Номер провадження: 22-ц/813/3521/23
Справа № 523/3808/21
Головуючий у першій інстанції Буран В. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Таварткіладзе О.М.,

суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання: Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ричкова Максима Юрійовича на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 червня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів дарування земельних ділянок недійсними та витребування земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів дарування земельних ділянок недійсними та витребування земельної ділянки. В обґрунтування вимог, позивачка зазначила, що вона є власником земельної ділянки площею 1,00 га., в тому числі по угіддях: 1,00 га - рілля, цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:1279.

05.02.2021 року вона дізналася, що 03.02.2021 приватним нотаріусом було посвідчено договір дарування вищевказаної земельної ділянки, за яким, від її імені на підставі довіреності посвідченої нотаріусом нотаріального округу провінції Панама, ОСОБА_4 вказана земельна ділянка була подарована ОСОБА_2 .

При цьому, позивачка зазначає, що вона ніколи не була в Республіці Панама та взагалі ніколи навіть не виїжджала за межі України та довіреності нікому не видавала. Вважає, що довіреність на її представництво, на підставі якої було відчужено від її імені земельну ділянку, є підробленою.

В подальшому, 08.02.2021 року приватним нотаріусом було посвідчено ще один договір дарування, за яким ОСОБА_2 подарувала спірну земельну ділянку ОСОБА_3 .

У зв`язку з тим, що спірна земельна ділянка незаконно вибула з володіння позивачки, остання просила визнати недійсними вказані договори дарування та витребувати з володіння ОСОБА_3 на її користь спірну земельну ділянку.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 23 червня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, представник ОСОБА_1 адвокат Ричков Максим Юрійович подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позивачки, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, учасники справи в судове засідання, призначене на 21.02.2023 року на 14.00 годину, не з`явилися, про причини не явки не повідомили, заяв про неможливість прийняття участі у розгляді справи в режимі відео-конференції або про відкладення розгляду справи, не подали.

Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Оскільки поважність причин неявки судом апеляційної інстанції не встановлена, приймаючи до уваги, що апелянт реалізував своє право на викладення відповідних аргументів в апеляційній скарзі, а один з відповідачів у відзиві на апеляційну скаргу, а також, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, колегія суддів вважає, що спір підлягає вирішенню по суті, оскільки основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.

Отже, розгляд апеляційним судом справи у відсутності сторін при таких обставинах не є порушенням їхніх прав щодо забезпечення участі в судовому засіданні і доступі до правосуддя. Схожі за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду у справі № 361/8331/18.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч.1 п.2 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо, зокрема справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання договорів дарування земельних ділянок недійсними та витребування земельної ділянки, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів своїх позовних вимог, оскільки всупереч ст. 81 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів того, що довіреність, на підставі якої від імені продавця земельної ділянки ОСОБА_1 діяв її представник, є підробленою (нечинною), що унеможливлює визнання укладених на підставі неї представником договорів дарування недійсними та витребування земельної ділянки.

Колегія суддів в цілому погоджується з такими висновками суду першої інстанції, проте звертає увагу на необхідність змін щодо мотивування підстав відмови у позові в частині вимоги про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 08.02.2021 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 із залишення рішення в іншій частині без змін, виходячи з наступного.

Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:

- на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 951257, виданого Біляївським районним відділом земельних ресурсів 12.03.2007 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 01.07.516.00036, ОСОБА_1 була власником земельної ділянки площею 1,00 га., в тому числі по угіддях: 1,00 га - рілля (далі - земельна ділянка), цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:1279. Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.09.2016 року за № 16734063, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна - 000 (а. с. 17).

- 03.02.2021 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. було посвідчено договір дарування земельної ділянки кадастровий номер: :01:001:1279, за реєстровим № 144, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Відповідно до зазначеного Договору, від імені ОСОБА_1 , на підставі довіреності, посвідченої ОСОБА_5 другим державним нотаріусом нотаріального округу провінції Панама 25.09.2020 року, діяв ОСОБА_4 . Відповідно до пункту 1 вказаного договору ОСОБА_1 безоплатно передала у власність ОСОБА_2 , а ОСОБА_2 прийняла у власність вищезазначену земельну ділянку (а.с. 14-15).

- 08.02.2021 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Дімітровою Т.А. було посвідчено договір дарування вищевказаної земельної ділянки, за реєстровим № 204, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та згідно п. 1 договору дарувальник безоплатно передав у власність обдарованого земельну ділянку площею 1,00 га. в тому числі по угіддях: 1,00 га - рілля (далі - земельна ділянка), цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:1279 (а. с. 12-13). Про що, також надано інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а. с. 9).

Колегія суддів виходить з наступного.

В статті 203 ЦК України зазначено, що зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Таким чином відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України головним елементом угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків. Тому основним юридичним фактом, який підлягає встановленню судом є дійсна спрямованість волі сторін при укладенні договору.

Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Вирішуючи спори про визнання правочинів недійсними, суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.

Частина третя статті 203 ЦК України визначає загальні вимоги до волевиявлення учасника правочину, яке повинне відповідати внутрішній волі та змісту волевиявлення.

Правовідносини представництва при здійсненні правочинів врегульовано главою 17 ЦК України.

Відповідно до частин першої та третьої статті 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов`язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Згідно зі статтею 239 ЦК України правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє.

Відповідно до частин першої та другої статті 241 ЦК України правочин, вчинений представником з перевищенням повноважень, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов`язки особи, яку він представляє, лише у разі наступного схвалення правочину цією особою. Правочин вважається схваленим зокрема у разі, якщо особа, яку він представляє, вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання.

Наступне схвалення правочину особою, яку представляють, створює, змінює і припиняє цивільні права та обов`язки з моменту вчинення цього правочину.

З огляду на положення статей 237-239, 241 ЦК України для визнання недійсним договору, укладеного представником з третьою особою, з підстави порушення установленого обмеження повноважень щодо представництва, не має самостійного юридичного значення факт перевищення повноважень органом чи особою, яка виступає від імені довірителя, як і сам по собі факт скасування довіреності представнику, який у період її чинності здійснював свої права та виконував обов`язки за цією довіреністю.

У даному випадку зі змісту довіреності від 25.09.2020 року вбачається, що позивач уповноважила ОСОБА_4 користуватися та розпоряджатися усім її рухомим та нерухомим майном на території України у чому воно б не полягало і де б не знаходилося, в тому числі земельною ділянкою площею 1,00 га, в тому числі по угіддях: 1,00 га - рілля (далі - земельна ділянка), цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:1279, укладати від імені позивача всі дозволені законом угоди (правочини) по управлінню та розпорядженню майном: купувати, продавати, дарувати ОСОБА_2 , обмінювати, передавати оренду, позичати, заставляти тощо та інше.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги щодо недійсності договорів дарування земельної ділянки, площею 1,00 га, в тому числі по угіддях: 1,00 га - рілля (далі - земельна ділянка), цільове призначення земельної ділянки: для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:1279 між ОСОБА_1 в особі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 03.02.2021 року та наступного договору дарування цієї ж земельної ділянки від 08.02.2021 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та витребування земельної ділянки, позивач посилалася на те, що довіреність, яка посвідчена ОСОБА_5 другим державним нотаріусом нотаріального округу провінції Панама 25.09.2020 року про уповноваження ОСОБА_1 ОСОБА_4 бути її представником, є підробленою, оскільки вона цю довіреність ніколи не підписувала і не могла підписувати, так як ніколи не перебувала в Панамі і не виїжджала з України у період та на дату, якою датована довіреність.

За ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Встановивши, що довіреність, яка посвідчена ОСОБА_5 другим державним нотаріусом нотаріального округу провінції Панама 25.09.2020 року про уповноваження ОСОБА_1 ОСОБА_4 бути її представником, позивачем не оскаржувалася, у встановленому законом порядку, як правочин, недійсною не визнавалась, суд першої інстанції набув правильного висновку про відсутність підстав для задоволення вимог про визнання недійсним договору між ОСОБА_1 в особі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 від 03.02.2021 року та про витребування на користь позивача земельної ділянки.

Доводи апеляційної скарги про ненадання судом оцінки тим обставинам, що позивач не виїжджала з України, і тому не підписувала і не могла підписувати довіреність, а відтак не уповноважувала ОСОБА_4 бути представником її інтересів при відчуженні належної їй земельної ділянки в оспорюваному договорі дарування, на підставі якого земельна ділянка вибула з її власності без належного волевиявлення позивача, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки позивачем не оскаржено дійсність цієї довіреності та не надано належних і достатніх доказів (експертного висновку), що підпис у довіреності від імені позивача виконаний не позивачем, а іншою особою.

Тобто доводи апеляційної скарги висновку районного суду в цій частині не спростовують і зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини.

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що обраний позивачем спосіб захисту у вигляді витребування спірної земельної ділянки (віндікації) не передбачає необхідності визнання недійсними всіх правочинів (всього ланцюга) про відчуження цієї земельної ділянки, оскільки для досягнення мети стосовно задоволення вимог про витребування спірної земельної ділянки є достатнім та необхідним визнання недійсним лише першого договору дарування від 03.02.2021 року.

Таким чином, спосіб захисту, який обрав позивач щодо вимоги про визнання договору дарування від 08.02.2021 року, є неефективним, цей спосіб не відповідає завданням цивільного судочинства ефективному захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів позивача.

Відповідно до ч.4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

При таких обставинах, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції - зміні в частині мотивування підстав відмови у позові в частині вимоги про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 08.02.2021 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , та викладення їх в редакції цієї постанови апеляційного суду. В іншій частині рішення слід залишити без змін.

Підстави для перерозподілу судових витрат відсутні, оскільки рішення суду першої інстанції змінено лише щодо підстав відмови у позові та в іншій частині залишено без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Ричкова Максима Юрійовича задовольнити частково.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 23 червня 2022 року в мотивувальній частині щодо підстав відмови у задоволенні вимоги про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 08.02.2021 року - змінити, викласти її в редакції цієї постанови суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 06.03.2023 року.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: А.П. Заїкін

С.О. Погорєлова