Справа № 587/58/22
17 лютого 2023 року Сумський районний суд Сумської області під головуванням судді Степаненка О.А., за участю секретаря судового засідання Губарь Ю.В., представника позивача адвоката Сукач О.С., представника відповідача адвоката Казміренко Л.О., розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право на частку в майні колишнього колгоспного двору та визнання права власності на майно колгоспного двору,
Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 1969 року по 1991 рік. Під час шлюбу вони утворили колгоспний двір та побудували житловий будинок з надвірними будівлями. 06.01.1987 року Сумським райвиконкомом на підставі рішення виконкому №216 від 29.08.1986 року, було видано свідоцтво про право власності на 55/100 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , який належить колгоспному двору, головою якого зазначено відповідача. Свідоцтво про право власності на інші 45/100 частин вказаного житлового будинку, який належить колгоспному двору, було видано ОСОБА_5 . З 1990 року відповідач вже не проживав разом з сім`єю в домоволодінні, а позивачка з дітьми продовжувала проживати в спірному домоволодінні, самостійно утримувала його, ремонтувала, проводила газ, провела заміну вікон тощо. На даний час виникла необхідність в узаконенні свого права власності на майно колгоспного двору і позивачка вважає, що вона як останній член колгоспного двору має право на все майно колгоспного двору, проте, у зв`язку з тим, що форма власності «колгоспний двір» на даний час не передбачена чинним законодавством, просить суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на частку в майні колишнього колгоспного двору, що складається з 55/100 частин домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на дану частку.
Позивачка та представник позивача - адвокат Сукач О.С. в судовому засіданні підтримали позовні вимоги.
Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав в повному обсязі.
Представник відповідача адвокат Казміренко Л.О. підтримала думку відповідача.
Третя особа ОСОБА_4 поклалася на розсуд суду.
Заслухавши думку учасників справи, дослідивши письмові докази по справі, з`ясувавши правові позиції сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають повному задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 25 січня 1969 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб, та 29.10.1991 року на підставі рішення Зарічного районного суду м. Суми шлюб було розірвано. (ар.с.6, 14).
Під час перебування у шлюбі сторони утворили колгоспний двір та побудували житловий будинок з надвірними будівлями.
06 січня 1987 року Сумським райвиконкомом на підставі рішення виконкому №216 від 29 серпня 1986 року було видано свідоцтво про право власності на 55/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 , який належить колгоспному двору, голова якого ОСОБА_2 (ар.с.7).
Відповідно до технічного паспорта на домоволодіння 55/100 частин будинку з надвірними будівлями, що збудований у 1972 р., складається із чотирьох кімнат: 2-1 площею 14,5 кв. м., 2-2 площею 14,6 кв. м, 2-3 площею 7,4 кв. м, 2-4 площею 6,0 кв. м., приміщення V площею 5,0 кв. м., приміщення IV площею 5,3 кв. м., 111 площею 2,4 кв. м. та господарських будівель - сараю «З», «Д», гаражу «Г», літньої кухні «Ж», погрібу п/г-1, вбиральні «В» (ар. с. 9-13).
Свідоцтво про право власності на інші 45/100 частин житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , який належить колгоспному двору, було видано ОСОБА_5 (ар.с.56).
Відповідно до довідки виконкому Юнаківської сільської ради від 13 грудня 2021 року, на період 1986-1990 року за адресою АДРЕСА_2 були зареєстровані: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та їх діти - ОСОБА_3 , ОСОБА_4 . В подальшому станом на 2021 рік в спірному будинку залишилися зареєстрованими позивачка - ОСОБА_1 та її сестра ОСОБА_5 (ар.с. 16).
З 15.03.1992 року ОСОБА_2 був знятий з реєстрації в домоволодінні та вибув з с. Юнаківка Сумського району, що підтверджується довідкою Юнаківської сільської ради від 06.09.2017 року № 1061 (ар.с.15/а).
Відповідач з 1990 року вже не проживав разом з сім*єю в домоволодінні. Натомість з 1990 року позивачка продовжувала проживати в спірному домоволодінні, самостійно утримувала його, ремонтувала, проводила газ, провела заміну вікон, що стверджується робочим проектом з газифікації, договором про надання послуг, договором на замовлення та встановлення вікон, довідкою сільради.(а.с.47-55).
Зазначені обставини не оспорюються сторонами по справі, зокрема, відповідачем, який в судовому погодився з обґрунтуванням позову, вважаючи, що право власності на домоволодіння мають всі члени колгоспного двору, які були зареєстровані на час припинення дії закону, що регулював правовідносини, пов`язані з колгоспними дворами.
Згідно зі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до норм ЦК України ( в редакції 1963 р.), які діяли на момент виникнення правовідносин, - майно колгоспного двору належить його членам на підставі спільної сумісної власності. Оскільки відповідач з 1990 року не проживає у спірному домоволодінні та не приймає участі у веденні спільного господарства ні працею, ні коштами, то він втратив право на частку у майні колгоспного двору, а ст. 126 ЦК УРCP ( в ред. 1963 року) не передбачала поновлення цього строку. Відповідач не цікавився майном, не ніс витрати на його утримання, не вкладав кошти в утримання домоволодіння. Посилаючись на ці обставини, представник позивачки вважала, що відповідач пропустив строк загальної позовної давності для звернення до суду з відповідними позовними вимогами.
Так, відповідно до п.6 постанови Пленуму ВСУ від 22.12.1995 р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 р. не втратили права на частку в його майні. Тобто право власності на житловий будинок як майно колгоспного двору після припинення колгоспних дворів в Україні перетворилося на спільну часткову власність членів припиненого колгоспного двору в рівних частинах.
Відповідно до ст. 120 ч.1 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних (ст. 123 ч.2 ЦК УРСР).
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.
Відповідно до ст.16 ЦК України визнання права є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, що підлягають захисту судом.
П. 6 Постанови Пленуму ВСУ № 20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначає, що: а) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватись за нормами, що регулювали власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору; б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.
Згідно ч. 1 ст. 120 ЦК УРСР в редакції 1963 року колгоспний двір - це сімейно-трудове об`єднання осіб, які використовують майно двору для ведення підсобного господарства і для сімейних потреб. Майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Відповідно до змісту ст. 123 цього Кодексу розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Частку працездатного члена двору в майні двору може бути зменшено або у її виділенні зовсім відмовлено в зв`язку з недовгочасним його перебуванням у складі двору або незначною участю своєю працею чи коштами в господарстві двору.
Положеннями ст. 126 ЦК УРСР встановлено, що працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.
На витребування частки з майна колишнього колгоспного двору, що збереглося на 15 квітня 1991 року, поширюється загальний трирічний строк позовної давності. Відповідач був зареєстрований в домоволодінні на час видачі свідоцтва про право власності на колгоспний двір. Але вже з 1989 року ОСОБА_2 не проживав постійно в домоволодінні, не брав участь у його утриманні ані власною працею, ані грошима, з 1990 року взагалі не проживав в домоволодінні колгоспного двору, а з 15.03.1992 року знявся з реєстрації і вибув з с. Юнаківка Сумського району.
Зважаючи на недовгочасне перебування відповідача у домоволодінні, який після свого вибуття з вказаного домоволодіння більш трьох років будь-яку частку в майні колгоспного двору не витребував по сьогоднішній день, ОСОБА_2 втратив частку в майні колишнього колгоспного двору домоволодіння АДРЕСА_3 .
Згідно ч.4 ст. З Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.
Оскільки 55/100 частин житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 , має статус «колгоспний двір», ОСОБА_1 є останнім членом колгоспного двору, що не втратила частку в майні цього двору, отже фактично є власником вказаної частини житлового будинку з господарськими та надвірними спорудами як на частку майна «колгоспного двору».
Отже, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Питання про розподіл судових витрат вирішено сторонами в добровільному порядку, про що сторони пояснили в судовому засіданні.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 321, 328, 392, 358, 367 ЦК України, ст. ст. 206, 263, 264, ЦПК України, ст. ст.109,116,120, 123,126 ЦК УРСР в редакції 1963 року, п. 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України ( в редакції 2004 року), суд
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право на частку в майні колишнього колгоспного двору, що складається з 55/100 частин домоволодіння, яке розташовано по АДРЕСА_1 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , право власності на 55/100 частин житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого в АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Сумського апеляційного суду через Сумський районний суд Сумської області протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя О.А. Степаненко