Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" січня 2023 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі головуючої судді Марфіної Н.В., розглянувши в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Укрстальспецконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

у с т а н о в и в :

24.10.2022 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про стягнення грошових коштів, в якому просить солідарно стягнути з відповідачів на свою користь 150000,00 грн., а також стягнути солідарно з відповідачів понесені позивачем судові витрати.

Вимоги позовної заяви мотивовано тим, що до зайняття посади генерального директора ТОВ «ВК «Укрстальспецконструкція» відповідач ОСОБА_1 займав посаду фінансового директора ТОВ «ВК «Укрстальспецконструкція», а з 08.06.2021 року він був обраний на посаду генерального директора позивача. 02.07.2022 року рішенням загальних зборів учасників товариства ОСОБА_1 був відсторонений від виконання обов`язків генерального директора товариства та рішенням голови наглядової ради товариства ініційовано перевірку діяльності ОСОБА_1 під час його перебування на посаді генерального директора. Рішенням загальних зборів учасників товариства від 10.08.2022 року ОСОБА_1 звільнений за власним бажанням. Головою наглядової ради товариства ініційовано обстеження стану бухгалтерського обліку (ревізії), яка включила перевірку діяльності ОСОБА_1 під час перебування його на посаді генерального директора товариства, в процесі якої було отримано банківські виписки по рахункам позивача. За результатами зазначеного обстеження з`ясувалось, що ОСОБА_1 під час зайняття посади генерального директора товариства, отримав грошові кошти в сумі 150000,00 грн. відповідно до Договору №1812-ПДФ від 12.12.2020 року. Зокрема, 21.12.2020 року він отримав 50000,00 грн., а 16.03.2021 року - 100000,00 грн. Проте, такого договору між ОСОБА_1 та товариством не укладалось, згоди на його укладання ані вищим органом управління товариством, ані головою наглядової ради позивача не надавалось, хоча якби такий правочин був укладений, він був би правочин із заінтересованістю, згода на укладання якого, відповідно до п.п. 7 п. 10.16 Статуту товариства, є виключною компетенцією наглядової ради позивача. Зазначену суму відповідач ОСОБА_1 не повернув, і вона залишилась у нього без будь-якої правової підстави. Таке неправомірне привласнення належних товариству грошових коштів було приховане відповідачем ОСОБА_1 від товариства та його вищого органу управління шляхом проведення ним 01.06.2021 року неправомірного списання зазначеної суми на собівартість реалізованих товарів. З посади генерального директора ОСОБА_1 звільнений, проте до теперішнього часу він продовжує неправомірно розпоряджатись грошовими коштами. Посилаючись на положення ст.ст. 3, 21, 60, 63, 73 СК України позивач зазначає, що зобов`язання з повернення безпідставно отриманих грошових коштів в сумі 150000,00 грн. має бути виконане солідарно подружжям ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , які перебувають в зареєстрованому шлюбі з 25.06.2004 року. Після виявлення привласнення грошових коштів, на адреси відповідачів було направлено письмову вимогу №09-1 від 09.09.2022 року, у якій позивач вимагав повернути грошові кошти в сумі 150000,00 грн. протягом семи календарних днів від дня отримання вимоги та надати копію договору №1812-ПДФ від 12.12.2020 року, якщо такий існує. Верховний Суд у постановах від 26.09.2018 року в справі №713/285/2012, від 14.04.2022 року в справі №646/3916/19, від 27.07.2022 року в справі №462/2589/14-ц дійшов наступного правового висновку: «тож той з подружжя, хто укладає договір позики (отримує кошти у позику), не розпоряджається спільним майном подружжя, він виступає учасником зобов`язальних правовідносин». Враховуючи вказане позивач вважає, що відповідачі, як подружжя, солідарно несуть відповідальність за неповернення коштів позивачу. Судові витрати позивача орієнтовно становлять 32481,00 грн., з яких: 2481,00 грн. - судовий збір; 30000,00 грн. - витрати на професійну правничу допомогу.

Ухвалою суду від 02.11.2022 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу термін для усунення виявлених недоліків.

Ухвалою суду від 07.11.2022 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача про забезпечення позову.

Ухвалою суду від 10.11.2022 року відкрите провадження у справі, призначений розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

Ухвалою суду від 19.01.2023 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_1 про закриття провадження у справі.

