Справа № 453/674/22
№ провадження 2/453/79/23
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2023 року м. Сколе

Сколівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого судді - Курницької В.Я.;

за участі секретаря судового засідання - Трембач М.М.;

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сколе в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області, третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування моральної та майнової шкоди, -

в с т а н о в и в :

До Сколівського районного суду Львівської області 28 червня 2022 року в порядку цивільного судочинства звернувся позивач ОСОБА_1 з позовною заявою до відповідача Головного управління національної поліції у Львівській області, третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, в якій просить стягнути з держави в особі Державної Казначейської служби України у Львівській області за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 17 000 грн. майнової шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 22 березня 2022 року старшим інспектором Сколівського ВП № 3 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області Лупацою С.Я. відносно ОСОБА_1 складено протокол серії ААБ № 171343 року за ч.1 ст. 130 КУпАП. Постановою Сколівського районного суду Львівської області від 07 червня 2022 року у справі № 453/319/22 (провадження № 3/453/276/22) провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. Посилається на те, що діями старшого інспектора Сколівського ВП № 3 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області Лупаци С.Я. йому завдано моральної шкоди, оскільки ним перенесені моральні страждання, які були викликані нервовим напруженням, необхідністю захищатися в суді від необґрунтованого обвинувачення, погіршенням відносин з оточуючими людьми, порушенням нормальних життєвих зв`язків, необхідності вжиття додаткових зусиль для нормалізації звичного життя. Крім того, посилається і на те, що внаслідок незаконних дій старшого інспектора Сколівського ВП № 3 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області Лупаци С.Я. йому завдано і матеріальної шкоди, яка полягає у витратах позивача на правову допомогу адвоката у справі про адміністративне правопорушення. На підставі викладеного просить позовні вимоги задоволити, стягнути з Держави в особі Державної казначейської служби України у Львівській області за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 17 000 грн. майнової шкоди та 50 000 грн. моральної шкоди.

Ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Курницької В.Я. від 04 липня 2022 року прийнято вказану вище позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Розгляд справи. призначено за правилами загального позовного провадження, з визначенням дати підготовчого засідання.

Ухвалою Сколівського районного суду Львівської області від 29 листопада 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до судового розгляду по суті на 24 січня 2023 року.

Судове засідання відкладалось на 21 березня 2023 року з підстав, викладених в ухвалі Сколівського районного суду Львівської області від 24 січня 2023 року.

Відповідач ГУНП у Львівській області - у поданому відзиві проти позову заперечив, просив у такому відмовити, посилаючись на те, що позивачем у справі належними та допустимими доказами не доведено тих обставин, з якими законодавець пов`язує відшкодування моральної шкоди, а саме: душевних страждань його чи членів його сім`ї, приниження його честі та гідності, так само як і не надано доказів на підтвердження розміру такої шкоди. Крім того, відповідач зазначає, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення є лише доказом у справі і не породжує будь-яких правових наслідків для особи, не встановлює її прав та обов`язків. Вважає посилання позивача на Закон України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» безпідставним.

В судове засідання 21 березня 2023 року сторони та третя особа не з`явились.

Представником позивача адвокатом Геш І.Ю. - подано заяву від 21 березня 2023 року про проведення судового засідання за відсутності позивача та його представника.

Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце судового засідання, причин неявки до відома суду не довів.

Представником третьої особи адвокатом Горохом В.В. подано клопотання про розгляд справи за відсутності третьої особи та її представника, в якому, також зазначив про безпідставність позовних вимог як таких, що заявлені до неналежного відповідача.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, наявні в них письмові докази, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до положень ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Судом встановлено, що 22 березня 2022 року старшим інспектором Сколівського ВП № 3 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області Лупацою С.Я. відносно ОСОБА_1 складено протокол серії ААБ № 171343 року за ч.1 ст. 130 КУпАП.

Постановою Сколівського районного суду Львівської області від 07 червня 2022 року у справі № 453/319/22 (провадження № 3/453/276/22) провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення.

Як вбачається з копії постанови Сколівського районного суду Львівської області від 07 червня 2022 року у справі № 453/319/22 (провадження № 3/453/276/22), долученої до позовної заяви, така набрала законної сили 20 червня 2022 року.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до статей 2, 4 Закону України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» передбачено, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку, зокрема, закриття справи про адміністративне правопорушення.

На підставі пункту 2 частини першої статті 1 Закону № 266/94-ВР в особи виникає право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного накладення штрафу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2021 року у справі № 726/837/20 (провадження № 61-2647св21) зазначено, що:

«У справі, яка переглядається, підставою для відшкодування шкоди є закриття справи про адміністративне правопорушення у зв`язку із відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Разом із тим, це не спростовує того, що такими діями позивачу завдано моральної шкоди, оскільки закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини.

Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувались з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом.

Вказані правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 61-19000сво18)».

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 2021 року у справі № 166/1222/20 (провадження № 61-9003св21) зазначено, що «у справі, яка переглядається, безпідставно не застосувавши до спірних правовідносин правовий висновок Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладений у вищезгаданій постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 19000сво18), апеляційний суд залишив поза увагою той факт, що закриття справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про те, що позивача притягнуто до адміністративної відповідальності незаконно, а, крім того, відшкодування здійснюється незалежно від вини. Відшкодування моральної шкоди провадиться незалежно від того, чи застосувалися з боку держави будь-які заходи примусу, чи було понесено особою витрати на погашення штрафу, накладеного судом».

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше), однак, у випадку, якщо штраф на особу не накладався, підставою стягнення такої не може бути ст. 1176 ЦК України та Закон України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» .

Як наголосив Верховний суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі № 569/1799/16-ц (провадження № 19000сво18), здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше).

Згідно зі ст. 1173 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно до ст. 1174 ЦК України, шкода завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Тобто, здійснення провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності, яка в подальшому закрита судом за відсутністю складу адміністративного правопорушення, свідчить про незаконні дії посадових осіб, які ініціювали та здійснювали вказане провадження (складання протоколу, отримання пояснень та інше), однак, у випадку, якщо штраф на особу не накладався, підставою стягнення такої не може бути ст. 1176 ЦК України та Закон України № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» .

Отже, суд дійшов висновку, що дії працівника патрульної поліції щодо складання відносно ОСОБА_1 протоколу про адміністративне правопорушення, відповідно до ст. 1174 ЦК України, є підставою для відшкодування позивачеві моральної шкоди, оскільки закриття судом справи про адміністративне правопорушення через відсутність його складу свідчить про безпідставність здійснення провадження у справі про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, а відшкодування такої шкоди здійснюється незалежно від вини.

З огляду на викладене, суд не бере до уваги посилання відповідача, викладені у відзиві, на те, що сам по собі протокол про адміністративне правопорушення є лише доказом у справі і не породжує будь-яких правових наслідків для особи, не встановлює її прав та обов`язків.

Слід, зокрема, звернути увагу на позицію Верховного суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладену у постанові від 27 травня 2021 року у справі № 824/1164/18-а, а саме щодо того, що з системного аналізу ст.ст. 254, 256, 268 КУпАП слід дійти висновку про те, що притягнення до адміністративної відповідальності починається з моменту складання протоколу та його пред`явлення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності.

Крім того, незаконність дій старшого інспектора Сколівського ВП № 3 Стрийського РУП ГУНП у Львівській області Лупаци С.Я. встановлена і при розгляді Сколівським районним судом Львівської області справі № 453/319/22 (провадження № 3/453/276/22), та зафіксована у постанові Сколівського районного суду Львівської області від 07 червня 2022 року, яка набрала законної сили, зокрема, щодо відсутності доказів щодо керування особою, щодо якої складено протокол, транспортним засобом, про що, як вбачається з пояснень допитаного в якості свідка ОСОБА_2 , йому було відомо.

Щодо факту завдання та розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд зазначає наступне.

Вирішуючи питання розміру моральної шкоди, суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості, відповідно до положення п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Суд вважає, що у зв`язку з складанням та розглядом протоколу про адміністративне правопорушення позивач переніс моральні страждання, які були викликані нервовим напруженням, необхідністю захищатися в суді від необґрунтованого обвинувачення, погіршенням відносин з оточуючими людьми, порушенням нормальних життєвих зв`язків, необхідності вжиття додаткових зусиль для нормалізації звичного життя.

Відтак, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої позивачеві провадженням у справі про адміністративне правопорушення, виходячи із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності, враховуючи тривалість провадження у справі про адміністративне правопорушення, яке здійснювалось майже три місяці, зважаючи на необхідність зміни нормального життєвого стану та витрачання часу та коштів на відновлення права, підлягають частковому задоволенню в розмірі 2 200, 00 грн., що відповідатиме характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач.

Щодо позовної вимоги про відшкодування позивачу 17 000, 00 грн. майнової шкоди, яка полягає у витратах позивача на правову допомогу адвоката у справі про адміністративне правопорушення, то суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для її задоволення, виходячи з такого.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, позивач звернувся до суду із вимогою про стягнення грошових коштів, сплачених ним за послуги адвоката згідно з Договором про надання правової допомоги № 08-22 від 25 березня 2022 року. Відповідно до п. 1 зазначеного Договору адвокат бере на себе зобов`язання щодо виконання функцій представника інтересів клієнта у справі про адміністративне правопорушення № 453/319/22 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, а клієнт за надання правової допомоги зобов`язується виплатити гонорар адвокату та оплатити видатки, пов`язані з виконанням доручення. Тобто, позивач з огляду на зміст позовної заяви ототожнює розмір майнової шкоди із витратами на оплату правової допомоги за договором про надання правової допомоги № 08-22 від 25 березня 2022 року, укладеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , перелік послуг за яким зазначено в долученому до позовної заяви Акті № 1 прийму-передачі наданих послуг від 10 червня 2022 року, який є Додатком № 1 до Договору № 08-22 від 25 березня 2022 року та відповідно до якого 10 червня 2022 року позивач сплатив адвокату 17 000, 00 грн. за надані послуги, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією квитанції до прибуткового касового ордера.

За змістом зазначених норм за своєю правовою природою витрати на правову допомогу, що ґрунтуються на договірних відносинах, можуть бути відшкодовані виключно у спосіб, передбачений процесуальним законодавством.

Витрати, зокрема, пов`язані з оплатою правової допомоги адвоката є такими, що понесені особою у зв`язку із реалізацією своїх процесуальних прав при розгляді певної справи у суді. Такі витрати процесуальним законом віднесено до судових витрат, вони відшкодовуються в порядку, передбаченому відповідним процесуальним законом; їх не можна визнати збитками чи шкодою у розумінні положень цивільного законодавства України й вони не можуть бути стягнуті за позовною вимогою в іншому провадженні.

У пункті 6.19 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2020 у справі № 925/1196/18 зазначено, що за висновками Великої Палати Верховного Суду процесуальні витрати, понесені у судовому провадженні, не є збитками, що можуть бути стягнуті шляхом подання цивільного позову; такі витрати розподіляються виключно за правилами, встановленими процесуальним законодавством (пункт 29 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21.11.2018 у справі № 462/6473/16-ц, пункт 45 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 688/2479/16-ц, пункт 20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 29.05.2019 у справі № 489/5045/18).

Отже, витрати, пов`язані із наданням правової допомоги (оплата послуг адвоката) не є тотожними реальним збиткам (грошовій вартості втраченого майна та додаткових витрат на його відновлення) та не набувають відповідних ознак внаслідок нереалізації права на їх відшкодування у передбаченому законом порядку.

При цьому, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що з доданої до позовної заяви постанови Сколівського районного суду Львівської області від 07 червня 2022 року у справі № 453/319/22 (провадження № 3/453/276/22) не вбачається, що особа, щодо якої розглядалась справа про адміністративне правопорушення чи її представник зверталися з клопотанням про відшкодування витрат на професійну правову допомогу. Не подано доказів звернення до суду, який виніс вказану постанову, із клопотанням про вирішення питання відшкодування витрат на правову допомогу і після винесення Сколівським районним судом Львівської області постанови у справі № 453/319/22 (провадження № 3/453/276/22).

Законодавством не передбачено можливості стягнення витрат на оплату правової допомоги у справі про адміністративне правопорушення у порядку цивільного судочинства, як і немає правових підстав для ототожнення витрат на правову допомогу і шкоди (збитків) у розумінні положень чинного законодавства.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 в частині відшкодування позивачу 17 000, 00 грн. майнової шкоди, яка полягає у витратах позивача на правову допомогу адвоката у справі про адміністративне правопорушення, та відсутність правових підстав для їх задоволення.

Щодо посилань представника третьої особи на те, що позов подано до неналежного відповідача, то суд зазначає таке.

Як зазначено Великою Палатою Верховного суду у п. 43 постанови від 27 листопада 2019 року у справі № 214/4741/16-ц, з урахуванням того, що саме на державу покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне вказати, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин, як правило, в особі органу, якого відповідач зазначає порушником своїх прав. Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для відступу від висновку Верховного Суду України, який міститься у постанові від 08 листопада 2017 року у справі N 761/13921/15-ц (провадження N 6-99цс17), оскільки Верховний Суд України не робив висновку про обов`язкове залучення ДКСУ та неможливість задоволення позову у разі незалучення цього органу.

Крім того, як наголосила Велика Палата Верховного Суду у п. 45 цієї ж постанови, порядок виконання судових рішень про стягнення коштів з державного органу визначений Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень" від 05 червня 2012 року N 4901-VI, яким встановлено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Таким чином, посилання представника третьої особи, наведені у клопотанні від 20 березня 2023 року, щодо безпідставності позову, як такого, що поданий до неналежного відповідача, на увагу не заслуговують.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Враховуючи вищевикладені обставини у ї сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

В той же час, суд зазначає, що відшкодування шкоди має здійснюватися не за рахунок коштів Державної казначейської служби України, а через органи казначейства з Державного бюджету України, що відповідає правовому висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18) та висновкам які містяться у постановах Верховного Суду від 2 вересня 2020 року у справі № 556/896/18 (провадження № 61-8182св19) та від 18 листопада 2020 року у справі № 554/5980/18 (провадження № 61-7636св19).

Відповідно до статті 2 ЦК України, учасником спірних правовідносин у справі про відшкодування шкоди за рахунок держави є Держава Україна.

Кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, на відшкодування шкоди повинні спрямовуватися кошти державного бюджету держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган державної влади. Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України, тому відсутня необхідність зазначення у резолютивній частині рішення таких відомостей, як орган, через який грошові кошти мають перераховуватись, або номера чи вид рахунку, з якого має бути здійснено стягнення/списання, оскільки такі відомості не впливають ні на підстави, ні на обов`язковість відновлення права позивача в разі встановлення судом його порушення, та за своєю суттю є регламентацією способу та порядку виконання судового рішення, що має відображатися у відповідних нормативних актах, а не резолютивній частині рішення (пункт 6.21 постанови Великої Палати Верховного Суду, від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110гс18).

Керуючись ст.ст. 4, 12, 76, 81, 223, 258, 259, 263-265, 268, 280-284, 354, 355 ЦПК України,-

у х в а л и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління національної поліції у Львівській області, третя особа: ОСОБА_2 про відшкодування моральної та майнової шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошові кошти за завдану йому моральну шкоду у розмірі 2 200 (дві тисячі двісті) гривень 00 копійок.

В решті позовних вимог відмовити.

Судові витрати по справі віднести за рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне найменування сторін та інших учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .

Відповідач: Головне управління національної поліції у Львівській області, юридична адреса: пл. Ген. Григоренка, 3, м. Львів, 79007; .

Третя особа: ОСОБА_2 , адреса місця роботи: АДРЕСА_2 ; РНОКПП: не відомий.

Головуючий суддя В.Я. Курницька