Житомирський апеляційний суд
Справа №296/4220/22 Головуючий у 1-й інст. Шалота К.В.
Категорія 39 Доповідач Павицька Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2023 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого Павицької Т. М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу №296/4220/22 за позовом комунального підприємства «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги централізованого опалення, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02 січня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Шалоти К.В. в м. Житомир,

в с т а н о в и в :

У липні 2022 року КП «Житомиртеплокомуненерго» звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути в солідарному порядку із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за послуги централізованого опалення у розмірі 33 152,60 грн.

В обґрунтування позову зазначало, що між КП «Житомиртеплокомуненерго» та відповідачами встановилися зобов`язальні правовідносини з приводу надання житлово-комунальних послуг, зокрема КП «Житомиртеплокомуненерго» надає послуги з централізованого опалення до квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Вказує, що відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №304007341 від 01.07.2022 вказана квартира належить відповідачам на праві спільної часткової власності по 1/2 частки. Зазначає, що опалювальна площа квартири АДРЕСА_2 становить 42,8 кв.м. Стверджує, що нарахування за послуги централізованого опалення, постачання теплової енергії з 01.03.2018 по 01.07.2022 проведено по розрахунковому тарифу, що залежить від температури зовнішнього повітря, згідно п.п. 40-49 Постанови КМУ №630 від 21.07.2005 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення», так як будинок не був обладнаний приладом обліку теплової енергії.

Вказує, що в КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради відкрито особовий рахунок на кв. АДРЕСА_2 . Зазначає, що із виписки по особовому рахунку у період з 01 березня 2018 року по 01 липня 2022 року відповідачі не в повному обсязі сплачують за надані послуги, внаслідок чого за вказаний період утворилася заборгованість в розмірі 33 152,60 грн. Враховуючи вищевикладене просить задовольнити позов в повному обсязі.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 02 січня 2023 року позов КП «Житомиртеплокомуненерго» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» Житомирської міської ради заборгованість за надані послуги централізованого опалення за період з 01.03.2018 по 01.07.2022 у розмірі 33 152,60 грн та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 481 грн. У задоволенні позову до ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволені позовних вимог.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що при ухвалені рішення судом першої інстанції не досліджувалися докази та не надавалася їм оцінка, не з`ясовано обставини, що мають значення для справи, не вжито заходів для доведення обставин, висновки суду не відповідають обставинам справи. Вважає, що позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування своїх вимог. Зазначає, що судом першої інстанції не надано належної оцінки фактам та доказам до її відзиву від 23.09.2022, а також порушено вимоги ст. 179, 180 ЦПК України щодо направлення позивачем відповіді на відзив, який мав бути їй направлений, проте який вона не отримала. Вказує, що суд першої інстанції безпідставно обмежив її процесуальні права та не забезпечив право на справедливий суд.

Стверджує, що докази надані позивачем, а саме відомості з державного реєстру прав власності на нерухоме майно та виписка по особовому рахунку не підтверджують факт надання послуг з централізованого опалення та отримання їх нею. Вказує, що судом першої інстанції не досліджено питання за якими тарифами надавалися послуги з централізованого опалення, оскільки актами планової перевірки за дотримання законодавства в сфері формування, встановлення та застосування державних регульованих цін від 19.02.21 №000002 та від 18.06.2021 №000014 Головним управлінням Держпродспоживслужби в Житомирській області встановлено необґрунтованість нарахувань за послуги з централізованого опалення для населення. Вважає, що нарахування за січень липень 2021 мають бути зменшені на суму проведеного перерахунку в розмірі 600,91 грн.

Вказує, що вона за адресою: АДРЕСА_1 не зареєстрована та не проживає і ніколи не проживала, жодними послугами не користувалася. Стверджує, що вона зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 з 01.11.2006. Зазначає, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 зареєстрована та проживає ОСОБА_3 . Зазначає, що вона не здійснювала оплату послуг в сумі 700 грн в листопаді 2018 року та 165 грн в листопаді 2019 року. Враховуючи вищевикладене, просить скасувати рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02 січня 2023 року та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції оскаржується в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги з централізованого опалення, тому в іншій частині судом апеляційної інстанції не перевіряється.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_1 є співвласником 1/2 частини квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Інша частина вказаного вище житла належить ОСОБА_2 . Наведене підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №304007341 від 01.07.2022.

Відтак, відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг з централізованого опалення.

30.01.2017 між КП «Житомиртеплокомуненерго» та ОСОБА_1 укладено договір про надання послуг з централізованого опалення, за умовами якого позивач як виконавець зобов`язався своєчасно надавати відповідачці як споживачеві відповідної якості послуги, зокрема, з централізованого опалення, а споживач зобов`язався своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.

Із виписки по особовому рахунку № НОМЕР_1 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01.03.2018 по 01.07.2022 утворилася заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 33 152,60 грн.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини з приводу постачання теплової енергії і гарячої води, які регулюються Законами України «Про теплопостачання» і «Про житлово-комунальні послуги», Цивільного Кодексу України (далі ЦК), а також Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21 липня 2005 року (далі Правила).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 24.01.2006 №45 власник та наймач (орендар) квартири зобов`язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Статтями 7, 8 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» визначені права та обов`язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг. Зокрема, правом споживача є: одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов`язком - оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Обов`язком виконавця - забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів.

Згідно з ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлові комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Аналіз законодавства, що регулює спірні правовідносини, дає можливість зробити висновок про те, що відповідальність споживача за надані житлово-комунальні послуги, за їх несплату, наступає у випадку підтвердження установою або організацією, яка їх надає, факти несплати останніх.

Матеріали справи свідчать про наявність заборгованості за послуги централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 .

Відтак, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за послуги централізованого опалення.

В матеріалах справи міститься витяг з реєстру територіальної громади №2023/001643147 від 22.02.2023 з якої вбачається, що ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 та довідка про реєстрацію місця проживання особи №01-14/17999 від 30.10.2017 згідно якої за адресою: АДРЕСА_1 з 14.12.2016 зареєстрована ОСОБА_3 .

Проте, колегія апеляційного суду звертає увагу на те, що не проживання особи у квартирі, яка належить їй на праві власності, та факт відсутності її реєстрації в цій квартирі не звільняє особу від обов`язку нести витрати з оплати житлово-комунальних послуг (постанова Верховного Суду від 02 квітня 2020 року у справі №757/29813/17-ц (провадження №61-2066св19).

Власник квартири зобов`язаний нести витрати з її утримання, у тому числі оплачувати комунальні послуги, незалежно від того, проживає він у належній йому квартирі чи ні, якщо він в установленому порядку не відмовився від надання таких послуг (Постанова КЦС ВС від 02 квітня 2020 року у справі №757/29813/17-ц).

Таким чином, обов`язок утримання житлових приміщень, в тому числі оплату послуг з централізованого опалення покладається на власників майна незалежно від місця проживання власника.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачем доведено факт надання послуг і наявності перед ним заборгованості.

Проте, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо стягнутої всієї суми заборгованості з ОСОБА_1 в сумі 33 152,60 грн з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності та залежно від положень закону або домовленості між співвласниками може належати їм на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.

Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (ч. 4 ст. 355 цього Кодексу).

Відповідно до положень ст. 319 ЦК України, кожен із співвласників має нести відповідальність відповідно до своєї частки у спільному майні, оскільки іншої домовленості між співвласниками щодо утримання квартири не встановлено, доказів визначення уповноваженого власника квартири не надано.

Тягар утримання майна лежить на співвласниках квартири (стаття 322 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У разі належності квартири декільком особам на праві спільної сумісної або спільної часткової власності, позовні вимоги мають бути пред`явлені до кожного з них про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у розмірах, що відповідають їх часткам у праві спільної сумісної/часткової власності на квартиру, крім тих випадків, коли між співвласниками досягнуто домовленості щодо утримання квартири і визначено уповноваженого власника квартири (постанови Верховного Суду від 20 вересня 2018 року в справі №522/7683/13-ц, від 01 вересня 2020 року в справі №352/2163/13-ц).

Із матеріалів справи вбачається, що за інформацією, яка міститься в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна квартира АДРЕСА_2 , знаходиться в приватній спільній частковій власності ОСОБА_1 (частка власності ) та ОСОБА_2 (частка власності ).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції не врахував, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частки квартири, а тому з неї підлягає стягненню заборгованість за надані послуги з централізованого опалення відповідно до її частки, що складає суму 16 576,30 грн за період з 01 березня 2018 року по 01 липня 2022 року.

Згідно з п. 2 ч. 1ст. 374 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Колегія суддів встановила, що суд першої інстанції, увалюючи рішення порушив норми матеріального та процесуального права, які призвели до не повного встановлення обставин справи, які мали правове значення для вирішення спору, а тому у відповідності до вимог ст. 376 ЦПК України воно підлягає зміні.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної інстанції змінює рішення, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

З урахуванням того, що позовну заяву КП «Житомиртеплокомуненерго» в частині стягнення з ОСОБА_1 задоволено на 50% (з 33 152,60 грн до 16 576,30 грн), тому сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь КП «Житомиртеплокомуненерго» підлягає зменшенню з 2 481 грн до 1240,50 грн (50% від 2481 грн).

При поданні апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачено 3721,50 грн., її апеляційну скаргу задоволено на 50 % (з 33 152,60 грн до 16 576,30 грн), тому сума судового збору, яка підлягає стягненню з КП «Житомиртеплокомуненерго» на користь ОСОБА_1 складає 1860,75 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 02 січня 2023 року змінити.

Зменшити розмір заборгованості за послуги з централізованого опалення за період з 01 березня 2018 року по 01 липня 2022 стягнутої з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Житомиртеплокомуенерго» з 33 152,60 грн до 16 576,30 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь комунального підприємства «Житомиртеплокомуенерго» 1240,50 грн судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Стягнути з комунального підприємства «Житомиртеплокомуенерго» на користь ОСОБА_1 1860,75 грн судового збору за розгляд справи апеляційним судом.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий

Судді