Справа № 304/85/23 Провадження № 2/304/127/2023
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

31 січня 2023 року м. Перечин

Суддя Перечинського районного суду Закарпатської області Гевці В.М., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Орган опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення її батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Суддя, дослідивши позовну заяву та додані до неї документи, вважає, що позовна заява не відповідає вимогам ст. ст. 175, 177 ЦПК України з наступних підстав.

За правилами цивільного процесуального законодавства, позовна заява за формою та змістом повинна відповідати вимогам, викладеним у ст. 175 ЦПК України, а також вимогам ст. 177 цього Кодексу.

Так, відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.

У роз`ясненнях, які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», зазначено, що суди мають звертати особливу увагу, зокрема, на те, що у позовній заяві повинні не лише міститися позовні вимоги, а й бути викладені обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, і зазначені докази, що підтверджують кожну обставину.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Так, позивачем зазначено обставину ухилення відповідачки від виконання батьківських обов`язків як підставу для позбавлення її батьківських прав, проте будь-яких належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтвердили, що ОСОБА_2 справді свідомо нехтує своїми обов`язками в результаті її винної поведінки з 2018 року, як передбачено у згаданій постанові Пленуму ВС України від 30.03.2007, не подано. Саме лише звернення позивача з претензією до відповідачки свідчить тільки про його суб`єктивну оцінку дій відповідачки, але жодним чином не доводить ту обставину, що ОСОБА_2 ухиляється від виховання дитини.

Крім цього, у позовній заяві вказано, що ОСОБА_2 ухиляється від сплати аліментів, долучено копію судового наказу про стягнення з неї аліментів, проте не додано жодного доказу про наявність чи відсутність у неї заборгованості зі сплати аліментів, що суперечить вимогам ч. 5 ст. 177 ЦПК України.

У цьому контексті доцільно навести ще одне рішення ЄСПЛ у справі «Хаас проти Німеччини». Так, заявників було позбавлено судом батьківських прав на підставі висновку експерта-психолога про неправильне їх виховання батьками і погані сімейні умови. ЄСПЛ констатував порушення ст. 8 Конвенції, оскільки позбавлення батьківських прав не ґрунтувалося на суттєвих і достатніх причинах.

Отже, враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу, а також принцип якнайкращого забезпечення інтересів дитини, яким повинен керуватися суд у цій категорії справ, позивачу слід подати до суду докази у підтвердження наведеної ним обставини - ухилення ОСОБА_2 від виконання батьківських обов`язків.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху. В ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Тому, керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 258-261 ЦПК України, суддя,

П О С Т А Н О В И Л А:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, - Орган опіки та піклування Перечинської міської ради Закарпатської області, про позбавлення батьківських прав - залишити без руху.

Надати ОСОБА_1 строк для усунення недоліків - п`ять днів з дня вручення йому ухвали.

Роз`яснити, що у разі невиконання вимог ухвали позовна заява буде вважатися неподаною і підлягає поверненню.

Копію ухвали надіслати позивачу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Суддя: Гевці В. М.