Номер провадження: 22-ц/813/3459/23
Головуючий у першій інстанції Кузнецова В. В.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.02.2023 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі в режимі відеоконференції справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області на рішення Приморського районного суду м. Одеса від 06 липня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відшкодування збитків завданих прийняттям неконституційного акту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просив суд стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на свою користь 725933,88 грн шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним, а також компенсацію витрат на правову допомогу, відповідно до договору про надання правової допомоги від 12 лютого 2020 року №3 у розмірі 15000 грн (т. 1, а.с. 1-43).

Рішенням Приморського районного суду м. Одеса від 06 липня 2022 року вирішено позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 725933,88 грн шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним; стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь позивача компенсацію витрат на правову допомогу, відповідно до договору про надання правової допомоги від 12.02.2020 року №3 у розмірі 15 000,00 грн (т. 1, а.с. 201-209).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, представник Головного управління Пенсійного фонду України в Одеські області Поліщук Анастасія Володимирівна звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просила суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначала, що рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року №7-р(ІІ)/2019, враховане судом першої інстанції під час ухвалення оскаржуваного рішення, не може бути застосоване до правовідносин, що виникли до 13 грудня 2019 року, та відповідно на момент звернення позивача з позовними вимогами до Головного управління, перерахунок пенсії працівникам прокуратури здійснювалося на підставі Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року №1697-V/II та Закону України № 911-VIIІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів» від 24 грудня 2015 року. Апелянт також стверджує, що позовною вимогою щодо стягнення витрат на правничу допомогу позивач вводить суд в оману, оскільки заявлена сума у розмірі 15000 грн згідно з договором №3 від 12 лютого 2020 року була предметом позову по справам №420/2674/20, №420/7973/20, №420/9561/20, №420/9759/21, які перебували на розгляді в Одеському окружному адміністративному суді, та відповідно відшкодування суми на правничу допомогу за одним й тим самим договором було вже частково задоволено рішенням Одеського окружного суду по справі №420/9561/20 (т. 1, а.с. 216-222).

19 вересня 2022 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано відзив на апеляційну скаргу, в якому представник ОСОБА_1 адвоката Легенченко Олена Андріївна зазначила, що з часу призначення пенсії позивач неодноразово звертався до пенсійного фонду із заявами про перерахунок пенсії у зв`язку із підвищенням заробітної плати прокурорсько-слідчим працівникам. Рішенням Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі (у якому знаходилася пенсійна справа позивача на той час) від 25 вересня 2018 року №4951 відмовлено у перерахунку пенсії позивачу на підставі довідки прокуратури Одеської області від 07 вересня 2018 року, у зв`язку із підвищенням заробітних плат працівникам прокуратури. Представник позивача вказує на те, що у своєму рішенні Конституційний Суд наголосив на тому, що оспорюване положення Закону України «Про прокуратуру» порушує конституційні засади поділу державної влади в Україні на законодавчу, виконавчу і судову, призводить до порушення регулювання основ соціального захисту прокурорів, оскільки за його змістом регулювання порядку перерахунку призначеної пенсії працівникам прокуратури має здійснюватися актом Кабінету Міністрів України, а не законом України, а отже положення частини 20 ст. 86 Закону суперечить статті 6 пункту 14 частини 1 ст. 92 Конституції України. Тому, представник позивача вважає, що в останнього виникло право на компенсацію шкоди, завданої прийняттям неконституційного рішення (нормативного-правового акту). З огляду на викладене у відзиві на апеляційну скаргу, представник позивача просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін (т. 2, а.с. 12-15).

23 вересня 2022 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано відзив на апеляційну скаргу управління Державної казначейської служби України в м. Одесі Одеської області, в якому відповідач зазначив, що Державна казначейська служба України не є стороною по даній справі, оскільки є окремою юридичною особою, самостійно несе відповідальність за своїми зобов`язаннями, ніяких прав та законних інтересів позивача не порушувало, що знаходить своє підтвердження в оскаржуваному рішенні, в якому не зазначено жодної протиправної дії з боку управління Казначейства та не зроблено жодного посилання на норми чинного законодавства, які б передбачали покладання відповідальності на органи Державної казначейської служби України за неправомірні дії чи бездіяльність інших органів, підприємств, установ. Також, відповідач звертає увагу на те, що за період з вересня 2016 року по листопад 2019 року відсутні підстави для стягнення майнової шкоди, завданої актом, що визнаний неконституційним, оскільки у вказаному періоді положення були чинними, а зворотність дії норми, яка визнання неконституційною, не передбачена. Крім того, відповідач не погоджується із вимогою щодо стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу у розмірі 15000 грн, оскільки вважає її неспівмірною зі складністю справи та наданим адвокатом обсягом послуг (т. 2, а.с. 18-22).

03 жовтня 2022 року представник позивача засобами електронного зв`язку направила до Одеського апеляційного суду заперечення на відзив на апеляційну скаргу, в яких зазначила, що відповідач ніяким чином не спростував вказані посилання позивача та не надав належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності підстав для задоволення позовної заяви, списання з Державного бюджету України на користь позивача завданої шкоди, прийнятим неконституційним актом. Тому, представник позивача просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення залишити без змін (т. 2, а.с. 26-32).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 12, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

19 січня 2023 року представник позивача ОСОБА_1 адвокат Легенченко Олена Андріївна направила до суду заяву про участь в справі в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів в зв`язку з неможливістю прибуття до судового засідання. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 23 січня 2023 року вказану заяву було задоволено. Крім того, 20 лютого 2023 року представник відповідача Головного управління Пенсійного фонду України Поліщук А.В., направила до суду заяву про участь в справі в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів, яка була задоволена ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 лютого 2023 року.

В судовому засіданні 23 лютого 2023 року, що проводилося в режимі відеоконференції, представник апелянта просила задовольнити апеляційну скаргу та скасувати рішення суду першої інстанції. Від представника позивача 23 лютого 2023 року надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника. Інші учасники справи до судового засідання, що проводилося в режимі відеоконференції, не приєднувалися, відповідних клопотань до суду не подавали, про час та порядок розгляду справи повідомлені належним чином.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача та дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга частково підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги позивача доведені та слід стягнути з Державного бюджету України шляхом безспірного списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 725933,88 грн у відшкодування шкоди, завданої законом, що визнаний неконституційним (т. 1, а.с. 205).

Апеляційний суд, частково задовольняючи апеляційну скаргу, вважає за потрібне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Обставини справи та оцінка апеляційного суду.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області. 01 січня 2006 року ОСОБА_1 призначено пенсію за вислугу років довічно відповідно до ст. 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року у розмірі 90% від суми місячного заробітку (т. 1, а.с. 20).

Позивач вказує, що Пенсійним фондом з 2014 року здійснюється розрахунок та виплата пенсії ОСОБА_1 від розміру заробітної плати, що складає 15843,76 грн (т. 1, а.с. 1).

Відповідно до довідки прокуратури Одеської області від 07 вересня 2018 року №180 розмір посадового окладу і надбавки за класний чин за посадою начальника управління прокуратури Одеської області (після змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №657) складає 45717,58 грн, у тому числі:

- посадовий оклад 8500 грн;

- надбавка за класний чин 2400 грн;

- надбавка за вислугу років 2550 грн;

- надбавка за виконання особливо-важливої роботи 12105 грн;

- надбавка за роботу в умовах режимних обмежень 1275 грн;

- щомісячна премія 14756,5 грн;

- матеріальна допомога на оздоровлення (1/12) - 3265,54 грн;

- матеріальна допомога на вирішення соціально побутових проблем (1/12) - 3265,54 грн (т. 1, а.с. 19).

Рішенням Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Одесі від 25 вересня 2018 року №4951 відмовлено у проведенні перерахунку пенсії позивачу на підставі довідки прокуратури Одеської області від 07 вересня 2018 року №180 у зв`язку із підвищенням заробітних плат працівникам прокуратури (т. 1, а.с. 21).

