Номер провадження: 22-ц/813/2988/23
Головуючий у першій інстанції Мурманова І. М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.03.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сидоренко А.О.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття квартири,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

ОСОБА_2 звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття квартири. В обґрунтування позову зазначила, що їй на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 . В наслідок неправомірних дій відповідача, яка є власником квартири АДРЕСА_2 в цьому ж будинку, її квартиру було залито, що призвело до пошкодження майна, а саме: стелі, стін, шпалери, електричної проводки, паркету та часткового пошкодженні меблів та килиму. У зв`язку з цим, позивач звернулась до суду з позовом про відшкодування шкоди заподіяної її майну та стягнення моральної шкоди.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди внаслідок залиття квартири задоволено частково. Стягнено в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 матеріальну шкоду завдану внаслідок залиття квартири у розмірі 27 449 гривень 00 коп., витрати понесені з надання експертного висновку у розмірі 4 000 гривень, а всього стягнути 31 449 тисяч гривень. 00 коп. Стягнути в солідарному порядку з відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_3 на користь позивача ОСОБА_2 витрати по сплаті судового збору у розмірі 768 гривень 40 коп. В задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції не в повному обсязі досліджено матеріали справи та зроблено помилкові висновки про часткове задоволення позову.

Сповіщення сторін та заяви у справі.

Про судове засідання, призначене на 22 лютого 2023 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

22 лютого 2023 року від ОСОБА_1 до канцелярії Одеського апеляційного суду подано заяву про розгляд справи за її відсутності.

22 лютого 2023 року від ОСОБА_3 до канцелярії Одеського апеляційного суду подано заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повний текст судового рішення виготовлено 06 березня 2023 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Так, в обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що її квартира АДРЕСА_1 була залита 13.05.2019 року, 06.06.2019 року та 09.08.2019 року з квартири, що розташована поверхом вище, а саме: квартири АДРЕСА_3 , власниками якої є ОСОБА_4 , та ОСОБА_3 . У зв`язку з цим, позивач просить стягнути на її користь відшкодування матеріальної та моральної шкоди, які були спричинені внаслідок залиття.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач зареєстрована в квартирі АДРЕСА_1 . Згідно технічного паспорту, виданого на ім`я позивача ОСОБА_2 , квартира розміщена на 5 поверсі, одинадцяти поверхового будинку, та складається з трьох кімнат (т. 1 а.с.7-10).

Щодо обставин залиття квартири, судом першої інстанції досліджувались Акти про залиття.

Так, згідно із Акту про залиття аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання, (або холодного водопостачання) від 13.05.2019р., вбачається, що останній складено та підписано комісією у складі: виконавчого директора ЖБК «Іллічівський-25» Височанською Н.Д., слюсаря-сантехніка ОСОБА_5 , з приводу того, що в будинку АДРЕСА_4 , трапилось залиття квартири. У квартирі АДРЕСА_2 протік системи опалення, відбулось затоплення квартири АДРЕСА_5 . Причина залиття: ржаві стики з`єднання труб з батареями в квартирі АДРЕСА_2 . Системне опалення незадовільне. Висновки і рекомендації: провести заміну труби радіаторів в квартирі АДРЕСА_2 . Також, на Акті міститься підпис ОСОБА_1 , де зазначено: з актом не згодна, затоплення не було. Дата: 27.05.2019 рік (т. 1 а.с.5).

Згідно із Акту від 06.06.2019р. останній складено головним інженером ОСОБА_6 , про те, що в будинку АДРЕСА_4 трапилось залиття стелі, електричної дози, стіни, паркетної підлоги. Двері до квартири АДРЕСА_2 не відчинили. В Акті також, зазначено, що виконавчий директор Височанська звільнилась. Акт підписано свідками: ОСОБА_7 , квартира АДРЕСА_6 , ОСОБА_8 , квартира АДРЕСА_7 , ОСОБА_9 , квартира АДРЕСА_8 . Підписи засвідчено виконавчим директором ОСОБА_10 (т. 1 а.с.4).

Також, судом першої інстанції досліджувався Акт про залиття/аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 09.08.2019 року, складеного в складі головного інженера виконавця послуг Крівцова Д.А., в приводу того, що 09.08.2019 року в будинку АДРЕСА_9 в квартирі АДРЕСА_5 трапилось залиття на системі центрального опалення залиття стіни, паркету підлоги у квартирі АДРЕСА_5 . Протік крана у квартирі АДРЕСА_2 розташованої поверхом вище, виявлено візуально. Необхідно замінити ділянки труб та усунути протік на вентилі. Висновки і рекомендації: аварія сталась по причині природнього старіння устаткування. Внаслідок течі заподіяна шкода майну власника квартири АДРЕСА_5 . Підписи, члени комісії: виконавчий директор Магеровський В.Л., та сантехник ОСОБА_5 (т. 1 а.с.6).

