Справа № 523/3486/21
Провадження №2/523/1520/23
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

/заочне/

"27" січня 2023 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді - Малиновського О.М.

за участю секретаря Славинського А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду № 15, в м. Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини, - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з її батьком, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги мотивовані тим, що 12.09.2009 року між ним і відповідачкою було зареєстровано шлюб, який було розірвано рішення Суворовського районного суду м. Одеси 16.07.2015 року. Від шлюбу в них народилась донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2016 року було визначено спосіб участі у вихованні дитини та встановлено порядок зустрічей. При цьому було зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати зустрічам батька з донькою. Проте, вказане рішення суду, ОСОБА_2 не виконувалось, вона ухилялась від спілкування з позивачем. В серпні 2020 року, від бабусі дитини, ОСОБА_5 , стало відомо, що під час скайп зв`язку з онукою ОСОБА_6 , бабуся побачила ОСОБА_7 (вітчима ОСОБА_6 ) оголеного. В зв`язку з чим, позивач звернувся до ДОП СП Приморського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області з заявою щодо того, що ОСОБА_8 вітчим доньки ОСОБА_6 вчиняє моральне та фізичне насилля. В серпні 2022 року за даним фактом було порушено кримінальну справу по факту розбещення малолітньої дитини. 9 лютого 2021р. з телефонної розмови від ОСОБА_5 стало відомо, що вітчим ОСОБА_8 вигнав з квартири доньку ОСОБА_6 роздягненою та з тілесними пошкодженнями. За фактом нанесення тілесних пошкоджень на вітчима ОСОБА_7 було порушено кримінальну справу. За твердженням позивача дитина була з тілесними пошкодженнями, у дуже тяжкому психічному стані, дитина ні з ким не спілкувалась, сторонилась дорослих людей і діточок, постійно ховалась, була дуже наляканою, нервовою. Йому знадобилося багато часу, терпіння та зусиль привести дитину в стан спокою, в стан спілкування та гарного здоров`я. З 10 лютого 2021 року по серпень 2021 року мати дитини жодного разу не поцікавилась де проживає дитина, в якому вона стані. В серпні 2021 року ОСОБА_2 попросила взяти доньку на день народження на один день, але дитину так і не повернула. На даний час дитина проживає з матір`ю. Відповідачка на телефонні дзвінки не відповідає, дитину не повертає і бачитись з дитиною йому не дозволяє. Наведені обставини стали підставою для звернення до суду.

Ухвалою суду від 16.03.2021 р. провадження у справі було відкрито з призначенням справи до розгляду в порядку загального позовного провадження.

29.09.2022р. до суду надійшов висновок з органу опіки та піклування на розв`язання спору.

Ухвалою суду від 20.10.2021р. було закрито підготовче провадження у справі з призначенням розгляду справи за участю сторін.

Позивач в судове засідання не з`явився. Від його представника - адвоката Журик Т.В. надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилась. Про час та місце розгляду справи направлялись судові виклики за місцем її реєстрації та фактичним місцем проживання. Згідно поштових повідомлень, ОСОБА_2 за місцем своєї реєстрації відсутня, що вказує на вручення їй судової повістки належним чином (п.4 ч.8 ст.128 ЦПК). Крім того, відповідачку про час та місце розгляду справи було сповіщено шляхом направлення СМС-повідомлення на наявний у справі номер мобільного телефону. Крім того, на попередження суду ОСОБА_2 не забезпечила явки у судове засідання малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 для її опитування, в порядку, передбаченому ст.171 СК України.

Орган опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради направив до суду висновок щодо розв`язання спору, просять провести розгляд справи у їх відсутність.

Третя особа ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала, просила розглядати справу у її відсутність про що надала письмову заяву.

За письмовою згодою представника позивача, за відсутності відзиву на позовну заяву, розгляд справи проведений в заочному порядку на підставі наявних у справі доказів.

Суд, вивчивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_9 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.09.2009 року.

Від шлюбу у сторін народилась дочка, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Шлюб між сторонами був розірваний рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 16.07.2015 року (справа №523/9361/15-ц).

Після розірвання шлюбу малолітня донька ОСОБА_6 залишилась проживати з матір`ю, ОСОБА_2 .

Відповідно до рішення Приморського районного суду м. Одеси від 29.11.2016 року (справа «522/17260/16-ц) зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати зустрічам і спілкуванню батька ОСОБА_1 з малолітньою донькою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та визначено способи участі у вихованні дитини.

Актом судово-медичного дослідження (обстеження) №310 від 22.02.2021 року, встановлено, що у ОСОБА_4 , 2013 року народження виявлені тілесні ушкодження, які відносяться до легких тілесних ушкоджень.

