ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 537/844/22 Номер провадження 22-ц/814/2242/23Головуючий у 1-й інстанції Фадєєва С.О. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого судді Бутенко С. Б.

Суддів Обідіної О. І., Чумак О. В.,

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 вересня 2022 року у складі судді Фадєєвої С. О.

у цивільній справі за позовом Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області до ОСОБА_1 про відшкодування переплати пенсії,

в с т а н о в и в:

У квітні 2022 року представник Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 про відшкодування переплати пенсії.

Позов мотивовано тим, що на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області перебувала відповідач ОСОБА_1 , яка отримувала пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

06 січня 2021 року відповідач ОСОБА_1 звернулася до управління із заявою про призначення пенсії та надала пакет необхідних документів, у тому числі і довідку про заробітну плату № 35 від 09.07.2012 за період роботи з січня 2009 року по грудень 2012 року, яка видана ТОВ «ВАДО», що знаходиться за межами України в російській федерації.

З 06.01.2021 відповідачу була призначена пенсія за віком з урахуванням наданих документів, які містять відомості про страховий стаж - 27 років 6 місяців 1 день та заробіток у сумі 4710, 64 грн.

В ході опрацювання пенсійної справи був направлений запит до державної установи відділення Пенсійного фонду рф по Магаданській області про перевірку достовірності довідки № 35 від 09.07.2012, яка подавалася відповідачкою при призначені їй пенсії.

09 листопада 2021 року на адресу управління надійшла відповідь, в якій зазначено, що підтвердити достовірність довідки про заробітну плату № 35 від 09.07.2012 не є можливим, оскільки ТОВ «ВАДО» ліквідовано 20.05.2013, індивідуальні відомості про застраховану особу персоніфікованого обліку за період з 2009 року по 2012 рік по організації не надавалися. Документи в обласну державну казенну установу «Державний архів Магаданської області» по особистому складу на державне зберігання не надходили. Крім цього, зазначили, що відповідач в системі індивідуального персоніфікованого обліку не зареєстрована.

У зв`язку з вищевикладеним довідка вважається недійсною та виключається з розрахунку пенсії, внаслідок чого відповідач втратила право на призначення пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, тобто стаж став менше 27 років.

З підстав, визначених частиною першою статті 49 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», виплата пенсії була припинена.

Оскільки відповідач не мала права на призначення пенсії за відсутності достатнього страхового стажу вона безпідставно її отримувала за період з 06.01.2021 по 30.11.2021, що в свою чергу призвело до переплати пенсії у розмірі 51 057, 26 грн.

З метою вирішення спору в досудовому порядку управління неодноразово намагалося зв`язатися з відповідачем, однак всі спроби виявилися безрезультатними.

Вважає, що відповідач ОСОБА_1 набула майно, а саме: грошові кошти в сумі 51 057, 26 грн, без достатньої правової підстави, а тому зобов`язана повернути це майно управлінню.

Посилаючись на викладене, просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 суму надмірно виплаченої пенсії в розмірі 51 057, 26 грн та судовий збір у розмірі 2 481 грн.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 вересня 2022 року в задоволенні позовних вимог ГУ ПФУ в Полтавській області відмовлено.

Стягнуто з ГУ ПФУ в Полтавській області на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 5 300 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів, що переплата відбулася саме внаслідок зловживань з боку відповідача, зокрема, подання нею завідомо недостовірних відомостей.

Не погодившись з вказаним рішенням, представник ГУ ПФУ в Полтавській області подав апеляційну скаргу та, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі та одночасно відмовити ОСОБА_1 у стягненні витрат на правничу допомогу в сумі 5 300 грн.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що відповідач не мала права на пенсію за віком за відсутності достатнього страхового стажу, а тому вона безпідставно отримувала пенсію за період з 06.01.2021 по 30.11.2021, що в свою чергу призвело до переплати пенсії в розмірі 51 057,26 грн.

Вказує, що згідно частини першої статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» зловживанням з боку пенсіонера є, зокрема, подання ним документів з явно неправильними відомостями, а тому відповідальність за достовірність даних, що враховуються при виплаті пенсії, а також обов`язок відшкодувати надміру виплачені суми соціальних виплат несуть пенсіонери - у разі не повідомлення органу пенсійного фонду про обставини, що спричиняють зміну розміру пенсії або припинення її виплати, а також страхувальники - внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів.

