ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2023 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Чумак О.В. ,

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою представника стягувача ОСОБА_1 адвоката Кочкарьова Сергія Валерійовича на ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 29 червня 2022 року, постановлену суддею Бондарь В.А., по справі за заявою ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України,

колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2022 року до Лохвицького районного суду Полтавської області звернувся ОСОБА_2 з заявою, в якій просить скасувати тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон відносно нього, ОСОБА_2 , до виконання зобов`язань, покладених на нього на підставі виконавчого листа № 755/11159/20 від 01.03.2021 року, виданого Лохвицьким районним судом Полтавської області про стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 9 486 749,51 грн., яке застосовано ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 04.08.2021 року у справі № 755/11159/20, за результатами розгляду та задоволення подання приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л.

Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 29 червня 2022 року заяву ОСОБА_2 про скасування тимчасового обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України - задоволено.

Скасовано тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 06.03.2014 року, орган видачі - 8089 та серії FG № 479575 від 25.10.2017 року, орган видачі - 3202, адреса проживання: АДРЕСА_1 , до виконання зобов`язань, покладених на нього на підставі виконавчого листа № 755/11159/20 від 01.03.2021 року, виданого Лохвицьким районним судом Полтавської області про стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 9 486 749,51 грн., яке застосовано ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 04.08.2021 року у справі № 755/11159/20.

Виконання ухвали про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон доручити Адміністрації Державної прикордонної служби України.

З цією ухвалою не погодився стягувач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кочкарьов С.В. подав на неї апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду, яка на його думку є незаконною та необґрунтованою внаслідок неповного з`ясування обставин справи, порушення місцевим судом норм процесуального і матеріального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що на примусовому виконанні у приватного виконавця Скрипника В.Л. перебуває вказане виконавче провадження, в межах якого за поданням приватного виконавця боржника ОСОБА_2 тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспортного документа. 11.10.2021 р. боржник звернувся з заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон та ухвалою суду від 02.12.2021 р. йому було відмовлено в її задоволенні, а ухвала залишена без змін апеляційним судом.

Вказує, що боржник був належним чином повідомлений про відкриття виконавчого провадження та ухиляється від виконання рішення суду шляхом приховування майна, на яке накладено арешт.

Крім цього, в апеляційній скарзі представник стягувача адвокат Кочкарьов С.В. заявив клопотання про витребування належним чином завірені копії матеріалів виконавчого провадження № 65430999 щодо примусового виконання виконавчого листа № 755/11159/20 від 01.03.2021 р., виданого Лохвицьким районним судом Полтавської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 9486749,51 грн., який перебуває на виконанні Приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипник Володимира Леонідовича; належним чином завірені копії матеріалів у справі про адміністративне правопорушення Обухівського районного суду Київської області у справі № 372/2197/21, в частині, а саме: протокол про адміністративне правопорушення та постанову суду від 22.09.2021 р.; належним чином завірені копії матеріалів кримінального провадження, відомості щодо якого внесені до ЄРДР за № 0000176 від 18.05.2022 р., досудове розслідування якого здійснює СВ ВП № 1 Миргородського районного відділу поліції ГУ НП в Полтавській області за попередньою кваліфікацією за ч. 1 ст. 289 КК України.

Відзиви на апеляційну скаргу від учасників справи не надходили.

Стягувач ОСОБА_1 та його представник адвокат Кочкарьов С.В. до апеляційного суду не з`явилися. Про день, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, в тому числі на електронну адресу адвоката Кочкарьова С.В., що підтверджується довідкою про доставку листа до електронної скриньки. Від представника стягувача адвоката Кочкарьова С.В. надійшла заява про розгляд справи у відсутність стягувача та його представника.

На відеоконференцзв`язок представник стягувача адвокат Кочкарьов С.В. не вийшов, тоді як копія ухвали суду від 17.02.2023 р. про його участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції доставлена на його електронну адресу 17.02.2023 об 11:40, про що також свідчить довідка про доставку листа до електронної скриньки.

Боржник ОСОБА_2 до суду не з`явився, про день, час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, від його представника адвоката Божко Т.В. та приватного виконавця Скрипника В.Л. надійшли клопотання про розгляд справи у їх відсутність.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

За змістом позиції Верховного Суду, сформованої у справі від 01.10.2020 №361/8331/18, якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

Згідно ч. 6, п. 1, 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Днем вручення судової повістки є: день вручення судової повістки під розписку; день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи.

