Житомирський апеляційний суд
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №295/10456/22 за позовом Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради до ОСОБА_1 про стягнення надміру перерахованих коштів у вигляді щомісячної адресної допомоги переміщеним особам на проживання, за апеляційною скаргою Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради на заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 лютого 2023 року, ухвалене під головуванням судді Чішман Л.М. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради звернулося до суду з даним позовом, у якому просило стягнути з відповідача надміру перерахованих коштів у вигляді щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі на проживання в розмірі 9418,50 грн.

Позовні вимоги мотивувало тим, що 16 березня 2020 року до управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради звернулася ОСОБА_1 , яка на момент звернення проживала за адресою: АДРЕСА_1 із заявою про призначення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг. Зазначає, що на підставі поданих документів, розпорядженням від 07.04.2020 було продовжено виплату допомоги переміщеним особам на проживання гр. ОСОБА_1 . Вказує, що 23 березня 2020 року при обстеженні матеріально побутових умов сім`ї було встановлено, що ОСОБА_1 за адресою зазначеною в заяві не проживає. Стверджує, що у зв`язку з тим, що відповідач не повідомила до управління про виїзд з місця проживання, виникла переплата щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово комунальних послуг за період з 01.04.2020 по 31.08.2020. Вказує, що сума переплати за період з 01.04.2020 по 31.08.2020 становить 9418,50 грн. Враховуючи викладене просить стягнути з відповідача надміру перерахованих коштів у вигляді щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі на проживання в розмірі 9418,50 грн.

Заочним рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 08 лютого 2023 року у задоволені позову Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов в повному обсязі.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції дійшов не вірного висновку про недоведеність недобросовісності відповідача, оскільки у зв`язку зі зміною фактичного місця проживання особи, виплата щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі за попереднім місцем проживання припиняється, а особа має право отримувати виплату за новим місцем фактичного проживання. Зазначає, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 фактично не проживала, тому й на виплату за період з 01.04.2020 по 31.08.2020 не мала права, внаслідок чого виникла переплата щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеним особам на проживання в розмірі 9418,50 грн. Враховуючи викладене, просить рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 лютого 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 є внутрішньо переміщеною особою, що підтверджується довідкою від 17.09.2018 №1826-2413 про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи.

Згідно вказаної вище довідки від 17.09.2018 №1826-2413 фактичне місце проживання ОСОБА_1 вказано: АДРЕСА_1 .

16 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до органу соціального захисту населення Богунського району ДСП ЖМР про продовження щомісячної адресної допомоги на наступний шестимісячний термін внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово комунальних послуг.

Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №88 від 23.03.2020 встановлено, що станом на 23.03.2020 відповідач не проживає за вказаною адресою, зі слів її сина, остання проживає в селі. Представниками Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради у зв`язку з цим було залишено письмове повідомлення про необхідність термінового прибуття до Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради для підтвердження фактичного місця проживання (перебування).

Рішенням Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради від 03.03.2020 відповідачу було призначено щомісячну адресну допомогу внутрішньо переміщеним особам для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг у розмірі 1883,70 грн з 01.03.2020 по 17.03.2020.

Розпорядженням Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради від 07.04.2020 відповідачу на підставі заяви від 16.03.2020 продовжено строк виплати допомоги переміщеним особам на проживання до 01.06.2020.

Розпорядженням Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради від 30.07.2020 відповідачу припинено виплату допомоги переміщеним особам на проживання з 01.04.2020 у зв`язку з неповідомленням про зміну обставин, які впливають на призначення такої допомоги.

Позивачем на адресу відповідача направлялися повідомлення від 18.08.2020 року та від 03.03.2021 про обов`язок останньої повернути переплачену суму допомоги в розмірі 9418,50 грн., яка утворилася за період з 01.04.2020 по 31.08.2020 та було попереджено, що в разі відмови у перерахуванні коштів вони будуть стягнуті у судовому порядку.