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що позивач у справі ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_1 , та згідно Актів від 13.05.2019р., 06.06.2019р. та 09.08.2019р. її квартира була затоплена, згідно актів протік води відбувся з квартири, що розташована поверхом вище, а саме з квартири АДРЕСА_2 .

Судом першої інстанції досліджувався висновок експертного дослідження №78/19 від 22.10.2019 року, складений на підставі заяви ОСОБА_2 . Так, судовим експертом Рапач К.В., на підставі заяви власника квартири ОСОБА_2 , проведено будівельно-технічне дослідження вартості матеріального збитку, що виник внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 .

Вихідні дані: технічний паспорт на квартиру, свідоцтво про право власності на квартиру, Акти обстеження від 13.05.2019 року, 06.06.2019 року та 09.08.2019 року. Згідно висновку, зазначено, що відповідно до Свідоцтва про право власності на квартиру №5492 від 03.07.1998 року квартира АДРЕСА_1 належить ОСОБА_2 . Загальна площа квартири: 72, 3 кв. Обстеження проведено: 23.09.2019 року в присутності заявника ОСОБА_2 . В ході проведеного дослідження, експертом зроблено висновок, що технічний стан, наявність та характер пошкоджень оздоблювальних покриттів квартири АДРЕСА_9 вказує на їх залиття із вище розташованих приміщень витоками з системи опалення та водопостачання. Вартість матеріального збитку, що виник внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 складає: 27 449 грн. 00 коп.

До висновку надано кошторисний розрахунок №2-1-1 на ремонтно-відновлювальні роботи (т. 1 а.с.13-31).

Згідно із квитанції №78/19 від 23.09.2019 року, ОСОБА_2 , сплатила 4 000 гривень за проведення експертизи (т. 1 а.с.32).

Також, позивач просила стягнути 1 170 гривень відповідно до накладної від 13.08.2019 року, по заміні кабелю. Судом, досліджено накладна, згідно якої визначено суму 1 170 гривень (т. 1 а.с.33).

Згідно відзиву на позовну заяву, та низки заперечень на позов, відповідач не визнає факту залиття квартири, як такого, що стався з її вини, зазначає, що в її квартирі сухо, течі води не виявлено, Акти складено з порушенням, висновок експерта проведено в супереч норм ст. 106 ЦПК України, позивач у справі є конфліктною, через дії позивача в квартирі відповідача відбулось пошкодження та протікання труб.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є власниками квартири АДРЕСА_3 . Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира належить ОСОБА_1 , та ОСОБА_3 , на праві спільної часткової власності (т. 1 а.с.61-62).

Судом першої інстанції вмотивовано критично оцінювалась позиції відповідачів та заперечення щодо відсутності протікання в квартирі АДРЕСА_2 , виходячи з наступного.

Судом досліджуються заява ОСОБА_1 , згідно якої остання зазначає, що внаслідок дій власника квартири АДРЕСА_5 в її квартирі стали протікати радіатори (т. 1 а.с.63). Крім іншого, у відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що «шляхом застосування важких предметів відбулось спричинення протікання труб теплопостачання поверхом вище. Також, відповідач зазначає, що ОСОБА_2 , навмисно спричинила пошкодження та протікання труб теплопостачання в її квартирі, та вона з чоловіком прийняли міри щодо запобігання заливу квартири нижче, що підтверджуються відеозаписом (т. 1 а.с.55).

Таким чином, зазначені обставини в сукупності спростовують твердження відповідача щодо відсутності факту протікання води, як такого, крім іншого, наданий відповідачем відеозапис на флешносію спростовує позицію відповідача.

Судом, також правтльно критично оцінена заява надана відповідачем щодо відсутності факту протікання води в квартирі АДРЕСА_2 . Дана заява складена та підписана ОСОБА_11 , та ОСОБА_12 , з приводу того, що 13.05.2019 року дані особи були свідками щодо того, що власник квартири АДРЕСА_5 ОСОБА_2 , не впустила виконавчого директора до квартири на огляд тощо (т. 1 а.с.65).

Судом першої інстанції досліджено Акт від 13.05.2019 року, який було складено та підписано зокрема, виконавчим директором ОСОБА_13 , жодних приміток щодо складення акту не в межах квартири та не допуску до її огляду в Акті не зазначено.

Також, судом досліджено флешносій наданий відповідачем на спростування обставин позову, з якого вбачається, що з батареї, яка стоїть на кухні, на стику з трубою є протікання води.

Таким чином, факт протікання води з квартири відповідача, встановлений заявою відповідача, (т. 1 а.с.63), відеозаписом (т. 1 а.с.73), та власними твердженнями відповідача, викладеними у відзиві на позовну заяву, а також Актами.

Крім іншого, необхідно зазначити, що висновок судового експерта від 22.10.2019р. проведено на підставі безпосереднього візуального огляду квартири та, експертом взято до уваги Акти складені від 13.05.2019 року, 06.06.2019 року та 09.08.2019 року. Щодо обставин Акту складеного 09.08.2019 заперечення щодо нього, відповідач не висловила.

Судом першої інстанції правильно не приймались до уваги та не досліджувалися інші пояснення сторін, докази, характеристики, постанови суду про притягнення до адміністративної відповідальності, колективні скарги, диск щодо проколу коліс на авто тощо, оскільки такі лише свідчать та підтверджують наявність між сторонами особистих неприязних відносин. Предметом розгляду справи є стягнення шкоди внаслідок затоплення квартири, а відтак інші докази дійсно не мають значення для забезпечення правильного та всебічного розгляду справи.

В ході розгляду справи судом першої інстанції були допитані свідки.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_14 суду пояснив, що квартира позивача у справі ОСОБА_2 , була залита декілька разів, про які він точно пам`ятає, зокрема в 2017 році та в 2019 році. Свідок зазначив, що в квартирі були пошкоджені паркет, на стінах потьоки води.

Свідок ОСОБА_15 пояснила, що мала намір придбати квартиру позивача у справі, однак коли прийшла до квартири, то побачила, що та залита водою, стелі, стіни в кухні та ванній кімнаті. Самого заливу не бачила, проте бачила наслідки такого залиття.

Свідок ОСОБА_16 суду пояснила, що після заливу квартири, вона зустріла виконавчого директора будинку, та їй особисто повідомили, що квартиру ОСОБА_2 , залили, і вона підписує Акти про залиття, щоб ОСОБА_2 залишили її в спокої. Свідок зазначила, що вона особисто в квартирі АДРЕСА_5 , та АДРЕСА_2 не була, дані обставини їй відомі зі слів ОСОБА_13 .

Свідок ОСОБА_17 , зазначила, що вона проживала в квартирі АДРЕСА_2 з грудня 2018 року по 13.05.2019 року, в квартирі труби новими не були. Вранці вона поїхала додому, та їй подзвонили та повідомили про залив, у свою чергу вона зателефонувала чоловіку, який прийшов додому та все перевірив, в квартирі було сухо. Зазначила, що позов ОСОБА_2 , з приводу затоплення є бажанням позивача, висилити всіх мешканців з квартири АДРЕСА_2 .

Судом досліджуються нотаріально засвідчена заява свідка ОСОБА_8 . Так, згідно із письмових свідчень ОСОБА_8 , остання зазначає, що 13.05.2019 року квартира АДРЕСА_5 була залита водою, зі стелі в кухні капала вода, стіни в кухні та в суміжній з кухнею кімнаті були мокрі, підлога була мокрою. Свідок також зазначила, що до цього часу наслідки останнього затопленні квартирі не ліквідовані, в квартирі добре видно підтьоки на стелі та стінах (т. 1 а.с.43).

Інші свідки, судом не допитані, про їх виклик та допит питання не порушувалось, сторона позивача та відповідача надали заяву про слухання справи за їх відсутності.

З огляду на свідчення допитаних в судовому засіданні свідків, судом також правильно встановлено, що квартира позивача дійсно була затоплена, протікання води відбувалось з квартири поверхом вище, наслідки заливу не ліквідовані.

Відповідно до ст.ст. 322, 360 ЦК України власник (співвласник - відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності) зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, брати участь у витратах на утримання та збереження спільного майна.

Суд першої інстанції виходив із наявності вини відповідачів в спричиненні такої шкоди, оскільки залиття квартири позивача сталося через неналежний догляд відповідачів за технічним станом устаткування у своїй квартирі.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини (частина друга статті 1166 ЦК України). Під час вирішення спору про відшкодування майнової шкоди, завданої залиттям квартири, суд повинен з`ясувати: що стало причиною залиття, хто в цьому винен, тобто в результаті чиїх дій (бездіяльності) це сталося, причинний зв`язок між діями (бездіяльністю) та спричиненою шкодою, розмір збитків.

З даного необхідно зазначити, що причиною залиття квартири, стали протікання труб системи опалення, що підтверджується актами, про залиття квартири.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 постанови від 27 березня 1992 року № 6 "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції правильно вважав, що згідно Акту від 13.05.2019 року, підпис на якому ОСОБА_1 , поставила 27.05.2019 року з відміткою не згодна, затоплення не було, містить в собі наступні висновки і рекомендації: провести заміну труби радіаторів в квартирі АДРЕСА_2 (т. 1 а.с.5).

В подальшому, 09.08.2019 року складено Акт в якому зазначено: необхідно замінити ділянки труб та усунути течі на вентилі. Тобто, з даного слідує, що відповідач будучи обізнаною щодо наявності пошкоджень в трубах (особиста заява відповідача щодо пошкодження труб та проливу води), свідомо знехтувала рекомендаціями та допустила залив квартири.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди, б) протиправна поведінка заподіювача шкоди, в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача, г) вина.

Отже, в силу наведеного, вище, з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.

І такою є правова позиції ВС (в справі справа № 759/4781/16-ц; провадження № 61-9338св18).

Згідно з частиною першою та пунктом 1 частини другої статті 22 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Тобто відповідно до презумпції завдавача шкоди не позивач доводить вину відповідача, а відповідач доводить відсутність своєї вини.

Відповідно до ч.2 ст.1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

В абзаці 2 пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27.03.1992р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», з наступними змінами та доповненнями зазначено, що коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості на час розгляду справи втраченого майна, робіт, які необхідно провести, щоб виправити пошкоджену річ, усунути інші негативні наслідки неправомірних дій заподіювача шкоди.

Згідно висновку експерта № 78/19 від 22.10.2019 року (т. 1 а.с. 13-31) розмір матеріального збитку, що виник внаслідок затопленням квартири АДРЕСА_1 складає: 27 449 грн. 00 коп.

З даного, приводу необхідно також зазначити, що судом першої інстанції правильно відхилені твердження відповідача щодо не можливості прийняття до уваги висновку експерта, з підстав його складення в порушення норм ЦПК України.

Так, ч. 1 ст. 106 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право подати до суду висновок експерта складений на його замовлення.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що висновок експертного дослідження №78/19 проведено за заявою ОСОБА_2 , тобто, підстав для його не прийняття до уваги, як доказу доведення матеріального збитку у суду не було. Крім іншого, в ході розгляду справи, відповідач не ставила питання щодо проведення інших судових експертиз на спростування обставин викладених у позові.

Разом з цим, судом першої інстанції правильно взяті до уваги заперечення відповідачів щодо стягнення на користь позивача матеріальних збитків у розмірі: 1 170 гривень, оскільки, даний доказ наданий у вигляді накладної від 13.08.2019 року (а.с.33) не містить в собі даних щодо особи на чиє ім`я він був виписаний, не зазначено адреси квартири, а відтак не може бути таким, що підтверджує факт придбання саме позивачем у справі матеріалів необхідних для ремонту квартири тощо.

Вирішуючи питання щодо стягнення матеріальної шкоди, суд виходив з того, що згідно з положеннями статті 1166 ЦК України, саме відповідачі мали довести відсутність своєї вини у залитті квартири позивача.

Дане обумовлено і принципом презумпції вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК), а саме, що відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Згідно з п. 11 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабміну № 572, власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків несуть відповідальність згідно із законодавством.

Відповідно до ЦК власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Отже, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Невиконання цього обов`язку, якщо результатом такого невиконання є нанесення шкоди іншим особам, тягне за собою відшкодування власником збитків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у залитті квартири позивача, клопотання про проведення відповідних судових експертиз, зокрема на предмет визначення причин залиття квартири позивача або розміру шкоди, не заявляли та не надали інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їх процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Таким чином, в ході судового розгляду відповідачами не доведено та не надано суду доказів того, що шкода завдана майну позивача шляхом залиття її квартири сталась не з їх вини, то суд дійшов вмотивованого висновку про часткове задоволення позову в частині відшкодування матеріальної шкоди, визначеної відповідно до експертного висновку, відповідачами в солідарному порядку.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довела обставини, на які посилалась як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надала.

Наведені в апеляційній скарзі доводи (фактично дублюють позицію відповідача у суді першої інстанції) були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Твердження скаржника в апеляційній скарзі про те, що судом першої інстанції порушено норми процесуального закону, не є такими, що порушують розгляд справи по суті.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.

У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 24 березня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 06 березня 2023 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк