Номер провадження: 22-ц/813/3782/23
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.01.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої Орловської Н.В.,

суддів Кутурланової О.В.,

Чорної Т.Г.,

розглянув в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди, що спричинена неправомірними діями посадових осіб,

В С Т А Н О В И В :

28 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду міста Одеси з позовом до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) про стягнення моральної шкоди в сумі 100 000 грн, спричиненої неправомірним накладенням арештів на зарплатний рахунок.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на виконанні у Першому Приморському ВДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) перебуває виконавче провадження, в межах якого державним виконавцем накладено арешт на кошти, в тому числі і ті, що перебувають на зарплатному рахунку позивача. ОСОБА_1 зазначає, що неодноразово звертався до державного виконавця з заявами про скасування арешту зарплатного рахунку, проте вказані заяви були проігноровані державним виконавцем, у звязку з чим позивач звернувся до суду зі скаргою на неправомірні дії державних виконавців, яку ухвалою суду від 16.07.2021р. було задоволено частково. В подальшому державним виконавцем було скасовано арешти, а зарплатний рахунок позивача розблоковано. Однак, через такі дії державних виконавців позивачу було завдано моральної шкоди, оскільки в період з 04.06.2020 по 12.08.2021р., тобто 14 місяців і 8 днів він був змушений позичати гроші у родичів, сусідів та друзів, що не могло не відобразитися на його загальному, фізичному, емоційному, психічному та психологічному стані. З огляду на викладене позивач наполягав на задоволенні його позовних вимог в повному обсязі.

Заочним рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 28 липня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Вказане судове рішення мотивовано тим, що позивачем не доведено неправомірних дій відповідача, факту заподіяння йому моральної шкоди, в чому саме вона полягає та обґрунтування її розміру, а також причинно-наслідкового зв`язку між завданою шкодою та діями з боку відповідача. Оскільки в порушення ч.1 ст.81 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог, тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить заочне рішення Приморського районного суду міста Одеси від 28 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування своєї позиції зазначає, що факт неправомірних дій відповідача встановлено ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 16.07.2021р. у справі №522/11995/14-ц, у якій суд дійшов висновку, що арешти накладені на карткові рахунки заявника, які використовуються ним для отримання заробітної плати, а тому є неправомірними та підлягають скасуванню. Крім того, в матеріалах справи наявні копії численних заяв ОСОБА_1 , адресованих державним виконавцям, з вимогами зняти арешт з належного йому карткового рахунку, що використовується для отримання заробітної плати, проте жодна з вказаних заяв не була розглянута. Натомість, позивачем надано диск з аудіо записом телефонної розмови ОСОБА_1 з одним з державних виконавців, у ході якої державний виконавець повідомляє про відсутність у нього наміру розглядати заяву позивача та знімати арешт.

За позицією апелянта, наведеними обставинами беззаперечно підтверджується протиправна поведінка відповідача, його вина та, як наслідок, підстави для відшкодування позивачу моральної шкоди, яку він оцінює у 100 000 грн.

31.10.2022 року до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу, поданий Першим Приморським відділом державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). Проте, апеляційний суд не бере вказаний відзив до уваги, оскільки в порушення ч.4 ст.360 ЦПК України відповідачем не надано докази надсилання (надання) копій відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України, судом встановлено наступне.

На примусовому виконанні у Першому Приморському відділі державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) знаходилися:

- виконавчий лист №2-2936, виданий 10.10.2011р. Приморським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості 840676,76 грн., за яким здійснювалося виконавче провадження АСВП №55250272;

- виконавчий лист №522/28097/13, виданий 27.03.2015р. Приморським районним судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Довіра та гарантія» заборгованості у розмірі 223520,52 грн., яке здійснюється в межах виконавчого провадження АСВП №62251928.

04.06.2020 року старшим державним виконавцем Чернолуцькою Ю.А. в межах виконавчого провадження №62251928 винесено постанову про арешт коштів боржника.

12.03.2021 року державним виконавцем Безверхою К.В. в межах виконавчого провадження №55250272 винесено постанову про арешт коштів боржника та направлено до банківських установ для виконання.

29.03.2021 року державним виконавцем Безверхою К.В. винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, на підставі якої виконавчі провадження № 55250272 та № 62251928 об`єднані у зведене виконавче провадження №64982615.

15.03.2021 року ОСОБА_1 в порядку ст. 447 ЦПК України звернувся до Приморського районного суду м. Одеси зі скаргою, у якій просив суд: визнати неправомірною бездіяльність державних виконавців Першого Приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції Чернолуцької Ю.А. та Білик Р.В., яка полягає в навмисному ухиленні від зняття арешту з зарплатного рахунку боржника ОСОБА_1 ; скасувати постанову державного виконавця Чернолуцької Ю.А. від 04.06.2022 в частині накладення арешту на картковий рахунок боржника ОСОБА_1 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 , який використовується останнім для отримання заробітної плати; скасувати постанову державного виконавця Безверхої К.В. від 12.03.2021 в частині накладення арешту на картковий рахунок боржника ОСОБА_1 в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 , який використовується останнім для отримання заробітної плати.

Зазначені обставини встановлені ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 16.07.2021р. у справі №522-11995/14-ц (провадження №4-с/522/78/21), яка набрала законної сили, а тому в силу ч.4 ст.82 ЦПК України доведенню не підлягають.

Цією ж ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 16.07.2021р. скаргу ОСОБА_1 частково задоволено.

Скасовано постанову державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції Чорнолуцької Ю.А. від 04.06.2020р. в частині накладання арешту на картковий рахунок боржника ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 , який використовується останнім для отримання заробітної плати.

Скасовано постанову державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС у м.Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції Безверхої Катерини Вікторівни від 12.03.2021р. в частині накладання арешту на картковий рахунок боржника ОСОБА_1 ( НОМЕР_2 ) у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 , який використовується останнім для отримання заробітної плати.

В іншій частині скарги відмовлено.

Посилаючись на обставини, встановлені судом в ухвалі від 16.07.2021р. у справі №522-11995/14-ц, як на підставу відшкодування моральної шкоди, позивач зазначає, що державними виконавцями всупереч вимог чинного законодавства накладено арешти на його банківський рахунок, який використовується ним для отримання заробітної плати, внаслідок чого він протягом більш ніж року був позбавлений коштів для придбання їжі та ліків, був змушений брати гроші в борг у родичів та сусідів, що негативно вплинуло на його фізичний, емоційний, психічний та психологічний стан.

Крім того, позивач вказує, що йому завдано моральної шкоди внаслідок умисного ухилення державних виконавців від зняття арешту із належного йому зарплатного рахунка.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність ним позовних вимог та, як наслідок, відсутність підстав для їх задоволення.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, вважаючи його законним та обґрунтованим, з огляд у на наступне.

Відповідно до положень ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків).

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доводів апеляційної скарги, одним з аргументів позивача є завдання йому моральної шкоди внаслідок накладення державними виконавцями на його зарплатний рахунок арешту, протиправність якого встановлена ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 16.07.2021р. у справі №522-11995/14-ц.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей (п. 7 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження»).

Арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт на рухоме майно, що не підлягає державній реєстрації, накладається виконавцем лише після проведення його опису. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі. Копії постанов, якими накладено арешт на майно (кошти) боржника, виконавець надсилає банкам чи іншим фінансовим установам, органам, що здійснюють реєстрацію майна, реєстрацію обтяжень рухомого майна, в день їх винесення (ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження»).

Статтею 10 Конвенції про захист заробітної плати від 01.07.1949 № 95 визначено, що заробітна плата може стати об`єктом арешту або передачі лише у такій формі й у таких межах, які визначено національним законодавством. Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї.

За умовами ч. 2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Із постанови начальника Першого приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про перевірку виконавчого провадження від 26.03.2021 слідує, що документів щодо наявності рахунків, на які заборонено звертати стягнення із законом від банківських установ на адресу відділу не надходило.

В ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 16.07.2021р. у справі №522/11995/14ц судом встановлено, що накладаючи арешти на грошові кошти боржника, державні виконавці не відокремлювали рахунок в ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № НОМЕР_1 , як такий, що використовується ОСОБА_1 для отримання заробітної плати.

Крім того, слід звернути увагу, що під час винесення постанови про арешт коштів боржника до обов`язку державного виконавця не входить перевірка цільового призначення рахунку. Натомість, в постанові зазначається про арешт коштів боржника, крім тих, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Враховуючи, що в ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 16.07.2021р. у справі №522/11995/14ц судом не встановлено вини державних виконавців у накладенні арешту на належний позивачу рахунок, що використовується останнім для отримання заробітної плати, а в межах розгляду даної справи ОСОБА_1 також не надано доказів на підтвердження вини державних виконавців, тому відсутні підстави для покладення відповідальності за заподіяну позивачеві моральну шкоду на відповідача.

Щодо доводів апелянта про заподіяння йому моральної шкоди внаслідок умисного ухилення державних виконавців від зняття арешту з його рахунку, то колегія суддів також вважає їх необґрунтованими з огляду на наступне.

Як вбачається зі змісту позовної заяви та доводів апеляційної скарги, позивач пов`язує умисне ухилення державних виконавців від зняття арешту з тим, що останні не відреагували на неодноразові звернення ОСОБА_1 з вимогами про зняття такого арешту.

Статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вичерпний перелік підстави для зняття арешту з майна (коштів), а саме підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.

Аналіз змісту наведеної норми закону свідчить про те, що заява боржника не є підставою для зняття державним виконавцем арешту з його коштів. При цьому, у випадку незгоди боржника з арештом, останній має право на звернення до суду з відповідною вимогою, і у випадку її задоволення судове рішення буде законною підставою для зняття такого арешту.

У позовній заяві позивач підтверджує, що на виконання ухвали Приморського районного суду м.Одеси від 16.07.2021 у справі № 522/11995/14-ц державним виконавцем Першого Приморського відділу ДВС у м.Одесі ПМУ МЮ (м.Одеса) Безверхою К.В. винесено постанову від 12.08.2021р., якою скасовано арешт зарплатного рахунку боржника, та яку направлено до банківської установи для виконання.

Крім того, в ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 16.07.2021 у справі № 522/11995/14-ц суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання неправомірною бездіяльності державних виконавців Першого Приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції Чернолуцької Ю.А. та ОСОБА_3 , яка полягає в навмисному ухиленні від зняття арешту із зарплатного рахунка боржника ОСОБА_1 , оскільки таких ухилень судом не встановлено та відповіді на запити заявника з боку ДВС були надані.

Таким чином, позивачем не доведено протиправної поведінки державних виконавців, як складової цивільного правопорушення, що виключає можливість стягнення шкоди з відповідача.

Також слід зауважити, що у ході вирішення спору про відшкодування моральної шкоди саме на позивача покладено обов`язок доведення наявності такої шкоди та причинно - наслідкового зв`язку між шкодою та протиправною поведінкою відповідача.

У відповідності до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.95 N 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної(немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження понесення моральної шкоди позивачем надано до суду:

-копію рахунку ТОВ «Смартлаб» від 30.12.2020 № 035, з якого вбачається що у ОСОБА_1 було відібранні біологічні зразки та здійснено лабораторні дослідження на загальну суму 1 265,00 грн та результати лабораторних досліджень № 035 (клінічний аналіз венозної крові) та досліджень системи гемостазу, біохімічних досліджень, маркерів гострої фази; (а.с.14,15)

-копію направлення на планову консультацію до лікаря загальної практики сімейного лікаря Заєць О.О. № 2114-9857-1621-6389 на 09.03.2021; (а.с.16)

-копію направлення лікаря загальної практики сімейного лікаря Заєць О.О. № 2114-9857-1621-6389 на планове 55113-00 одновимірне (м-режим) та двовимірне ультразвукове дослідження серця в реальному часі, діагнози К74- ІХС із стенокардією на 09.03.2021; (а.с.16)

-копію направлення в кабінет УЗІ із висновками його проведення; (а.с.17)

-копію висновку ультразвукового обстеження серця від 19.03.2021 видане КНП «Міська лікарня № 5» ОМР; (а.с.18)

-копію консультативного висновку спеціаліста від 24.03.2021, виданого ОСОБА_1 ТОВ «Кардіка Асістанс»; (а.с.20)

-копії чеків № 109199 на суму 195,90, № 109189 на суму 1 533,10 грн та № 13379 на суму 900,00 грн.

Надані позивачем документи свідчать про стан його здоров`я, проте не містять інформації, яка б давала можливість встановити причинно наслідковий зв`язок між діями відповідача та погіршенням стану здоров`я ОСОБА_1 .

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1)письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3)показаннями свідків.

Положеннями статті 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Встановивши, що позивач не довів факт завдання йому моральної шкоди, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між ними, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .

Оскільки заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2022 рокуухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому згідно ст.375 ЦПК України відсутні підстави для його скасування та задоволення вимог апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст.367,374,375,382 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28.07.2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови лише у випадках, встановлених п.2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуюча ________________ Н.В.Орловська

Судді: ________________ О.В.Кутурланова

________________ Т.Г.Чорна