Характеристикою на ученицю 2-А класу ОСОБА_4 Одеської загальноосвітньої школи №57 І-ІІІ ступенів ім.. Героя Радянського союзу О. М. Орлікова Одеської міської ради Одеської області зазначено, що дитина не завжди відвідувала навчання та не готувала домашні завдання.

Відповідно до довідки Одеської початкової школи №96 від 01.11.2021 року №01-31/371 малолітня ОСОБА_4 навчалась в школі з 11.03.2021 року по 26.08.2021року. до школи дитину приводив батько та був присутній на батьківських зборах.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради від 29.09.2022 року №01-11/1127/2 вих. було визначено за доцільне проживання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з батьком ОСОБА_1 . Разом з тим в висновку зазначено, що 29.07.2021 року спеціалістами територіального відділу служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі, проведено бесіду з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 відповідно до якої дитина виявила бажання проживати разом з батьком.

Відповідно до свідоцтва про шлюб від 10.11.2018 року, ОСОБА_1 перебуває в шлюбі з ОСОБА_3 .

Від шлюбу мають малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

ОСОБА_3 не заперечує проти встановлення місця проживання дитини ОСОБА_4 разом з батьком та її сім`єю.

Відповідно до відповіді на запит адвоката від 26.08.2022 року №54862/22, надано копії ухвал та постанов, ухвалених Приморським районним судом м. Одеси відносно вітчима ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з яких вбачається, що вітчим ОСОБА_10 притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності зокрема двічі за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння та завдання тяжких тілесних ушкоджень в стані алкогольного сп`яніння.

Вирішуючи виниклий між сторонами спір, суд виходить з наступного обґрунтування.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Згідно з частинами першою, другою статті 161 цього Кодексу якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини першою та другою статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Таким чином, з досягненням віку 10 років у дитини з`являється право не тільки бути вислуханою і почутою, але й право брати активну участь у вирішенні своєї долі, зокрема, у визначенні місця проживання. Лише в разі збігу волі трьох учасників переговорного процесу - матері, батька, дитини можна досягти миру і згоди.

Аналогічні положення закріплені у статті 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) (далі - Конвенція) згідно з якою держави-учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, причому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

В силу віку дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та можливістю сформувати свою власну думку, вирішення спору у даній справі повинно провадитися з урахування думки малолітньої ОСОБА_4 .

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

В силу частини першої статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі статтею 9 Конвенції держави-учасниці забезпечують, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

У рішенні ЄСПЛ від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13 у справі «М.С. проти України», йдеться про визначення «інтересів дитини», її місця у взаємовідносинах між батьками. У цьому рішенні ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення.

Аналіз наведених норм права, практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи з об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Міжнародні та національні норми не містять положень, які наділяли б будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

При визначенні місця проживання дитини судам необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору.

За порівняльним аналізом представлених суду характеризуючи даних сторін по справі слід дійти висновку, що батько ОСОБА_1 має позитивні характеристики, є працездатними, не має негативних звичок, має належні умови для виховання своєї доньки. Натомість судом встановлено, що відповідачка ОСОБА_2 проживає в шлюбі з ОСОБА_10 , який неодноразово притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, що само по собі може вплинути на психологічний та фізичний стан малолітньої ОСОБА_11 , 2013 року народження, а як наслідок зашкодити гармонійному розвитку та здоров`ю дитини.

Крім того, суд критично ставиться до дій ОСОБА_2 у даній справі, зокрема її неявку у жодне судове засідання, незабезпечення явки самої дитини, для її опитування судом та з`ясування саме її думки у вирішені спору між батьками щодо її місця проживання. При цьому, відповідачка не надала жодного належного та обґрунтованого доказу на спростування мотивів ОСОБА_1 про те, що їх дитина ОСОБА_4 проживає в умовах, які можуть нашкодити її розвитку.

За таких обставин, суд приймає до уваги думку самої дитини, ОСОБА_4 , щодо проживання з одним із батьків, висловленою нею 29.07.2021р. під час її бесіди з спеціалістами територіального відділу Служби у справах дітей Одеської міської ради у Київському районі, при якій вона виявила бажання проживати разом з батьком.

Таким чином, суд вважає, що всі ці обставини, як кожна окрема так і в їх сукупність вказують на те, що якнайкращим інтересам дитини, на теперішній час, місцем проживання ОСОБА_4 буде з її батьком.

При цьому суд наголошу, що мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у її житті та розвитку, має право спілкуватися та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким вона буде проживати. Одночасно суд звертає увагу ОСОБА_1 про недопущення у перешкоджанні у побаченнях ОСОБА_2 , що буде відповідати інтересам дитини.

Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст.12,13,76,141,200,206,259, 263-265,268 ЦПК України

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , за участю третіх осіб органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітньої дитини, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем в Одеській апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду.

Повне рішення суду складено 27 січня 2023 р.

Суддя