ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 645/3419/20 Номер провадження 22-ц/814/1651/23Головуючий у 1-й інстанції Горпинич О. В. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 березня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Хіль Л.М.,

судді Пилипчук Л.І.,Триголов В.М.,

секретар: Бродська В.О.,

за участі: прокурора Соболь Т.М., представника відповідача Мельніка Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в режимі відеоконференції провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2020 року

по справі за позовом заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №3, поданої в інтересах Харківської міської ради до ОСОБА_1 , Державного реєстратора відділу Державної реєстрації Чугуївської міської ради Харківської області Рєзанової Ірини Юріївни, треті особи: Управління освіти адміністрації Немишлянського району Харківської міської ради, ОСОБА_2 , про скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Апеляційний суд заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №3 Коваленко Н., діючи в інтересах держави в особі Харківської міської ради, звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати незаконним та скасувати рішення Державного реєстратора відділу державної реєстрації Чугуївської міської ради Харківської області Рєзанової І.Ю. від 21.06.2017 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення - гараж № НОМЕР_1 , літ. «Б-2», загальною площею 20,9 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позову зазначав, що Харківською місцевою прокуратурою № 3 за результатами вивчення питання щодо законності вчинення реєстраційних дій встановлено, що державним реєстратором відділу державної реєстрації Чугуївської міської ради Харківської області Рєзановою І.Ю. 20.02.2017 р. прийнято рішення про державну реєстрацію № 35789933. На підставі прийнятого рішення ОСОБА_3 внесла відомості до Державного реєстру речових праві на нерухоме майно про право приватної власності на на нежитлове приміщення - гараж № № НОМЕР_1 , літ. «Б-2», загальною площею 20,9 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказував, що за ОСОБА_1 державну реєстрацію зазначеного об`єкту проведено лише на підставі інформаційної довідки № 07/06-17, виданої 14.06.2017 р. ТОВ «Актуаль», та технічного паспорту, на підставі п. 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядку).

Вважав, що державний реєстратор прийняв оспорюване рішення всупереч вимог п. 42 Порядку, оскільки дія цього пункту розповсюджується лише на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них. Нежитлові будівлі не є такими будівлями.

Крім того, вказував, що для проведення державної реєстрації в порядку п. 42 Порядку, крім технічного паспорта, необхідно надати документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Порядок присвоєння адрес об`єктам нерухомості, розташованим на території міста Харкова затверджено рішенням Харківської міської ради №325/11 від 06.07.2011 та визначає єдині правила присвоєння адрес земельним ділянкам, а також об`єктам нерухомого майна, розташованим на них, переміщення яких неможливе без їх знецінення та зміни призначення, встановлює єдині правила визначення адрес, їх склад і структуру.

Відповідно до п. 1.5 Порядку адреса об`єкта нерухомого майна після проведення процедури присвоєння, зміни або анулювання підлягає реєстрації у Єдиному адресному реєстрі міста Харкова Належним документом, який би підтверджував присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси, може бути рішення виконкому Харківської міської ради або довідка (витяг) з Єдиного адресного реєстру міста Харкова.

Зазначав, що документи, надані ОСОБА_1 державному реєстратору Чугуївської міської ради, не відповідали вимогам законодавства, а отже, не підлягало реєстрації право приватної власності на нерухоме майно та відповідні зміни щодо реєстрації об`єкту нерухомого майна.

Вказував, що такими діями державного реєстратора порушено інтереси громади міста Харкова, представником якої є Харківська міська рада, оскільки своїми рішеннями державний реєстратор фактично легалізував самочинне будівництво на території міста Харкова, яке проведено на земельній ділянці, яка перебуває в комунальній власності.

Крім того, порушено інтереси держави в особі Харківської міської ради щодо реалізації прав законного власника та розпорядника спірної земельної ділянки, отримання від неї корисних властивостей тощо, оскільки рішення Харківської міської ради про надання відповідної земельної ділянки у власність або в користування не приймалось, а отже ця земельна ділянка перебуває у власності громади міста Харкова.

Відомості про реєстрацію речових прав на земельну ділянку по АДРЕСА_1 в Державному реєстрі відсутні, що підтверджується відповідною Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно. Враховуючи той факт, що спірна земельна ділянка із розташованим на ній об`єктом нерухомого майна розташована в межах міста Харкова та не відноситься до земельних ділянок, зазначених у пп. а, б пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності», речові права третіх осіб на неї не зареєстровані, то відповідно до Закону вона є власністю територіальної громади міста Харкова.

Крім того, адміністрація Немишлянського району Харківської міської ради звернулась 15.08.2017 року до ХМП №3 щодо самовільного будівництва і розміщення 6 гаражних боксів на території прилеглій до КЗ «Харківська загальноосвітня школа 1-3 ступенів №145 Харківської міської ради». За результатами розгляду листа були внесення відомості до ЄРДР за ч.3 ст. 197 КК України.

В подальшому за результатами проведення досудового розслідування було скеровано до Фрунзенського районного суду м. Харкова обвинувальний акт відносно голови правління ГБИ «Нізмений» ОСОБА_4 . Вироком суду від 20.10.2018 року, який набрав законної сили визнано винним ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 197-1 КК України. Враховуючи вищевикладене, встановлено, що будівництво гаражів на території. виділеній для обслуговування школи, розпочалось навесні 2017 року. Відповідачем також під час проведення реєстрації кадастровий номер спірної земельної ділянки надано не було.

Відповідно до інформації Інспекції державного архітектурно- будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради №5927/0/226-20 від 22.04.2020 р. також вбачається, що Інспекцією будь-яким особам дозвіл на здійснення будівництва відносно об`єкта нерухомості (гаражу № НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 не надавався.

Також вказував, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 знаходяться двоповерхові гаражі, які частково побудовані на території. яка відноситься до земель КЗ «Харківська загальноосвітня 1-3 ступенів школа №145 Харківської міської ради. Згідно із затвердженим проектом на будівництво гаражних боксів ГБТ « Нізмений », передбачено лише будівництво одноповерхових гаражів, що підтверджується проектною документацією гаражного кооперативу.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2020 року позовні вимоги заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №3 Коваленко Н., в інтересах держави в особі: Харківської міської ради задоволено.

Визнано незаконним та скасовано рішення №35789933 державного реєстратора відділу державної реєстрації Чугуївської міської ради Рєзанової І.Ю. від 21.06.2017 року про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення літ. «Б-2», загальною площею 20,9 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Вирішено питання судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 просив рішення місцевого суду скасувати з підстав порушення норм процесуального та матеріального права та ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.

В обгрунтування апеляційної скарги вказував, що даний спір не можна розглядати за правилами будь якого судочинства.

Зазначає, що гаражний бокс № НОМЕР_1 відноситься до єдиного комплексу нерухомого майна гаражного товариства, а тому право власності на нього може бути зареєстровано незалежно від того чи зареєстровано право власності на земельну ділянку на якій він розташований.

Вказує, що він під час реєстраційних дій виконав всі вимоги закону, які необхідні для реєстрації речових прав.

Зазначає, що прокурором не надано належних доказів відповідно до якого пункту поряду конкретно прийнято рішення про державну реєстрацію.

Окрім того вказує, що оскаржуваним рішенням порушено права тертьої особи ОСОБА_2 ,. оскільки право власності на спірний гаражний бокс № НОМЕР_1 було зареєстровано за останньою і скасування такої реєстрації за відповідачем не може мати юридичних наслідків.

Учасники судового процесу були повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи шляхом надсилання судових повісток на їх електронні адреси.

Вказане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постанові від 13 липня 2022 року у справі № 761/14537/15-ц.

В судовому засіданні прокурор просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін.

Представник відповідача ОСОБА_5 просив апеляційну скрагу ОСОБА_1 задовольнити, рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом встановлено, що державним реєстратором відділу державної реєстрації Чугуївської міської ради Харківської області Рєзановою І.Ю. 20.02.2017 р. прийнято рішення про державну реєстрацію № 35789933. На підставі прийнятого рішення ОСОБА_3 внесла відомості до Державного реєстру речових праві на нерухоме майно про право приватної власності на на нежитлове приміщення - гараж № НОМЕР_1 , літ. «Б-2», загальною площею 20,9 кв.м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Також встановлено, що державну реєстрацію зазначеного об`єкту проведено на підставі інформаційної довідки № 07/06-17, виданої 14.06.2017 р. ТОВ «Актуаль».

Реєстрація вказаного новозбудованого об`єкту нерухомого майна проведена державним реєстратором на підставі п. 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок).

Відповідно до інформації Інспекції державного архітектурно- будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради №5927/0/226-20 від 22.04.2020 р. також вбачається, що Інспекцією будь-яким особам дозвіл на здійснення будівництва відносно об`єкта нерухомості (гаражу № НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 .

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що документи надані ОСОБА_1 не відповідали вимогам законодавства, у зв`язку з чим не підлягало державній реєстрації право власності на спірне нерухоме майно.

Крім того, порушено інтереси держави в особі Харківської міської ради щодо реалізації прав законного власника та розпорядника спірної земельної ділянки, отримання від неї корисних властивостей тощо, адже рішення Харківської міської ради про надання відповідної земельної ділянки у власність або в користування не приймалось, а отже ця земельна ділянка перебуває у власності громади міста Харкова.

Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Щодо повноважень прокурора на веденення даної справи слід зазначити наступне.

Повноваження прокурора у спірних правовідносинах визначено, зокрема, Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру».

Пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України передбачено, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» (в редакції, чинній на час пред`явлення позову) прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Оскільки повноваження органів влади, зокрема і щодо здійснення захисту законних інтересів держави, є законодавчо визначеними, суд згідно з принципом jura novit curia («суд знає закони») під час розгляду справи має самостійно перевірити на момент відкриття провадження у справі доводи сторін щодо наявності чи відсутності повноважень органів влади, зокрема повноважень Чернівецької міської ради, здійснювати у спосіб, який обрав прокурор, захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.

Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.

У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві, і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18 (провадження № 14-350цс19) з посиланням на правові висновки, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц (провадження № 14-104цс19).

У постанові від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18 (провадження № 12-72гс19) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси територіальної громади, свідчить про те, що зазначений орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів значної кількості громадян - членів територіальної громади та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Крім того, з матеріалів справи та відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень, які є у вільному доступі, вбачається, що в межах розгляду адміністративної справи №820/4423/17 заступник керівника Харківської місцевої прокуратури №3 в інтересах держави в особі ХМР вже оскаржувалося рішення державного реєстратора, яке є предметом даного спору. Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29 вересня 2017 року заяву заступника керівника Харківської місцевої прокуратури №3 заяву повернуто та роз`яснено, що з даним позовом необхідно звернутися до місцевого загального суду, як адміністративного суду.

В подальшому Харківською місцевою прокуратурою № 3 подано заяву до Чугуївського міського суду Харківської області. Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 20.12.2018 року у справі №636/3750/17 було скасовано рішення Державного реєстратора відділу державної реєстрації Чугуївської міської ради Харківської області Рєзанової І.Ю. про державну реєстрацію права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення - гараж № НОМЕР_1 , літ. «Б-2». Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 19.06.2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, скасовано рішення Чугуївського міського округу Харківської області та закрито провадження у справі. При цьому в мотивувальній частині постанови суд дійшов висновку, що даний спір не є публічно-правовим та повинен вирішуватись в порядку цивільного судочинства.

Отже, з моменту відкриття провадження у адміністративній справі з грудня 2019 року та по час залишення позову без розгляду Харківська міська рада, як учасник справи, повідомлялася про обставини винесення вказаного рішення державним реєстратором, проте будь яких дій на захист, як вважає позивач, порушеного права та інтересів держави не вчинила та жодних доказів вирішення питання щодо порушень не надала.

Саме факт незвернення до суду міської ради з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства, свідчить про те, що указаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Відносини, що виникають у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, розміщене на території України та обтяжень таких прав регулюються Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV.

Реєстрація вказаного новозбудованого об`єкту нерухомого майна проведена державним реєстратором на підставі п. 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127.

Відповідно до п. 42 вказаного Порядку для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р., подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси. Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки, за яким державним реєстратором отримуються відомості Державного земельного кадастру з метою встановлення місця розташування земельної ділянки, на якій споруджено відповідний об`єкт, для подальшого відображення таких відомостей як адреси об`єкта нерухомого майна. У разі коли індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що були закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 р. та розташовані на територіях сільських, селищних, міських рад, якими відповідно до законодавства здійснювалося ведення погосподарського обліку, замість документів, передбачених цим пунктом, можуть бути подані документи, передбачені статтею 31 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Пунктом 44 Порядку передбачено, що для державної реєстрації права власності на об`єкт нерухомого майна державної або комунальної власності, будівництво якого завершено та право власності на який не зареєстровано до 1 січня 2013 р., за відсутності документа, що посвідчує набуття права державної або комунальної власності на такий об`єкт, подаються:1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) витяг з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо такого об`єкта (у разі державної реєстрації права державної власності); 3) документ, що підтверджує факт перебування об`єкта нерухомого майна у комунальній власності, виданий відповідним органом місцевого самоврядування (у разі державної реєстрації права комунальної власності); 4) документ, що підтверджує факт відсутності перебування об`єкта нерухомого майна у державній власності, виданий Фондом державного майна чи його регіональним відділенням (у разі державної реєстрації права комунальної власності).

Закон України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень сільської, селищної, міської, районної, обласної рад відносить, зокрема, прийняття рішень з питань адміністративно-територіального устрою в межах і порядку, визначених цим та іншими законами (пункт 41 частини першої статті 26 та пункт 26 частини першої статті 43).

Згідно статті 37 цього Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень виконавчих органів сільських, селищних, міських рад віднесено щодо вирішення питань адміністративно-територіального устрою, а саме: підготовка і внесення на розгляд ради питань щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, розташованих на території відповідного населеного пункту, а також підготовка і внесення на розгляд ради пропозицій щодо питань адміністративно-територіального устрою в порядку і межах повноважень, визначених законом. Тобто питання щодо найменування (перейменування) вулиць, провулків, проспектів, площ, парків, скверів, мостів та інших споруд, в тому числі щодо присвоєння адрес об`єктам нерухомого майна на місцевому рівні, місцевими радами, законодавцем розглядаються в рамках повноважень місцевих рад щодо вирішення питань адміністративно-територіального устрою.

Пунктом 42 Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2015 року № 1127 в редакції, чинній на час прийняття державним реєстратором оспорюваного рішення (далі - Порядок № 1127), передбачено, що для державної реєстрації права власності на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що закінчені будівництвом до 05 серпня 1992 року, подаються: 1) технічний паспорт на об`єкт нерухомого майна; 2) документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси.

Документ, що підтверджує присвоєння об`єкту нерухомого майна адреси, не вимагається у разі, коли державна реєстрація права власності проводиться на індивідуальний (садибний) житловий будинок, садовий, дачний будинок, збудований на земельній ділянці, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі прав. У такому разі заявник в поданій заяві обов`язково зазначає відомості про кадастровий номер відповідної земельної ділянки.

Рішенням Харківської міської ради №325/11 від 06.07.2011 затверджено Порядок присвоєння адрес об`єктам нерухомості, розташованим на території міста Харкова.

Порядок про присвоєння адрес об`єктам нерухомості, розташованим на території міста Харкова (далі - Порядок) визначає на території Харкова єдині правила присвоєння адрес земельним ділянкам і нерозривно зв`язаним з ними будівлям і спорудам, встановлює єдині правила визначення адрес, їх склад і структуру.

Дія Порядку поширюється на всі види адресної інформації (адреси) щодо об`єктів нерухомості всіх форм власності в місті Харкові. Кожному об`єкту нерухомості присвоюється унікальна адреса на території міста Харкова.

Відповідно до п. 1.4 Порядку (в редакції, що діяла на час прийняття оспорюваного рішення), адреса об`єкту нерухомості після проведення процедури присвоєння або зміни повинна бути зареєстрована у Єдиному адресному реєстрі міста Харкова.

Адреси присвоюються за заявами юридичних та фізичних осіб - власників об`єктів нерухомості (далі - заявники), відповідних органів місцевого самоврядування, а також органів державної виконавчої влади щодо об`єктів нерухомості державної власності. Присвоєння, зміна, анулювання адрес здійснюється на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради, крім адрес земельних ділянок. Проект рішення про присвоєння, зміну або анулювання адрес об`єктів нерухо мості готує та виносить на розгляд виконавчого комітету Харківської міської ради управління містобудування та архітектури Департаменту містобудування, архітектури та земельних відносин Харківської міської ради (далі - управління містобудування та архітектури) відповідно до Регламенту виконавчих органів Харківської міської ради.

З огляду на зазначене, суд погоджується з доводами позивача, що належним документом, який би підтверджував присвоєння об`єкту нерухомого майна поштової адреси, може бути рішення виконкому Харківської міської ради або довідка (витяг) з Єдиного адресного реєстру міста Харкова, а не довідка ТОВ «Актуаль».

Статтею 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд не може бирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів того, що спірному об`єкту нерухомого майна була присвоєна адреса.

Зазначений висновок відповідає правовий позиції, викладений Верховним Судом України в постанові від 20.04.2016 по справі №826/18270/15.

Окрім того місцевий суд вірно зазначив, що відповідно до інформації Інспекції державного архітектурно- будівельного контролю Департаменту територіального контролю Харківської міської ради №5927/0/226-20 від 22.04.2020 р. також вбачається, що Інспекцією будь яким особам дозвіл на здійснення будівництва відносно об`єкта нерухомості (гаражу № НОМЕР_1 ) за адресою: АДРЕСА_1 відсутній.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про невідповідність вимогам закону державної реєстрації права власності на спірне майно.

Доводи апеляційної скарги про те, що гаражний бокс № НОМЕР_1 розташований по АДРЕСА_1 не є окремою будівлею та входить до складу будівлі літ « Б2» не підтверджені належними доказами.

Посилання в апеляційні скарзі на рішення Харківської міської ради № 474 від 27.03.2002 року щодо присвоєння адреси ГБТ «Нізменний» є передчасним, оскільки вказаним рішенням передбачено будівництво лише одноповерхових гаражів, що підтверджується проектною документацією гаражного кооперативу.

Окрім того слід зазначити, що рішенням Харківської міської ради № 474 від 27.03.2002 року надано дозвіл на 62 гаражі, до яких гараж № НОМЕР_1 не входить.

Згідно інформації Департаменту територіального контролю Харківської міської ради від 03.06.2020 року зазначено, що розпорядчі акти Харківською міською радою та її виконавчими органами щодо зміни або присвоєння адреси об`єктам нерухомого майна по АДРЕСА_1 не приймались.

Також слід зазначити, що ОСОБА_1 заходів спрямованих на оформлення земельної ділянки під спірним об`єктом нерухомості не вживано.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень прав ОСОБА_6 не заслуговують на увагу, оскільки Харківською місцевогю прокуратору позову до ОСОБА_6 щодо визнання недійсними договору купівлі- продажу укладеного 05.02.2019 року за № 521 між ОСОБА_6 та ОСОБА_1 на нежитлове приміщення літ « Б-2», гараж № НОМЕР_1 , загальною площею 20,9 кв.м по АДРЕСА_1 не пред`являлись.

Доводи апеляційної скарги, зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права, висновків суду не спростовують та на правильність постановленого рішення не впливають, оскільки спростовуються встановленими обставинами справи.

Європейський суд з прав людини вказує на те, що «пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди давати вмотивування своїх рішень, хоч це не може сприйматись, як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо вмотивування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, може бути визначено лише у світлі конкретних обставин справи» (див. mutatis mutandis рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» («Pronina v. Ukraine») від 18 липня 2006 року, заява № 63566/00, § 23).

Виходячи з викладеного, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з`ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2020 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя Л.М. Хіль

Судді Л.І. Пилипчук

В.М. Триголов

Повний текст постанови складено 21.03.2023 року