Вважає, що в діях відповідача вбачаються ознаки зловживання з боку пенсіонера, що полягає в наданні управлінню довідки, яка містить недостовірні дані про заробітну плату, що призвело до безпідставного призначення та виплати пенсії.

На думку апелянта, управлінням надано належні та допустимі докази щодо відсутності права відповідача на пенсію та безпідставності її отримання, натомість відповідач не надала аргументи щодо спростування даного факту.

Зазначає, що стягуючи на користь відповідача витрати на правничу допомогу, суд першої інстанції не надав належної оцінки їх співмірності та взагалі доведеності факту понесення відповідачем таких витрат.

Відзив на апеляційну скаргу від учасників справи до апеляційного суду не надходив.

Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України.

Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК).

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК).

Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК).

Згідно частин першої, другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374, статті 375 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

По справі встановлено, що відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає в м. Кременчук Полтавської області з 2008 року, що підтверджується копією посвідки на постійне проживання серії НОМЕР_1 (а. с. 7).

06 січня 2021 року відповідач звернулася до Управління ПФУ в м. Кременчуці із заявою про призначення пенсії та надала пакет необхідних документів, а саме: копію наказу № 87 від 08.01.2009 про призначення на посаду технолога, копію наказу № 46 від 29.06.2012 про звільнення з посади технолога, копію довідки № 47 від 16.07.2012 про розмір фактичної заробітної плати, копію довідки № 35 від 09.07.2012 про заробітну плату для обчислення пенсії за період роботи з січня 2009 року по грудень 2012 року, які видані ТОВ «ВАДО», місцезнаходження якого: вул. Транспортна, 16 м. Магадан, рф (а. с. 9- 14).

Рішенням Кременчуцького об`єднаного управління Пенсійного фонду України за № 6 ОСОБА_1 з 06.01.2021 була призначена пенсія за віком у розмірі 4710, 64 грн у зв`язку з наявністю страхового стажу для призначення пенсії (27 років 6 місяців 1 день). Управлінням до страхового стажу відповідача було включено період її роботи з 08.01.2009 по 29.06.2012 у ТОВ «ВАДО» на підставі довідки підприємства про заробітну плату для нарахування пенсії (а. с. 15).

Під час зустрічної перевірки довідки № 35 від 09.07.2012, яку було надано ОСОБА_1 02.08.2021, встановлено, що ТОВ «ВАДО» зареєстровано у територіальному відділі ПФР по Магаданській області 09.12.1995, ліквідовано 20.05.2013. Індивідуальні відомості персоніфікованого обліку за період з 2009 по 2012 року в цілому по підприємству не надавалися. Документи до обласного державного архіву Магаданської області по особовому складу на державне зберігання не поступали. У зв`язку з чим відділення Пенсійного фонду рф по Магаданській області підтвердити достовірність довідки про заробітну плату № 35 від 09.07.2012 не може. Крім того, повідомлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в системі індивідуального (персоніфіцірованого) обліку не зареєстрована (а. с. 17, 18).

Оскільки управлінням було прийнято рішення про припинення виплати пенсії відповідачці у зв`язку з відсутністю у неї необхідного страхового стажу, тобто більше 27 років, був проведений перерахунок пенсії та встановлено, що виникла переплата пенсії ОСОБА_1 на загальну суму 51 057, 26 грн за період з 06.01.2021 по 30.11.2021, що підтверджується розрахунком переплати пенсії (а. с. 19).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ГУ ПФУ в Полтавській області, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт недобросовісної поведінки відповідача ОСОБА_1 в отриманні спірних грошових коштів, що виключає підстави для їх повернення.

Колегії суддів з таким висновком суду погоджується та не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Пенсійне забезпечення громадян України, порядок призначення та виплати пенсій, визначення розміру пенсії, регулюються Законом України «Про пенсійне забезпечення», Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та іншими нормативно-правовим актами.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про пенсійне забезпечення» громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом.

Згідно статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її особою з інвалідністю, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 58 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» Пенсійний фонд є органом, який здійснює керівництво та управління солідарною системою, провадить збір, акумуляцію та облік страхових внесків, призначає пенсії та підготовляє документи для її виплати, забезпечує своєчасне і в повному обсязі фінансування та виплату пенсій, допомоги на поховання, здійснює контроль за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, вирішує питання, пов`язані з веденням обліку пенсійних активів застрахованих осіб на накопичувальних пенсійних рахунках, здійснює адміністративне управління Накопичувальним фондом та інші функції, передбачені цим Законом і статутом Пенсійного фонду.

Згідно з приписами статті 101 Закону України «Про пенсійне забезпечення» органи, що призначають пенсії, мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі. Підприємства та організації несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам або державі внаслідок несвоєчасного оформлення або подання пенсійних документів, а також за видачу недостовірних документів, і відшкодовують її.

Пунктом 38 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, зареєстровано в Міністерстві юстиції України 27 грудня 2005 р. за № 1566/11846, встановлено, що при прийманні документів орган, що призначає пенсію: 1) перевіряє правильність оформлення заяви й подання про призначення пенсії, відповідність викладених у ній відомостей про особу даним паспорта та документам про стаж; 2) здійснює попередню правову експертизу змісту і належного оформлення представлених документів; 3) перевіряє правильність копій відповідних документів, фіксує й засвідчує виявлені розходження. Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення в трьохмісячний термін з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, а також перевіряти в необхідних випадках обґрунтованість їх видачі; 4) видає пам`ятку пенсіонеру (додаток 6), копія якої зберігається у пенсійній справі.

Тобто, саме на Пенсійний фонд покладено обов`язок щодо здійснення виплат пенсій з урахуванням вимог пенсійного законодавства, а також щодо контролю за цільовим використанням коштів Пенсійного фонду, що виключає можливість виплати пенсій, виплата яких не передбачена чинним законодавством, навіть за умови послідуючого відшкодування відповідних витрат Пенсійного фонду сторонніми особами.

Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом, зокрема, у постановах від 13.02.2020 у справі № 607/14668/16-а, від 27.03.2020 у справі № 607/4451/16-а.

Порядок утримання надміру виплачених сум пенсій та відрахування з пенсій визначено статтею 50 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», згідно частини першої якої суми пенсій, виплачені надміру внаслідок зловживань з боку пенсіонера або подання страхувальником недостовірних даних, можуть бути повернуті пенсіонером добровільно або стягуються на підставі рішень територіальних органів Пенсійного фонду чи в судовому порядку.

Відповідно до статті 103 Закону України «Про пенсійне забезпечення» суми пенсії, надміру виплачені пенсіонерові внаслідок зловживань з його боку (в результаті подання документів з явно неправильними відомостями, неподання відомостей про зміни у складі членів сім`ї тощо), стягуються на підставі рішень органу, що призначає пенсії.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення таких сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, а саме, через зловживання, зокрема, у випадку надання недостовірної інформації або ненадання інформації, обов`язковість подання якої передбачена законодавством.

Згідно з частиною першою статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно.

Вiдсутнiсть правової підстави - це такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовiдношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Разом з тим, у статті 1215 ЦК України передбачено загальне правило, коли набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню.

Так, згідно з частиною першою статті 1215 ЦК України не підлягає поверненню заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Такі висновки відповідають усталеній практиці Верховного Суду та викладені у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 753/15556/15-ц Великої Палати Верховного Суду, яка вважає, що у статті 1215 ЦК України передбачені загальні випадки, за яких набуте особою без достатньої правової підстави майно за рахунок іншої особи не підлягає поверненню. Її тлумачення свідчить, що законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності набувача такої виплати. При цьому правильність здійснених розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, і відповідно тягар доказування наявності рахункової помилки та недобросовісності набувача покладається на платника відповідних грошових сум.

