначено, що оцінка ризиків це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).

Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

У постанові Верховного Суду від 13 січня 2021 року у справі № 369/7782/19 (провадження № 61-21337св19) зроблено висновок, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи.

З урахуванням наведеного, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків, тобто вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.

Суд під час вирішення заяви про видачу обмежувального припису має надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів як заявника, так і осіб, відносно яких заявник просить видати обмежувальний припис, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження прав у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви.

Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди також мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.

За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як випливає із змісту ст. 350-4 ЦПК України особа, яка звертається до суду із заявою про видачу обмежувального припису, повинна зазначити обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та надати докази, що їх підтверджують (за наявності). У разі неможливості надати докази, до заяви може бути додано клопотання про їх витребування.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України).

За змістом статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

До заяви ОСОБА_1 долучила копії:

-реєстраційного посвідчення серії НОМЕР_1 , за яким ОП Запорізьке міське бюро технічної інвентаризації посвідчує, що квартира АДРЕСА_2 належить заявниці;

-вступної та резолютивної частини постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2022 у справі № 336/6596/22;

-інформаційного листка СМП № 4 щодо звернення ОСОБА_1 до швидкої медичної допомоги 25.01.2023;

-висновок оцінки потреб сім`ї за заявою ОСОБА_5 ;

-акт з надання соціальної послуги кризового та екстреного втручання,

а також нечитабельну копію термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 273330 від 25.01.2023, у зв`язку із чим відомості, які в ньому містяться, не можуть бути оцінені судом.

Судом, з урахуванням припису ч. 3 ст. 294 ЦПК України, яка визначає, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду, досліджено повний зміст постанови Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 30.11.2022 у справі № 336/6596/22, що міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень. Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_2 притягнуто до відповідальності за ч. 1 ст. 173-2, ст. 185 КУпАП. Адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, полягало у тому, що 25.11.2022 о 13:30 год. ОСОБА_2 , знаходячись за адерсою: АДРЕСА_1 , вчинила домашнє насильство, а саме виражалася нецензурною лайкою в бік свекра ОСОБА_5 , 1964 р.н. На теперішній час постанова не набрала законної сили та переглядається Запорізьким апеляційним судом.

Тобто, частина наданих доказів може свідчити, що ОСОБА_2 вчиняє конфлікти з ОСОБА_5 , в ході яких висловлюється відносно нього нецензурною лайкою.

Між тим до суду із заявою про видачу обмежувального припису звернувся не ОСОБА_5 , а ОСОБА_1 .

Стаття 350-2 ЦПК України передбачає вичерпний перелік осіб, які можуть звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису. Така заява може бути подана:

1) особою, яка постраждала від домашнього насильства, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству";

2) особою, яка постраждала від насильства за ознакою статі, або її представником - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків";

3) батьками та іншими законними представниками дитини, родичами дитини (баба, дід, повнолітні брат, сестра), мачухою або вітчимом дитини, а також органом опіки та піклування в інтересах дитини, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків";

4) опікуном, органом опіки та піклування в інтересах недієздатної особи, яка постраждала від домашнього насильства, - у випадках, визначених Законом України "Про запобігання та протидію домашньому насильству", або постраждала від насильства за ознакою статі, - у випадках, визначених Законом України "Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків".

ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою, яка обґрунтована вчиненням насильства з боку ОСОБА_2 відносно ОСОБА_5 , не надала суду доказів на підтвердження повноважень представляти інтереси свого чоловіка.

Інформаційний листок СМП № 4 щодо одноразового звернення ОСОБА_1 до швидкої медичної допомоги 25.01.2023 сам по собі не може свідчити, що ОСОБА_2 вчиняє відносно заявниці домашнє насильство, та не вказує на наявність ризиків продовження з боку ОСОБА_2 протиправної поведінки.

Доводи заяви щодо невиконання ОСОБА_2 термінового заборонного припису серії АА № 273330 також не знайшли свого підтвердження наданими заявницею доказами.

Відтак, встановивши, що докази, надані заявницею в обґрунтування заявлених вимог, не вказують безумовно на вчинення ОСОБА_2 фізичного чи психологічного насильства стосовно ОСОБА_1 у розумінні Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», не визначають ризиків, тобто чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для Ломової ММ, що є необхідною умовою для застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені вказаним Законом, а свідчать лише про наявність періодичних конфліктів з членами сім`ї заявника, суд доходить висновку про відмову в задоволенні заяви про видачу обмежувального припису ОСОБА_2 .

Керуючись ст.ст. 259, 265, 294, главою 13 ЦПК України, Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису відносно ОСОБА_2 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня оголошення судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 15.02.2023.

Суддя Є.С. Боєв

14.02.23