06.12.2022 року до суду надійшов відзив сторони відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву зі змісту якого вбачається, що відповідач не визнає заявлених позовних вимог та просить відмовити у задоволенні позову посилаючись на те, що під час перебування ОСОБА_1 на посаді генерального директора товариства між ним та позивачем було проведено ряд транзакцій, зокрема 21.12.2020 року відповідачем отримано 50000,00 грн. з призначенням платежу «поворотна фінансова допомога згідно з Дог. №1812-ПДФ від 12.12.2020 року», а 16.03.2021 року - 100000,00 грн. з призначенням платежу «поворотна фінансова допомога згідно з Дог. №1812-ПДФ від 12.12.2020 року». Загальна сума, що була отримана позивачем згідно з Дог. №1812-ПДФ від 12.12.2020 року, як поворотна фінансова допомога становить 150000,00 грн. Поряд із цим, відповідно до платіжного доручення №4340 від 21.11.2022 року відповідач ОСОБА_1 оплатив заборгованість у розмірі 150000,00 грн. Також даний факт оплати підтверджується випискою по особовому рахунку відповідача в АТ «КБ «Глобус» за 21.11.2022 року. Відповідач вказує, що у своєму позові позивач посилається на презумпцію спільності інтересів подружжя та сім`ї і просить стягнути грошові кошти солідарно з подружжя. Посилаючись на положення ст. 65 СК України відповідач зазначає, що вказана стаття визначає правила розпорядження подружжям майном, що є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Таке розпорядження здійснюється шляхом укладання дружиною та/або чоловіком різноманітних правочинів з іншими особами. Якщо правочин щодо спільного майна укладає один з подружжя, то воля другого з подружжя, його згода на укладення правочину має бути з`ясована окремо. У свою чергу, тлумачення ч. 4 ст. 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньої участі в укладанні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Згідно з нормами сімейного законодавства умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладання договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя (Постанова ВС від 03.03.2021 року у справі №130/2604/18). Відповідач ОСОБА_1 зазначає, що в Дог. №1812-ПФД від 12.12.2020 року, не зазначено на які цілі була отримана відповідна позика та не вказано, що ОСОБА_2 , як дружина надала згоду на її отримання. Позивачем не надано жодних належних, допустимих, достовірних доказів, що кошти, які були отримані за Дог. №1812-ПДФ від 12.12.2020 року, використані ОСОБА_1 в інтересах сім`ї. Позивач лише формально послався на положення ч. 4 ст. 65 СК України, проте не зазначив жодного доказу, який би підтверджував, що кошти отримані за вказаним договором позики були використані в інтересах сім`ї, а на припущеннях судове рішення ґрунтуватись не може. Висновок позивача про солідарну відповідальність відповідачів за Дог. №1812-ПДФ від 12.12.2020 року є безпідставним.

Відповідачка ОСОБА_2 своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалась.

Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

За змістом ст. 275 ЦПК України, суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Згідно ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, рішенням загальних зборів учасників ТОВ «ВК «Укрстальспецконструкція» від 07.06.2021 року ОСОБА_1 був призначений генеральним директором товариства з 08.06.2021 року.

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «ВК «Укрстальспецконструкція» від 02.07.2022 року вирішено: провести аудиторську перевірку фінансово-господарської діяльності товариства за період з 11.06.2021 року по 02.07.2022 року; в порядку ч. 3 ст. 99 ЦК України з 04.07.2022 року тимчасово відсторонити від виконання своїх повноважень генерального директора товариства ОСОБА_1 на час проведення аудиту та розгляду аудиторського висновку, зі збереженням середнього заробітку.

Рішенням наглядової ради ТОВ «ВК «Укрстальспецконструкція» від 02.07.2022 року вирішено: провести фінансово-економічний аудит діяльності товариства, здійснити обрання суб`єкта аудиторської діяльності; з 04.07.2022 року відсторонити від здійснення повноважень генерального директора товариства (зі збереженням заробітної плати) ОСОБА_1 , на весь час проведення аудиторської перевірки.

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «ВК «Укрстальспецконструкція» від 10.08.2022 року вирішено звільнити з посади генерального директора товариства ОСОБА_1 з 10.08.2022 року.

Відповідно до наявних в матеріалах справи даних бухгалтерського обліку ТОВ «ВК «Укрстальспецконструкція», ОСОБА_1 21.12.2020 року отримав від товариства 50000,00 грн., а 16.03.2021 року - 100000,00 грн., і підставою отримання таких коштів зазначений договір №1812-ПДФ від 12.12.2020 року.

Укладення такого договору з відповідачем ОСОБА_1 позивач заперечує.

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звертався з вимогою від 09.09.2022 року до відповідачів про солідарне повернення грошових коштів в сумі 150000,00 грн.

Поряд із цим, згідно поданих відповідачем ОСОБА_1 до суду копії платіжного доручення №4340 від 21.11.2022 року та виписки по особовому рахунку ОСОБА_1 в АТ «КБ «ГЛОБУС» за 21.11.2022 року, останній здійснив платіж на користь ТОВ «ВК «УССК» (код 39069887, АТ «ПУМБ», р/ НОМЕР_1 ) в сумі 150000,00 грн. із призначенням платежу «погашення позики згідно Договору позики №1812-ПДФ від 12.12.2020 року».

Зазначені у платіжному дорученні №4340 від 21.11.2022 року реквізити отримувача коштів відповідають наявним в матеріалах справи реквізитам Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Укрстальспецконструкція».

Відповідно до ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За змістом ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Статтею 12 ЦПК України, яка кореспондується із положеннями ст. 81 ЦПК України, визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Норми ст. 13 ЦПК України передбачають, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У позові позивач просить стягнути солідарно з відповідачів грошові кошти в розмірі 150000,00 грн.

Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, судовий захист цивільного права та інтересу, справедливість, добросовісність та розумність (ст. 3 ЦК України).

Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти (ст. 11 ЦК України).

Відповідно до положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (ст. 16 ЦК України).

Разом із тим, судом встановлено, що під час розгляду справи в суді, одним з відповідачів, а саме - ОСОБА_1 , позивачу були повернуті кошти в сумі 150000,00 грн., на які претендувало товариство та вимагало їх повернення.

За таких умов стягнення зазначеного розміру коштів на користь позивача за рішенням суду є неможливим та відповідно в задоволенні позову слід відмовити, адже вимоги позивача задоволені відповідачем ОСОБА_1 до ухвалення у справі рішення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 178, 258, 259, 263-265, 268, 273, 275, 279, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 3, 11, 15, 16 ЦК України, суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Укрстальспецконструкція» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складений 19.01.2023 року.

Учасники справи:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія «Укрстальспецконструкція» (м. Київ, вул. Чигоріна, 18, );

Відповідач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 );

Відповідач - ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Суддя -