Отже, механізм повернення надмірно сплачених сум пенсій передбачає стягнення зазначених сум лише у випадку, якщо така надмірна сплата відбулась з вини пенсіонера, внаслідок його недобросовісності, та за відсутності рахункової помилки з боку органу Пенсійного фону України, що є предметом доказування у справі (частина друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України обов`язок доказування та подання доказів покладається на сторони. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому, заявляючи про недобросовісність відповідача при поданні документів до органів Пенсійного фонду України для призначення їй пенсії за віком, позивач належних та допустимих доказів на підтвердження того, ОСОБА_1 діяла умисно та недобросовісно суду не надав та відповідних обставин по справі не довів.

Факт ліквідації юридичної особи - роботодавця 20.05.2013 - після надання довідки № 35 від 09.07.2012 про заробітну плату ОСОБА_1 для призначення пенсії та не подання ним відомостей персоніфікованого обліку й не передання документів по особовому складу до державного архіву, що унеможливлює підтвердження відповідних даних, не свідчить про наявність винної поведінки з боку відповідача та презумпції її добросовісності не спростовує.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, правильно виходив із того, що позивачем не доведений факт зловживань з боку відповідача, її винуватості чи недобросовісності щодо надання недостовірних даних для отримання пенсії, внаслідок чого виникла переплата пенсії, а тому дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову.

Докази та обставини, на які посилається в апеляційній скарзі представник позивача, фактично були предметом розгляду в суді першої інстанції, оскільки вони були покладені в обґрунтування пред`явлених позовних вимог, яким була надана належна оцінка судом, що ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, та з якою погоджується судова колегія апеляційного суду.

Переглядаючи рішення в частині доводів апеляційної скарги представника позивача про стягнення витрат на правничу допомогу, колегія суддів апеляційного суду також не вбачає підстав для її задоволення, враховуючи таке.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

З матеріалів справи вбачається, що 04.08.2022 між ОСОБА_1 та адвокатським об`єднанням «ДЕКСТРО» в особі керуючого партнера Сімоняна Е. Р. укладений договір № 05/23 про надання правової (правничої) допомоги, згідно якого інтереси відповідача по справі представляла адвокат Бурлака М. В. (а. с. 53-60, 62).

Додатком до цього договору є розрахунок вартості правничої допомоги від 04.08.2022, яким розмір гонорару адвоката за договором становить 9 350 грн у фіксованому розмірі за кожним видом правничої допомоги, зокрема, підготовки відзиву, відповіді на відзив, заперечення, пояснення на позовну заяву - 3 400 грн; підготовки заяви, клопотання, розрахунку та інших процесуальних документів - 850 грн; представництво інтересів в судах 1-ї інстанції в межах міста - 1 700 грн за кожне засідання та в кількості 3 - 5 100 грн (а. с. 61).

Вказане спростовує доводи апеляційної скарги представника позивача, що сума гонорару адвоката не визначена договором та не дає можливості суду пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

З матеріалів справи вбачається, що стороною відповідача вчинялись процесуальні дії: надавались відзив та уточнення до відзиву на позовну заяву про відшкодування переплати пенсії, подавались письмові докази, клопотання, адвокат Бурлака М. В. брала участь у судових засіданнях 25.07.2022 та 20.09.2022.

Визначаючи розмір компенсації відповідачеві понесених судових витрат на правничу допомогу адвоката, суд першої інстанції врахував обсяг наданих адвокатом послу та їх вартість і з урахуванням вимог реальності та розумності таких витрат присудив їх з позивача на користь відповідача у сумі 5 300 грн.

Доводами апеляційної скарги таке рішення суду не спростовується. Посилання на відсутність доказів у підтвердження сплати коштів за договором про надання правничої допомоги є безпідставним, оскільки за змістом пункту 1 частини другої статті 137, частини восьмої статті 141 ЦПК України витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи незалежно від того, чи такі витрати фактично сплачені стороною чи мають бути сплачені у зв`язку з розглядом справи.

Відхиляючи доводи апеляційної скарги представника позивача в цій частині, колегія суддів також звертає увагу, що саме необґрунтований позов ГУ ПФУ в Полтавській області змусив відповідача ОСОБА_1 захищатися в суді та нести витрати на професійну правничу допомогу.

Таким чином, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що вирішуючи спір суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну правову оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області - залишити без задоволення.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 20 вересня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя С. Б. Бутенко

Судді О. І. Обідіна

О. В. Чумак