Відповідно до довідки ВОМІРМП УДМС України в Житомирській області №1888/5082 від 08.11.2022 ОСОБА_1 зареєстрованим/знятим з реєстрації не значиться.

Згідно розрахунку суми заборгованості станом на 26.11.2021 заборгованість відповідача за період з 01.04.2020 по 31.08.2020 становить 9418,50 грн.

28.01.2022 Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради зверталося до відповідача з письмовою претензією щодо повернення надміру виплачених коштів щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі на проживання в розмірі 9418,50 грн., однак станом на момент звернення до суду такі кошти позивачу відповідачем не повернуто.

Предметом даного спору є стягнення щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення АТО для покриття витрат на проживання.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» внутрішньо переміщеною особою є громадянин України, іноземець або особа без громадянства, яка перебуває на території України на законних підставах та має право на постійне проживання в Україні, яку змусили залишити або покинути своє місце проживання у результаті або з метою уникнення негативних наслідків збройного конфлікту, тимчасової окупації, повсюдних проявів насильства, порушень прав людини та надзвичайних ситуацій природного чи техногенного характеру.

Зазначені обставини вважаються загальновідомими і такими, що не потребують доведення, якщо інформація про них міститься в офіційних звітах (повідомленнях) Верховного Комісара Організації Об`єднаних Націй з прав людини, Організації з безпеки та співробітництва в Європі, Міжнародного Комітету Червоного Хреста і Червоного Півмісяця, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, розміщених на веб-сайтах зазначених організацій, або якщо щодо таких обставин уповноваженими державними органами прийнято відповідні рішення.

Адресою покинутого місця проживання внутрішньо переміщеної особи в розумінні цього Закону визнається адреса місця проживання особи на момент виникнення обставин, зазначених у частині першій цієї статті.

Згідно з частинами першою, другою, третьою статті 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» факт внутрішнього переміщення підтверджується довідкою про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, що діє безстроково, крім випадків, передбачених статтею 12 цього Закону.

Частиною першою статті 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що визначає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Механізм надання тимчасової державної допомоги переміщеним особам на проживання регламентує Порядок призначення та виплати щомісячної адресної допомоги особам, які переміщуються з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово-комунальних послуг, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 01 жовтня 2014 року №505 (далі Порядок).

У абзаці першому пункту 2 Порядку передбачено, що грошова допомога надається внутрішньо переміщеним особам, які перемістилися з тимчасово окупованої території України, населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та населених пунктів, розташованих на лінії зіткнення, а також внутрішньо переміщеним особам, житло яких зруйновано або стало непридатним для проживання внаслідок проведення антитерористичної операції та які взяті на облік у структурних підрозділах з питань соціального захисту населення районних, районних у м. Києві держадміністрацій, виконавчих органах з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі утворення) рад (далі уповноважені органи), з дня звернення за її призначенням по місяць зняття з такого обліку включно, але не більше ніж на шість місяців.

Питання щодо повернення безпідставно сплачених коштів вирішується відповідно до пункту 11 Порядку №505, згідно з яким, уповноважений представник сім`ї, якому призначено грошову допомогу, зобов`язаний повідомляти уповноваженому органу про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, протягом трьох днів з дня настання таких обставин. Суми грошової допомоги, виплачені надміру внаслідок подання документів з недостовірними відомостями, повертаються уповноваженим представником сім`ї на вимогу уповноваженого органу. У разі відмови добровільного повернення надміру перерахованих сум грошової допомоги вони стягуються у судовому порядку.

Відповідно до частини другої статті 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» датою початку тимчасової окупації є 20 лютого 2014 року.

Частиною першою статті 1212 ЦК України передбачено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з пунктом першим частини першої статті 1215 ЦК України не підлягають поверненню безпідставно набуті заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Отже, законодавцем передбачені два винятки із цього правила: по-перше, якщо виплата відповідних грошових сум є результатом рахункової помилки зі сторони особи, яка проводила таку виплату; по-друге, у разі недобросовісності зі сторони набувача виплати.

Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-91цс14 та у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2019 року у справі №545/163/17 (провадження №61-33727св18).

Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів в їх сукупності.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини ризик будь-якої помилки, зробленої органами державної влади, повинна нести держава, а помилки не повинні виправлятися за рахунок зацікавленої особи.

У справі «Рисовський проти України» від 20 жовтня 2011 року Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу «належного урядування», який передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року, «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року, «Megadat.com S.r.l. проти Молдови» від 08 квітня 2008 року, «Москаль проти Польщі» від 15 вересня 2009 року).

Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок (рішення у справах «Лелас проти Хорватії» від 20 травня 2010 року, «Тошкуце та інші проти Румунії» від 25 листопада 2008 року) і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (рішення у справах «Онер`їлдіз проти Туреччини» від 18 червня 2002 року та «Беєлер проти Італії» від 05 січня 2000 року).

Суд вказав, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Проаналізувавши вказані норми права та враховуючи, що добросовісність набувача презюмується можна прийти до висновку, що саме на позивача покладено обов`язок доказування недобросовісності з боку набувача.

Колегією суддів встановлено, що 16 березня 2020 року ОСОБА_1 звернулася до органу соціального захисту населення Богунського району ДСП ЖМР із заявою про продовження щомісячної адресної допомоги на наступний шестимісячний термін внутрішньо переміщеним особам, для покриття витрат на проживання, в тому числі на оплату житлово комунальних послуг.

23 березня 2020 року працівниками Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради під час обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №88 від 23.03.2020 встановлено, що станом на 23.03.2020 відповідач не проживає за адресою, зазначеною нею в заяві від 16.03.2020, а зі слів її сина, остання проживає в селі.

Таким чином, на момент прийняття розпорядження від 07.04.2020 щодо продовження ОСОБА_1 виплат допомоги переміщеним особам на проживання, Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради володіло інформацією про зміну обставин, які впливають на призначення грошової допомоги, однак своїм розпорядження продовжило виплати ОСОБА_1 до 01.06.2020.

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що розпорядженням Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради від 07.04.2020 відповідачу продовжено строк виплати допомоги переміщеним особам на проживання до 01.06.2020.

У свою чергу, розпорядженням Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради від 30.07.2020 відповідачу припинено виплату допомоги переміщеним особам на проживання з 01.04.2020 у зв`язку з неповідомленням про зміну обставин, які впливають на призначення такої допомоги.

Однак, Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради просить стягнути з відповідача надміру перерахованих коштів у вигляді щомісячної адресної допомоги внутрішньо переміщеній особі на проживання в розмірі 9418,50 грн за період з 01.04.2020 по 31.08.2020.

Таким чином, позивачем не доведено належними доказами наявність умисних недобросовісних дій з боку відповідача, що призвели до надмірної виплати адресної допомоги.

Колегія суддів виходить з розуміння того, що добросовісність є оціночним поняттям, яке передбачає собою сумлінну, чесну поведінку набувача, відсутність з його боку мети зловживати наданим правом, тоді як недобросовісність, навпаки, може проявлятися у зловживанні правом у власних інтересах та на шкоду інтересам іншій особі, несумлінне ставлення до власних обов`язків тощо, тобто така поведінка має бути умисна та переслідувати конкретну мету.

Крім того, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що усне повідомлення сина відповідача про те, що ОСОБА_1 поїхала в село, не може слугувати достатньою підставою для підтвердження інформації про зміну місця проживання відповідача, що в свою чергу підтверджується і отриманням поштової кореспонденції відповідачем за адресою: АДРЕСА_2 .

Відтак, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо встановлення обставин справи та тлумачення норм матеріального права на свій розсуд, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду, який їх обґрунтовано спростував.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав р людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції залишено без змін рішення суду першої інстанції, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.

Керуючись статтями 259, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Управління соціального захисту населення Богунського району департаменту соціальної політики Житомирської міської ради залишити без задоволення.

Заочне рішення Богунського районного суду м. Житомира від 08 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді