П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 січня 2023 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 372/3056/21

Номер провадження 22-ц/824/1519/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Орел П.Ю.

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 вересня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Висоцької Г.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гоменюк Олена Миколаївна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

У серпні 2021 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернулася до Обухівського районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гоменюк Олена Миколаївна, про визнання недійсним договору купівлі продажу будинку АДРЕСА_1 загальною площею 614 кв.м., житловою площею 93,3 кв.м. від 05 червня 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М., укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ; визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,56 га з кадастровим номером :04:005:0029, розташованої у селі міського типу Козин Обухівського району Київської області, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гоменюк О.М., зареєстрований в реєстрі за № 782 від 05 червня 2019 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 ; скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 614 кв.м., житловою площею 93,3 кв.м. за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:005:0029, розташовану у селі міського типу Козин Обухівського району Київської області за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 ; зобов`язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повернути в натурі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 житловий будинок АДРЕСА_2 ; зобов`язання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 повернути в натурі ОСОБА_2 та ОСОБА_5 земельну ділянку з кадастровим номером :04:005:0029площею 0,56 га розташовану у селі міського типу Козин Обухівського району Київської області; визнання права приватної власності на будинок АДРЕСА_2 за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 ; визнання права приватної власності на земельну ділянку з кадастровим номером :04:005:0029площею 0,56 га розташовану у селі міського типу Козин Обухівського району Київської області за ОСОБА_2 та ОСОБА_5 .

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 17 листопада 1995 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 укладено шлюб, у якому, у них народилися діти: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 . Сім`я ОСОБА_10 мешкала у будинку АДРЕСА_1 . Разом з тим, 05 червня 2019 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , ОСОБА_4 в особі ОСОБА_3 укладено договір купівлі продажу зазначеного будинку та земельної ділянки площею 0,56 га, кадастровий номер :04:005:0029. Зазначеним договором, порушено права дітей ОСОБА_11 та ОСОБА_12 , оскільки продавцем не було отримано дозволу органу опіки та піклування на укладення спірного договору.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 27 вересня 2022 року (т. І а.с. 169-175) у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гоменюк Олена Миколаївна, про визнання недійсними договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Обухівського районного суду Київської області від 16 серпня 2021 року в цій справі, у вигляді арешту на будинок АДРЕСА_1 та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаного будинку, а також у вигляді арешту на земельну ділянку загальною площею 0,56 га, кадастровий номер :04:005:0029, що розташована в Київській області, Обухівський район, смт. Козин, та заборони іншим особам вчиняти будь-які дії щодо вказаної земельної ділянки.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 26 жовтня 2022 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 направила апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, не відповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просила рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги, задовольнити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що під час ухвалення оскаржуваного рішення, судом не було досліджено та не надано оцінки тій обставині, що неповнолітні доньки та малолітній син ОСОБА_5 , не мали іншого житла крім будинку АДРЕСА_1 . Крім того, ОСОБА_5 не було отримано дозвіл органу опіки та піклування на продаж зазначеного будинку. Таким чином, укладення спірних договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, мало наслідком припинення існуючих майнових прав неповнолітніх доньок та малолітнього сина позивача та ОСОБА_5 , та порушено охоронювані законом інтереси дітей, а також встановлені законом гарантії збереження права дітей на житло.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 05 грудня 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

21 грудня 2022 року від приватного нотаріуса КМНО Гоменюк О.М. надійшов відзив на апеляційну скаргу, з відповідними підтвердженнями про направлення його усім учасникам справи.

З вказаного відзиву вбачається, що приватний нотаріус не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін.

Приватний нотаріус зазначає, що 05 червня 2019 року вона, у встановленому порядку, посвідчила договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 та договір купівлі-продажу земельної ділянки, на якій розміщено будинок. Відповідач-3 підтвердив, що у вказаному будинку зареєстровані особи, відсутні, неповнолітні, малолітні, недієздатні, обмежено дієздатні особи не мають прав на вищевказаний будинок, не проживають та не користаються ним, про що подав заяву 05 червня 2019 року. Жодною нормою законодавства не передбачено обов`язок нотаріуса фактично перевіряти чи проживають у будинку малолітні, неповнолітні, недієздатні чи обмежено дієздатні особи. З поданих відповідачем-3 документів не вбачалося, що право власності або право користування відчужуваним будинком мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи. Крім того, вказаний будинок є дачним будинком. Таким чином, згідно пп. 1.9 п. 1 Глави 2 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій України», витребування дозволу органу опіки та піклування на вчинення такого правочину не вимагається. При цьому, перед посвідченням договорів купівлі-продажу земельної ділянки та будинку, позивач особисто надала згоду на їх продаж. Таким чином, оспорювані договори укладені у відповідності до вимог діючого законодавства України.

21 грудня 2022 року від відповідача-1 надійшов відзив на апеляційну скаргу з відповідними підтвердженнями про направлення його усім учасникам справи.

З вказаного відзиву вбачається, що відповідач-1 не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції, без змін.

Відповідач-1 зазначає, що 05 червня 2019 року між відповідачем-1, 2 та відповідачем-3 укладено договори купівлі-продажу земельної ділянки та будинку, який є дачним. До моменту укладення оспорюваних договорів, відчужував надав нотаріусу заяву про те, що на день укладення договору купівлі-продажу будинку зареєстровані особи відсутні, неповнолітні, малолітні, недієздатні, обмежено дієздатні особи не мають прав на вищевказаний будинок, не проживають та не користуються ним, та довідку Козинської селищної ради про те, що в будинку ніхто не зареєстрований.

Відповідач-1 зазначає, що 30 травня 2019 року діти позивача та відповідач-3 були зняті з реєстрації за адресою розташування будинку. Позивач надала нотаріусу письмову заяву проте, що такі договори «укладатимуться моїм чоловіком в інтересах нашої сім`ї на умовах, які ми вважаємо вигідними і укладення цих договорів відповідає нашому дійсному та вільному волевиявленню», а отже не порушує будь-чиїх прав. Позивач особисто була присутньою під час процедури укладення та нотаріального посвідчення оспорюваних договорів, мала можливість ознайомитись з усіма їх умовами та не висловила будь-яких заперечень ні стосовно їх укладення, ні стосовно їх окремих умов. В тексті оспорюваного договору купівлі-продажу, з яким погодилась позивач, вказано, що цей правочин не суперечить правам та інтересам неповнолітніх, малолітніх та недієздатних осіб. Крім того, договір купівлі-продажу будинку був укладений з умовою про те, що відповідачу-3 його дружині та дітям дозволено проживати у будинку до 25 липня 2019 року. Фактично ж, відповідач-3 з сім`єю виселилися з будинку лише наприкінці серпня 2019 року. 11 липня 2019 року, відповідач-3 придбав квартиру загальною площею 160,6 кв.м., 18 липня 2019 року він придбав квартиру загальною площею 100,9 кв.м., а 03 березня 2020 року позивач придбала квартиру загальною площею 252,8 кв.м. Під час слухання справи, відповідач-3 зазначив, що він з сім`єю проживали в будинку, а потім переїхали до квартири, яку орендували. На момент продажу будинку, відповідач-3 володів також іншим будинком в місті Полтава. З наведеного слідує, що позивач та відповідач-3 мали бажання продати будинок та земельну ділянку, розуміли значення своїх дій, про що свідчить свідоме зняття дітей з реєстрації місця проживання, мали ще один будинок, орендували квартиру та негайно придбали ще дві. Після продажу будинку, діти не лише не залишилися без місця проживання, а й покращили свої житлові умови. Вимоги позивача про скасування запису в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про державну реєстрацію права власності на будинок та земельну ділянку, суперечать чинному законодавству України. Позовні вимоги про зобов`язання відповідачів-1, 2 повернути в натурі позивачу та відповідачу-3 будинок та земельну ділянку, є незаконними та такими, що суперечать матеріалам справи. Вимоги позивача про визнання за позивачем та відповідачем-3 права власності на будинок та земельну ділянку, є безпідставними, оскільки останні, на момент подання позову, не є власниками вказаних об`єктів. Позовні вимоги про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, є недоведеними.

У судовому засіданні представник скаржника - адвокат Ощепкова В.І. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, з підстав, зазначених у ній.

Представник відповідача ОСОБА_3 - адвокат Єлісєєв О.А. та представник третьої особи приватного нотаріуса ОСОБА_13 - адвокат Сатир Л.В. - заперечували проти доводів апеляційної скарги та просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду, без змін.

Відповідач ОСОБА_5 до суду апеляційної інстанції не з`явився, у якій, визнав позовні вимоги та просив розглядати справу у його відсутність.

Представник третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області до суду апеляційної інстанції не з`явилась, направивши клопотання про розгляд справи у її відсутність.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи у відсутність осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи та заперечення учасників справи, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, не може бути підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсними. Позивач, на момент, коли давала згоду на вчинення її чоловіком правочину з відчуження будинку, усвідомлювала (повинна була б усвідомлювати) правові наслідки такого правочину, зокрема, припинення права користування відповідним нерухомим майном, як з боку її особисто, так і членів її родини, в тому числі дітей, якби такі права мали місце. Те ж саме стосується і її чоловіка, відповідача по справі, який є батьком дітей, що підписував оспорюваний договір. Позивач в своєму позові не зазначала, що їй не було відомо, що при вчиненні правочину ОСОБА_5 надав приватному нотаріусові Гоменюк О. М. довідку Козинської селищної ради про відсутність у відчужуваному будинку будь-яких осіб, що проживають або зареєстровані у ньому, а також письмову заяву про те, що у відчужуваному будинку ніхто не проживає та не має прав користування ним. Отже, дії позивача, яка 05 червня 2019 року була присутня при укладенні договорів купівлі-продажу майна та давала свою письмову згоду на їх укладення, заявляючи при цьому, що договори «здійснюються в інтересах їх сім`ї на вигідних умовах», а у серпні 2021 року пред`явила позов щодо визнання договорів недійсними, суперечать її попередній поведінці та з огляду на доктрину venire contra factum proprium є недобросовісними та суперечать основоположним принципам цивільного права.

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Судом встановлено, що 17 листопада 1995 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_14 укладено шлюб (т. І а.с. 13), у якому, у них народилась донька ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. І а.с. 14), син ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (т. І а.с. 15) та донька ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. І а.с. 16).

Згідно довідок про реєстрацію місця проживання особи від 20 травня 2021 року, у будинку АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_15 з 31 серпня 2017 року по 30 травня 2019 рік; ОСОБА_16 з 31 серпня 2017 року по 30 травня 2019 рік; ОСОБА_17 з 31 серпня 2017 року по 30 травня 2019 рік (т. І а.с. 17, 18, 19).

Із заяви підписаної ОСОБА_2 , підпис якої посвідчено приватним нотаріусом КМНО Гоменюк О.М. 05 червня 2019 року вбачається, що ОСОБА_2 дає свою згоду на продаж її чоловіком ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,56 га з кадастровим номером :04:005:0029 та будинку АДРЕСА_1 (т. І а.с. 174).

Із підписаної ОСОБА_5 заяви від 05 червня 2019 року вбачається, що останній заявляє, що у належному йому будинку АДРЕСА_1 , неповнолітні, малолітні, недієздатні, обмежено дієздатні особи не мають права на вищевказаний будинок, не проживають та не користуються ним (т. І а.с. 175).

05 червня 2019 року між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , в інтересах якої діяв ОСОБА_3 (покупці) укладено договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :04:005:0029, та який належав продавцю на праві власності на підставі договору про розірвання від 30 жовтня 2013 року (ат. І а.с. 09-10).

05 червня 2019 року між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , в інтересах якої діяв ОСОБА_3 (покупці) укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,56 га з кадастровим номером :04:005:0029, розташованої по АДРЕСА_3 , та яка належить продавцбь на праві власнті на підставі договору про розірвання від 30 жовтня 2013 року. Згідно п. 7 вказаного договору, продавець стверджує, що на момент придбання вищевказаної земельної ділянки він перебував у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , яка своєю заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом КМНО Гоменюк О.М., дає свою згоду на продаж вищевказаної земельної ділянки. (т. І а.с. 11-12).

Згідно листа Служби у справах дітей та сім`ї Обухівської районної державної адміністрації Київської області від 09 липня 2021 року, станом на 05 червня 2019 року документи щодо надання дозволу на продаж будинку АДРЕСА_1 , в якому були зареєстровані малолітні діти ОСОБА_17 , ОСОБА_16 та неповнолітня дитина ОСОБА_15 , не надходило (т. І а.с. 22-23).

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, 11 липня 2019 року ОСОБА_5 придбав квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 160,6 кв.м.; 18 липня 2019 року ОСОБА_5 придбав квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 161 кв.м.; 03 березня 2020 року ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 136 кв.м. (т. І а.с. 119-132).

Згідно технічного паспорту на житловий будинок АДРЕСА_1 , вказаний будинок є дачним будинком (т. І а.с. 113-118).

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (частина друга статті 215 ЦК України).

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин) (частина третя статті 215 ЦК України).

Відповідно до статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Відповідно до частини другою статті 177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири; видавати письмові зобов`язання від імені дитини; відмовлятися від майнових прав дитини.

Відповідно до частин другої та третьої статті 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім`ї власника житлового приміщення мають право користування займаним приміщенням на рівні з власником. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Згідно з частинами четвертою, п`ятою статті 177 СК України орган опіки та піклування проводить перевірку заяви про вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини та надає відповідний дозвіл, якщо в результаті вчинення правочину буде гарантоване збереження права дитини на житло.

Відповідно до частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

Отже, вчинення батьками неповнолітньої дитини певного правочину за відсутності попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує установлену статтею 177 СК України заборону. Правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним.

Відповідний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 1612/2343/12 (провадження № 61-6301св18) та від 10 березня 2021 року у справі № 362/6156/16-ц (провадження № 61-17460св18).

Згідно п.п. 1.8, 1.9 п. 1 Глави 2 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при посвідченні правочину щодо відчуження нерухомого майна відчужувач цього майна подає заяву про наявність/відсутність прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування цим майном. З метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваним нерухомим майном нотаріус має право додатково витребовувати від підприємств, установ і організацій відомості та документи, необхідні для вчинення такого правочину.

У разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад.

З матеріалів справи вбачається, що у будинку АДРЕСА_1 були зареєстровані ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Проте, 30 травня 2019 року вказані особи були зняті з місця реєстрації за вказаною адресою, що підтверджується довідками про реєстрацію місця проживання особи.

05 червня 2019 року між ОСОБА_5 (продавець) та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , в інтересах якої діяв ОСОБА_3 (покупці) укладено договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 , розташований на земельній ділянці з кадастровим номером :04:005:0029, та який належав продавцю на праві власності на підставі договору про розірвання від 30 жовтня 2013 року. Згідно п. 5 вказаного договору, продавець стверджує, що на момент придбання будинку перебуває у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_2 , яка своєю заявою, справжність підпису на якій засвідчено приватним нотаріусом КМНО Гоменюк О.М., дає свою згоду на продаж вищевказаного будинку. Пунктом 11 договору визначено, що вимоги чинного законодавства України щодо змісту й правових наслідків правочину, що укладається сторонами, нотаріусом роз`яснено. Згідно ст. 203 ЦК України цей правочин не суперечить правам та інтересам неповнолітніх, малолітніх та недієздатних осіб.

Крім того, укладаючи договір, заявою від 05 червня 2019 року ОСОБА_5 повідомив про те, що у вищевказаному будинку, неповнолітні, малолітні, недієздатні, обмежено дієздатні особи не проживають, ним не користуються та не мають права на вищевказаний будинок.

В свою чергу, ОСОБА_2 , заявою від 05 червня 2019 року підтвердила, що надає свою згоду на продаж її чоловіком ОСОБА_5 земельної ділянки площею 0,56 га з кадастровим номером :04:005:0029 та будинку АДРЕСА_1 .

Тобто, на час укладення вищевказаного договору, у будинку АДРЕСА_1 , не були зареєстровані особи, в тому числі, й неповнолітні, малолітні, недієздатні або обмежено дієздатні особи.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно з висновком Великої Палати Верховного Суду, зробленим у постанові від 29 вересня 2020 року у справі № 757/13243/17 (провадження № 14-711цс19) «…правочин, що вчинений батьками (усиновлювачами) стосовно нерухомого майна, право власності на яке чи право користування яким мають діти, за відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування може бути визнаний судом недійсним (частина шоста статті 203, частина перша статті 215 ЦК України) за умови, якщо буде встановлено, що оспорюваний правочин суперечить правам та інтересам дитини, - звужує обсяг існуючих майнових прав дитини та/або порушує охоронювані законом інтереси дитини, зменшує або обмежує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, порушує гарантії збереження права дитини на житло. Сам по собі факт відсутності обов`язкового попереднього дозволу органу опіки та піклування на укладення оспорюваного правочину не є безумовною підставою для визнання його недійсним».

У постанові Верховного Суду від 20 листопада 2019 року у справі № 727/5911/16-ц (провадження № 61-27749св18) за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору дарування від 12 листопада 2011 року Верховний Суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 з тих підстав, що матір позивача НОМЕР_1 при укладенні оспорюваного договору дарування квартири (частини будинку) надала нотаріусу довідку про відсутність осіб, зареєстрованих в цьому житловому приміщенні, та заяву від свого імені про те, що право користування цим будинком у малолітніх, неповнолітніх дітей відсутнє.

Так, укладаючи договір купівлі-продажу будинку від 05 червня 2019 року, ОСОБА_5 , заявою від 05 червня 2019 року, повідомив про те, що у будинку АДРЕСА_1 , неповнолітні, малолітні, недієздатні, обмежено дієздатні особи не проживають, ним не користуються та не мають права на вищевказаний будинок. Вказаним договором сторони визначили, що згідно ст. 203 ЦК України цей правочин не суперечить правам та інтересам неповнолітніх, малолітніх та недієздатних осіб.

Пунктом 15 договору купівлі-продажу будинку від 05 червня 2019 року, сторони домовилися, що продавець зобов`язаний звільнити будинок не пізніше 25 липня 2019 року.

Згідно частин 2 -4 статті 29 ЦК України фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

Згідно наявних в матеріалах справи доказів, 11 липня 2019 року ОСОБА_5 придбав квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 160,6 кв.м., 18 липня 2019 року останній придбав квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 161 кв.м., а 03 березня 2020 року ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 136 кв.м.

З вказаного слідує, що станом на день укладення оспорюваних договорів, у будинку АДРЕСА_1 , неповнолітні, малолітні, недієздатні або обмежено дієздатні особи не проживали, не були в ньому зареєстровані та не мали прав на нього. При цьому, договором купівлі-продажу будинку сторони погодили, що сім`я ОСОБА_10 мала право проживати у вказаному будинку до 25 липня 2019 року. В свою чергу, станом на 25 липня 2019 року, ОСОБА_5 придбав дві квартири у місті Києві загальними площами 160,6 кв.м., та 161 кв.м., тобто через місяць після укладення оспорюваного договору купівлі-продажу.

Таким чином, посилання скаржника на те, що неповнолітні доньки та малолітній син не мали іншого житла крім будинку АДРЕСА_1 , є безпідставним.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що відчуження будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером :04:005:0029, не призвело до порушення охоронюваних законом прав та інтересів дітей, для укладення оспорюваних договорів купівлі-продажу згода органу опіки і піклування не потребувалася, а зазначені договори не обмежують прав та законних інтересів дітей на житло, у зв`язку з чим, підстави для визнання їх недійсними, з підстав зазначених позивачем, відсутні.

Таким чином, посилання скаржника на відсутність дозволу органу опіки та піклування на продаж будинку, не спростовує висновки суду першої інстанції.

Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини третьої статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (у редакції, чинній із 16 січня 2020 року) відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону. Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Викладене свідчить, що з 16 січня 2020 року, тобто на час звернення позивача до суду з даним позовом, такого способу захисту порушених речових прав, як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, закон не передбачав.

Крім того, вказана вимога є похідною від вимог про визнання договорів купівлі-продажу недійсними, у задоволенні яких, було відмовлено.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновкммит суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення вимоги про скасування запису про проведену державну реєстрацію права.

Згідно статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Разом з тим, станом на день звернення позивача до суду з даним позовом, остання не була власником будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки з кадастровим номером :04:005:0029, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в частині визнання за позивачем та відповідачем права власності на вказане майно.

Також, відсутні підстави для задоволення позову в частині зобов`язання відповідачів-1, 2 повернути позивачу та відповідачу-3 вищевказаний будинок та земельну ділянку, оскільки їх власниками є відповідач-1,2 на підставі договорів купівлі-продажу від 05 червня 2019 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 27 вересня 2022 року- залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 18 січня 2023 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Т.О. Невідома

В.А. Нежура