Позивач ОСОБА_1 вважає, що з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 13 грудня 2019 року він набув з 06 вересня 2017 року (з дати набрання чинності постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №657 «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України щодо оплати праці працівників прокуратури») право на підвищення пенсії, у зв`язку із підвищенням розміру заробітної плати працівникам прокуратури та повинен був отримувати пенсію у розмірі 90% від суми 45717,58 грн, що дорівнює 41145,82 грн, а оскільки у здійсненні перерахунку пенсії йому було відмовлено, то відшкодуванню підлягає недоотримана частина пенсії за період з 06 вересня 2017 року по 13 грудня 2019 року в розмірі 725933,88 грн (т. 1, а.с. 3-4).

За статтею 1175 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі в результаті прийняття органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування нормативно-правового акта, що був визнаний незаконним і скасований, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини посадових і службових осіб цих органів.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. За змістом вказаної статті відшкодування шкоди можливе за таких умов: 1) завдано шкоди особистим немайновим правам або майну фізичної або юридичної особи; 2) дії або бездіяльність, якими завдана шкода, є неправомірними; 3) причинний зв`язок між протиправними діями правопорушника і шкодою, яка виникла; 4) вина особи, яка завдала шкоду.

На час призначення позивачу пенсії (2006 рік) особливості пенсійного забезпечення прокурорів визначалися статтею 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року.

14 жовтня 2014 року ухвалено новий Закон України «Про прокуратуру» №1697-VІІ.

Первинна редакція частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року містила аналогічні за змістом положення щодо підстав та порядку перерахунку пенсій за вислугу років, призначених працівникам прокуратури як і частина 18 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року.

01 січня 2015 року набрав чинності Закон України від 28 грудня 2014 року «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України», яким, з-поміж іншого, внесено такі зміни:

- частину вісімнадцяту статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» №1789-ХІІ (яка діяла до 15 липня 2015 року) викладено в такій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України»;

- частину двадцяту статті 86 Закону України від 14 жовтня 2014 року «Про прокуратуру» №1697-VІІ (яка набрала чинності 15 липня 2015 року) викладено у такій редакції: «20. Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України».

У грудні 2019 року Конституційний Суд України за результатами розгляду справи №3-209/2018 (2413/18, 2807/19) ухвалив рішення від 13 грудня 2019 року №7-р(II)/2019 та вирішив таке:

1) визнав таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року зі змінами, яким передбачено, що умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України;

2) положення частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року зі змінами, визнане неконституційним, втрачає чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.

Відповідно до частини другої статті 152 Конституції України закони, інші акти або їх окремі положення, що визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність, якщо інше не встановлено самим рішенням, але не раніше дня його ухвалення.

Конституційний Суд України встановив такий порядок виконання рішення №7-р(II)/2019:

1) частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року зі змінами не підлягає застосуванню з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення;

2) частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року підлягає застосуванню в первинній редакції:

«20. Призначені працівникам прокуратури пенсії перераховуються у зв`язку з підвищенням заробітної плати прокурорським працівникам на рівні умов та складових заробітної плати відповідних категорій працівників, які проходять службу в органах і установах прокуратури на момент виникнення права на перерахунок. Перерахунок призначених пенсій проводиться з першого числа місяця, наступного за місяцем, в якому настали обставини, що тягнуть за собою зміну розміру пенсії. Якщо при цьому пенсіонер набув право на підвищення пенсії, різницю в пенсії за минулий час може бути виплачено йому не більш як за 12 місяців. Пенсія працюючим пенсіонерам перераховується також у зв`язку з призначенням на вищу посаду, збільшенням вислуги років, присвоєнням почесного звання або наукового ступеня та збільшенням розміру складових його заробітної плати в порядку, передбаченому частинами другою, третьою та четвертою цієї статті, при звільненні з роботи або за кожні два відпрацьовані роки».

Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду 14 вересня 2020 року ухвалив рішення у зразковій справі №560/2120/20, в якій зробив висновок про те, що «….в період з 01 січня 2015 року до 13 грудня 2019 року в Україні не було жодного Закону чи іншого нормативно-правового акту, що визначав би умови та порядок перерахунку пенсії за вислугу років, призначеної на підставі Закону України «Про прокуратуру». Водночас особи, яким пенсія цього виду була вже призначена, продовжували її отримувати в призначеному розмірі (сума виплати не була зменшена), а також мали право змінити вид пенсійного забезпечення (наприклад, звернутися про призначення їм пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року). Усталена практика Верховного Суду свідчить про безпідставність вимог заявників до органів ПФУ про перерахунок їм після 01 січня 2015 року пенсії на умовах та в порядку, що був визначений частиною вісімнадцятою статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» від 05 листопада 1991 року (у редакції до 01 січня 2015 року) та редакції частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року, яка фактично набрала чинності лише 13 грудня 2019 року».

Вказане рішення залишене без змін постановою Великої Палати Верховного Суду від 20 січня 2021 року. Велика Палата Верховного Суду, погоджуючись із висновками, викладеними у рішенні Касаційного адміністративного суду від 14 вересня 2020 року, зазначила, що «…Первинна редакція частини двадцятої статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року до 13 грудня 2019 року (дата ухвалення Рішення КСУ № 7-р(ІІ)/2019) не набирала чинності та не застосовувалася, оскільки Законом №76-VIII цю первинну редакцію з 1 січня 2015 року було викладено в новій редакції: «Умови та порядок перерахунку призначених пенсій працівникам прокуратури визначаються Кабінетом Міністрів України», - тобто ці зміни було внесені в текст статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року ще до дати набрання нею чинності (15 липня 2015 року). Тому частина двадцята статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року (в первинній редакції, якою визначено умови та порядок перерахунку пенсії за вислугу років працівникам прокуратури) на підставі Рішення КСУ № 7-р(ІІ)/2019 набрала чинності 13 грудня 2019 року та підлягає застосуванню починаючи з цієї дати. Отже, після тривалої перерви (1 січня 2015 року - 12 грудня 2019 року) в Україні з`явилася/набрала чинності норма закону, що визначає умови та порядок перерахунку пенсії за вислугу років, призначеної на підставі Закону України «Про прокуратуру».

Таким чином, у Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області за період з 06 вересня 2017 року по 13 грудня 2019 року не виникало обов`язку щодо перерахунку позивачеві пенсії, оскільки редакція частини 20 статті 86 Закону України «Про прокуратуру» від 14 жовтня 2014 року фактично набрала чинності лише 13 грудня 2019 року і лише з цієї дати у позивача виникло право на перерахунок йому пенсії відповідно до вказаного положення, що у свою чергу свідчить про відсутність завданої позивачеві шкоди у зв`язку із прийняттям неконституційного акту, а також про відсутність підстав для задоволення позову. З огляду на це, апеляційний суд вважає, суд першої інстанції дійшов помилкових висновків щодо наявності підстав для задоволенню позову, а тому скасовує оскаржуване рішення та ухвалює нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Щодо судових витрат.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Частинами 1 та 3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволенню не підлягають, то витрати на професійну правову допомогу покладаються на позивача.

За подання апеляційної скарги Головне управління Пенсійного фонду в Одеській області сплатило судовий збір у розмірі 11113 гривень 90 копійок. Позивач на підставі п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України «Про судовий збір звільнений від сплати судового збору». Відповідно до п. 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду заяви позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. А отже, витрати понесені апелянтом-відповідачем і зв`язку зі сплатою судового збору за подання апеляційної скарги підлягають компенсації за рахунок держави.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України, частково задовольняючи апеляційну скаргу, скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове про відмову у задоволенні позову, а також змінює розподіл судових витрат.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеса від 06 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Управління Державної казначейської служби України у м. Одесі Одеської області, Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про відшкодування збитків завданих прийняттям неконституційного акту відмовити.

Компенсувати Головному управлінню Пенсійного фонду в Одеській області (, адреса: 65012, м. Одеса, вул. Канатна, буд. 83) понесені витрати за подання апеляційної скарги у розмірі 11113 гривень 90 копійок за рахунок держави.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький

Повний текст постанови складено 06 березня 2023 року

Суддя Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк