Ухвала

14 лютого 2023 року

м. Київ

справа № 760/19510/21

провадження № 61-1874ск23

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа - ОСОБА_2 , про відкриття виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною скаргою на дії державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - державний виконавець Солом`янського РВДВС ум. Києві), заінтересована особа - ОСОБА_2 , про відкриття виконавчого провадження.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року скаргу ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавця Солом`янського РВДВС у м. Києві, заінтересована особа - ОСОБА_2 , про відкриття виконавчого провадження задоволено частково.

Визнано дії та бездіяльність головного державного виконавця Солом`янського РВДВС у м. Києві Цапенко С. М., у виконавчих провадженнях № 65738944

від 11 червня 2021 року та № 65738975 від 11 червня 2021 року щодо невинесення постанов про об`єднання даних виконавчих проваджень

у зведене виконавче провадження та щодо ненадсилання постанов про об`єднання двох виконавчих проваджень № 65738944 від 11 червня 2021 року та № 65738975 від 11 червня 2021 року у зведене виконавче провадження,

у відповідності до вимог частини першої статті 28, частини першої статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 14 розділу ІІІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України 29 вересня 2016 року № 2832/5), неправомірними.

Зобов`язано головного державного виконавця Солом`янського РВДВС

у м. Києві Цапенко С. М. вжити необхідних дій щодо винесення постанов про об`єднання двох виконавчих проваджень № 65738944 від 11 червня 2021 року та № 65738975 від 11 червня 2021 року у зведене виконавче провадження та щодо надсилання постанов про об`єднання вказаних виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження, у відповідності до вимог частини першої статті 28, частини першої статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» та пункту 14 розділу ІІІ «Інструкції з організації примусового виконання рішень», затвердженої Наказом Міністерства юстиції України

02 квітня 2012 року № 512/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України

29 вересня 2016 року №2832/5).

У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.

Відмовлено у задоволенні клопотання про постановлення ухвали про стягнення в дохід держави з державного виконавця Солом`янського РВДВС

у м. Києві Марків Я. Є. штрафу.

Не погоджуючись з ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва

від 10 серпня 2022 року, ОСОБА_1 подала до Київського апеляційного суду апеляційну скаргу.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29 вересня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва

від 10 серпня 2022 року у справі № 760/19510/21 залишено без руху.

Підставою для залишення апеляційної скарги без руху була несплата судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 496,20 гривень та пропущення строку подачі апеляційної скарги.

Роз`яснено ОСОБА_1 , що у випадку неусунення недоліків апеляційної скарги в десятиденний строк з дня вручення копії ухвали суду апеляційна скарга буде визнана неподаною та повернута.

28 листопада 2022 року до Київського апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору. У поданій заяві ОСОБА_1 просила звільнити її від сплати судового збору, посилаючись на те, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року

відмовлено у відкритті апеляційного провадження у справі за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавця Солом`янського РВ ДВС у м. Києві, заінтересована особа - ОСОБА_2 , про відкриття виконавчого провадження.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у відкритті апеляційного провадження, виходив з того, що в порядку пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України, особі, яка подала апеляційну скаргу, слід відмовити у відкритті апеляційного провадження, оскільки заявником у строк, визначений судом, не усунуто недоліки, вказані в ухвалі суду про залишення апеляційної скарги без руху від 29 вересня 2022 року.

09 лютого 2023 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня

2022 року, в якій заявник просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті апеляційного провадження та направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

08 лютого 2020 року набрав чинності Закон України від 15 січня 2020 року № 460-IХ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ».

Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній на час подання касаційної скарги) провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права

є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, виходячи з наступного.

У відповідності до частини другої статті 357 ЦПК України до апеляційної скарги, яка оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 356 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 358 ЦПК України суд апеляційної інстанції відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що не погоджуючись із ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 10 серпня 2022 року

ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою на вказану ухвалу суду.

Суд апеляційної інстанції в ухвалі від 29 вересня 2022 року вказав, що заявнику необхідно зазначити поважну причину пропуску строку на оскарження рішення суду першої інстанції, оплатити судовий збір.

В ухвалі від 29 вересня 2022 року Київський апеляційний суд вірно зазначив, що ОСОБА_1 необхідно сплатити судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 29 травня 2018 року (провадження № 12-66гс18) зроблено висновок про те, що судовий збір справляється за подання апеляційних і касаційних скарг на всі без винятку ухвали суду, які підлягають оскарженню, незалежно від того, чи передбачена Законом України «Про судовий збір» сплата судового збору за подання таких заяв, за результатами розгляду яких виноситься відповідні ухвали.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 березня 2018 року у справі № 660/612/16-ц (провадження

№ 14-19цс18).

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга залишається без руху також у випадку, якщо вона подана після закінчення строків, установлених статтею 354 цього Кодексу, і особа, яка її подала, не порушує питання про поновлення цього строку або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані неповажними. При цьому протягом десяти днів

з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строку або вказати інші підстави для поновлення строку. Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження будуть визнані неповажними, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження

у порядку, встановленому статтею 358 цього Кодексу.

У статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод проголошено право на справедливий судовий розгляд.

Одним з елементів справедливого судового розгляду є принцип правової визначеності прав і обов`язків сторін спору та неможливість безпідставного поновлення пропущеного процесуального строку для оскарження рішення суду, що набрало законної сили, лише з метою його скасування на шкоду інтересам іншого учасника процесу.

Із практики Європейського Суду з прав людини випливає, що судовий розгляд визнається справедливим за умови забезпечення рівного процесуального становища сторін, що беруть участь у спорі. Вимагається, щоб кожній із сторін була надана розумна можливість представляти свою справу у такий спосіб, що не ставить її в суттєво менш сприятливе становище порівняно з опонентом.

Поновлення строку на апеляційне оскарження судового рішення без доведеності поважності причин не забезпечувало б рівновагу між інтересами сторін та правову визначеність у цивільних правовідносинах, яка є складовою верховенства права, проголошеного статтею 8 Конституції України.

Європейський Суд з прав людини зауважив, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, у тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із цим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення Європейського Суду з прав людини у справі «DeGeouffre dela Pradellev. France» від 16 грудня 1992 року).

Необґрунтоване поновлення процесуальних строків на оскарження «остаточного судового рішення» є порушенням принципу res judicata (правової визначеності), про що неодноразово наголошувалося у прецедентній практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у параграфі 41 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Пономарьов проти України» від 3 квітня 2008 року зазначено, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.

Аналогічні висновки викладені Європейським судом з прав людини

й у справах «Науменко проти України» від 9 листопада 2004 року, «Полтораченко проти України» від 18 січня 2005 року та «Тімотієвич проти України» від 8 листопада 2005 року.

У заяві від 28 листопада 2022 року ОСОБА_1 заявила клопотання про звільнення її від сплати судового збору за подачу апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції у справі про оскарження дій/бездіяльності держаного виконавця.

Клопотання про поновлення строку подачі апеляційної скарги від ОСОБА_1 до апеляційного суду не надходило.

У касаційній скарзі заявник посилається лише на те, що вона звільнена від сплати судового збору у судах всіх інстанцій на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Жодного пояснення чи доказу поважності пропуску строку подачі апеляційної скарги заявником не надано.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.

Оскільки правильне застосування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, колегія суддів вважає, що касаційна скарга ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня 2022 року є необґрунтованою, тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд

у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Київського апеляційного суду від 20 грудня

2022 року про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м. Києва від 10 серпня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії/бездіяльність державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), заінтересована особа - ОСОБА_2 , про відкриття виконавчого провадження, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник