ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/3258/21 Номер провадження 22-ц/814/199/23Головуючий у 1-й інстанції Проценко Л.Г. Доповідач ап. інст. Одринська Т. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 січня 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Одринської Т.В.

суддів Пікуля В.П., Панченка О.О.,

за участю секретаря Ряднини І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про стягнення заборгованості по заробітній платі, вихідної допомоги при звільненні, середнього заробітку за весь час затримки остаточного розрахунку та моральної шкоди,

за апеляційною скаргою Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2021 року, -

В С Т А Н О В И В :

У липні 2021 року позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з позовом до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість по заробітній платі без утримання ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету у розмірі 179 63,06 грн. з відрахуванням ХКЕПОП в подальшому з зазначених сум - податків, зборів та інших обов`язкових платежів, середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку з 16 грудня 2020 року по день ухвалення судового рішення по справі без утримання ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету з відрахуванням ХКЕПОП в подальшому з зазначених сум - податків, зборів та інших обов`язкових платежів, поштові витрати у розмірі 96,48 грн, моральну шкоду у розмірі 5 000,00 грн, сплачений судовий збір у розмірі 1 816,00 грн, судові витрати у розмірі 37,06 грн, допустити негайне виконання рішення.

Позов мотивовано тим, що працював у Харківському казенному експериментальному протезно-ортопедичному підприємству на посаді юрисконсульта І категорії. 15.12.2020 р. він був звільнений за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням відповідачем умов договору щодо виплати заробітної плати. Сума боргу з виплати заробітної плати станом на час звільнення без утримання ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету становить 179630,06 грн., а також не відшкодовано поштові витрати 96,48 грн. Оскільки заробітна плата на час звільнення не була виплачена, позивач просив стягнути середній заробіток за час затримки до ухвалення судового рішення. Також просив стягнути 5000 грн. моральної шкоди, оскільки допущення невчасної виплати заробітної плати призвело до переживань, душевних страждань, що негативно вплинуло на його фізичний стан та здоров`я. Також позивач просив стягнути понесені судові витрати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 10 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства про стягнення заборгованості з оплати праці, стягнення середнього заробітку за час затримки та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі без утримання ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету у розмірі 128 605,22 грн з відрахуванням Харківським казенним експериментальним протезно-ортопедичним підприємством в подальшому з зазначеної суми - податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь ОСОБА_1 вихідну допомогу без утримання ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету у розмірі 51000,00 грн, з відрахуванням Харківським казенним експериментальним протезно-ортопедичним підприємством в подальшому з зазначеної суми - податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку з 16 грудня 2020 року по день ухвалення судового рішення без утримання ПДФО та інших обов`язкових платежів до бюджету у розмірі 148 142,16 грн з відрахуванням Харківським казенним експериментальним протезно-ортопедичним підприємством в подальшому з зазначених сум - податків, зборів та інших обов`язкових платежів.

Стягнуто з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь ОСОБА_1 поштові витрати у розмірі 96,48 грн.

Стягнуто з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн.

Стягнуто з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 2746,58 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Харківське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини у справі, не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув увагу на те, що трудові відносини з позивачем було припинено 15.12.2020 року, проте незважаючи на те, що заборгованість по виплаті належних при звільненні коштів не була виплачена, позивач виявив бажання повторно укласти трудовий догові з відповідачем 24.12.2020 року, який розірвано за бажанням позивача в квітні 2021 року. Дані обставини вказують на недобросовісні дії позивача.

Зазначає, що вихідна допомога не належить до структури заробітної плати, вважає, що при розгляді справи задоволеними могли бути лише вимоги в частині, що стосуються стягнення коштів, які належать до структури заробітної плати. Крім того, сума середнього заробітку повинна бути зменшена з врахуванням певних обставин, які мають значення для справи та застосований принцип пропорційності та розумності. Також при вирішенні питання про стягнення моральної шкоди суд першої інстанції не врахував відсутність обґрунтувань суми вказаної позивачем, не зазначив та не проаналізував докази, на підтвердження заподіяної моральної шкоди.

Відзивів на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а судове рішення без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що при звільненні позивача відповідачем не в повному обсязі була виплачена йому заробітна плата. Заборгованість по заробітній платі складає 128 605,22 грн. та підлягає стягненню у відповідності до вимог чинного законодавства.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства необхідно залишити без задоволення, рішення суду - залишити без змін.

З матеріалів справи вбачається та встановлено судом першої інстанції ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Харківським казенного експериментальним протезно-ортопедичним підприємством на посаді юрисконсульта І категорії.

На підставі наказу № 152/к від 15.12.2020 року ОСОБА_1 було звільнено із займаної посади за власним бажанням, у зв`язку з невиконанням адміністрацією підприємства законодавства про працю та умов колективного договору щодо виплати заробітної плати.

З довідки про заборгованість Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства № 14/76 від 25 січня 2021 року вбачається, що станом на 15.12.2020 року заборгованість з оплати праці, яку не сплачено позивачу склала 144 602,20 грн (а.с.19).

Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Положенням ч. 1 ст.21 Закону України «Про оплату праці» передбачено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Частиною 5 статті 97 КЗпП України передбачено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України,- при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України,- в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи те, що відповідач в день звільнення позивача з роботи не виплатив йому всіх сум, що належать йому від підприємства, що підтверджується відповідною довідкою, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства на користь ОСОБА_1 заборгованості по заробітній платі 128 605,22 грн, вихідної допомоги у розмірі 51 000 грн, а також середнього заробітку у розмірі 148 142,16 грн без утримання ПДФО та інших обов`язкових платежів

При визначенні середнього заробітку, що підлягає стягненню з відповідача, за час затримки розрахунку, місцевим судом вірно врахована довідка про розмір середньоденного заробітку, а також положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 р.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди в розмірі 2000 грн., зважаючи на наступне.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України, відповідно до положень якої передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих з в`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Частиною 1 статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

В частині 2 ст. 23 ЦК України закріплено, що моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

В силу ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз`яснено, що згідно зі статтею 237-1КЗпП Україниза наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як встановлено судом першої інстанції і не спростовано відповідачем, невиплатою належних позивачу коштів, йому спричинена моральна шкода, яка полягає в порушенні його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків як ним, так і його сім`єю. Ситуація, яка склалася, дійсно вимагала від нього додаткових зусиль для організації свого життя та життя своєї сім`ї, у зв`язку з втратою гідного матеріального забезпечення.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що позивач діяв недобросовісно, оскільки після звільнення позивач виявив бажання знову укласти трудовий договір з відповідачем. Так як повторне укладення трудового договору з працівником не звільняє роботодавця дотримуватися законодавства про працю та умов колективного договору щодо виплати заробітної плати у строки встановлені законом та не звільняє відповідача від належних працівнику виплат при звільненні.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.

Докази та обставини, на які посилається Харківське казенне експериментальне протезно-ортопедичне підприємство в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.ст.381 - 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Харківського казенного експериментального протезно-ортопедичного підприємства - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 10 вересня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 01.02.2023.

Головуючий: Т.В. Одринська

Судді: О.О. Панченко

В.П. Пікуль