Отже, учасники справи, які не з`явилися до суду, були належним чином повідомлені про день, час і місце розгляду справи, зокрема в порядку ч. 6, п. 2 ч. 8 ст. 128 ЦПК України.Їх неявка не перешкоджає розгляду справи, що відповідає положенням ч. 2 ст. 372 ЦПК України.

На підставі наведеного, судова колегія вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, що не з`явилися та повідомлялися завчасно і належним чином про дату, час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст. 84 ЦПК України (учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

У клопотанні повинно бути зазначено:

1) який доказ витребовується;

2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати;

3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа;

4) вжиті особою, яка подає клопотання, заходи для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу.

Обґрунтовуючи клопотання, представник стягувача послався лише на те, що витребування та дослідження в апеляційному суді копій матеріалів виконавчого провадження № 65430999 щодо примусового виконання виконавчого листа № 755/11159/20 від 01.03.2021 р.; матеріалів у справі про адміністративне правопорушення Обухівського районного суду Київської області у справі № 372/2197/21; кримінального провадження, відомості щодо якого внесені до ЄРДР за № 0000176 від 18.05.2022 р., буде сприяти об`єктивному розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши вказане клопотання, приходить до висновку про відсутність підстав для його задоволення, оскільки воно не містить обґрунтувань стосовно того, чи вжиті стягувачем чи його представником заходи для отримання вказаних доказів самостійно, не надано доказів вжиття таких заходів та не наведено причини неможливості самостійного отримання цих доказів.

Крім того у клопотанні не наведено, які саме обставини можуть підтвердити або спростувати матеріали у справі про адміністративне правопорушення Обухівського районного суду Київської області у справі № 372/2197/21 та кримінального провадження, відомості щодо якого внесені до ЄРДР за № 0000176 від 18.05.2022 р.

Колегія суддів також не вбачає необхідності у витребуванні копій матеріалів виконавчого провадження № 65430999 про примусове виконання виконавчого листа № 755/11159/20 від 01.03.2021 р., враховуючи те, що до апеляційної скарги представником стягувача додано інформацію про вказане виконавче провадження, в якій відображено здійснені приватним виконавцем виконавчі дії при примусовому виконанні виконавчого листа від 01.03.2021 № 755/11159/20, виданого Лохвицьким районним судом Полтавської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 9 476 239,51 грн.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги в межах заявлених вимог, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції встановив, і це підтверджено матеріалами справи, зокрема доданою до апеляційної скарги інформацією про виконавче провадження №65430999, що 17.05.2021 приватним виконавцем Скрипником В.Л. за заявою стягувача відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа від 01.03.2021 № 755/11159/20, виданого Лохвицьким районним судом Полтавської області, про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 9 476 239,51 грн.

Ухвалою Лохвицького районного суду Полтавської області від 04.08.2021 року задоволено подання приватного виконавця виконавчого округу Полтавської області Скрипника В.Л. про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи за межі України. Тимчасово обмежено у праві виїзду за кордон без вилучення паспорта громадянина України для виїзду за кордон ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , паспорт громадянина України для виїзду за кордон серії НОМЕР_2 від 06.03.2014 року, орган видачі - 8089 та серії НОМЕР_4 від 25.10.2017 року, орган видачі - 3202, адреса проживання: АДРЕСА_1 ) до виконання зобов`язань, покладених на нього на підставі виконавчого листа № 755/11159/20 від 01.03.2021 року, виданого Лохвицьким районним судом Полтавської області про стягнення на користь ОСОБА_1 заборгованості в розмірі 9 486 749,51 грн.

Звертаючись до місцевого суду із заявою про скасування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, які застосовані ухвалою суду від 04.08.2022 р., заявник вказав, що він постійно проживав та проживає за місцем реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 . Будь-яких фактів умисного ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), в тому числі і зобов`язань, визначених державним (приватним) виконавцем, не встановлено. Виконавцем у виконавчому провадженні також не встановлено будь-яких фактів невиконання ним обов`язків боржника, визначених ч. 5 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження". Нерухомого та рухомого майна він у власності не має, пенсію та будь-які інші доходи не отримує, розрахункові рахунки в банківських установах не відкривав, будь-які джерела доходів, готівкові кошти та цінності у нього відсутні. Таким чином у нього відсутнє будь-яке майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Окрім того, в зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року він підпадає під обмеження виїзду за межі України, як особа віком від 18 до 60 років відповідно до вимог обов`язок і військову службу", Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указу Президента України "Про загальну мобілізацію".

Відповідно до інформації, отриманої на адвокатський запит від приватного виконавця Скрипника В.Л., в результаті вчинення виконавчих дій встановлено реєстрацію на ім`я боржника ОСОБА_2 транспортного засобу VOLKSWAGEN TOUAREG, реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN/номер шассі НОМЕР_6 , який постановою від 14.06.2021 року оголошено в розшук.

Станом на 10.06.2022 року транспортний засіб не розшукано, іншого рухомого та нерухомого майна, в тому числі грошових коштів на рахунку боржника, в ході здійснення виконавчих дій не виявлено.

За заявою ОСОБА_2 18.05.2022 року за № 0000176 СВ ВП № 1 Миргородського районного відділу поліції ГУ НП в Полтавській області внесено відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення передбачене ч. 1 ст. 289 КК України, за фактом незаконного заволодіння транспортним засобом VOLKSWAGEN TOUAREG, реєстраційний номер НОМЕР_5 , VIN/номер шассі НОМЕР_6 , власником якого є ОСОБА_2 і яке мало місце 25.12.2020 року близько 10.00 год. біля торгівельного центру "NOVUS" по АДРЕСА_2 (а.с.20-22).

При постановленні оскаржуваної ухвали суд першої інстанції виходив із того, що нерухомого та рухомого майна боржник у власності не має, пенсію та будь-які інші доходи не отримує, розрахункові рахунки в банківських установах не відкривав, будь-які джерела доходів, готівкові кошти та цінності у боржника відсутні, а тому відсутнє у боржника будь-яке майно, на яке може бути звернено стягнення.

Будь-яких фактів умисного ухилення від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), в тому числі і зобов`язань, визначених державним (приватним) виконавцем, не встановлено.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду з огляду на таке.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України (далі ЦК), відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Це право віднесено у ЦК до особистих немайнових прав фізичної особи (кн. друга ЦК), а саме до особистих немайнових прав, що забезпечують природне існування фізичної особи (гл. 21 кн. другої ЦК). Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов`язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в`їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України" (далі Закон № 3857-XII).

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.

Пунктом 8 ст. 19 Закону від 3 квітня 2003 р. № 661-VI "Про Державну прикордонну службу України" (далі Закон № 661-VI) встановлено, що на Державну прикордонну службу України (далі ДПС) відповідно до визначених законом завдань покладається, зокрема, запобігання та недопущення в`їзду в Україну або виїзду з України осіб, яким згідно із законодавством не дозволяється в`їзд в Україну або яких тимчасово обмежено у праві виїзду з України, у тому числі згідно з дорученнями правоохоронних органів.

Відповідно до ст. 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу (далі ДВС), яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України "Про виконавче провадження".

Пунктом 19 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на час постановлення оскаржуваної ухвали, закріплено право державного виконавця, у разі ухилення боржника від виконання зобов`язань покладених на нього рішенням, звертатись до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи чи керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов`язань за рішенням або погашення заборгованості за рішеннями про стягнення періодичних платежів.

Вирішення судами питання про обмеження у виїзді за межі України можливе у зв`язку з ухиленням боржника від виконання судового рішення чи рішення іншого органу, що перебуває на виконанні (п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII).

Визначення поняття "ухилення" боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього рішенням, в Законі № 606-XIV не розкрито.

Статтею 90 зазначеного Закону передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону.

Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня.

У сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так:

1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше.

Отже, з погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов`язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 19 ч.3 статті 18 Закону України «Про виконавче провадження», позначає з об`єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов`язків. У зв`язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.

Особа, яка має невиконані зобов`язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб`єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов`язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.

Отже, поняття "ухилення від виконання зобов`язань, покладених на боржника рішенням" варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов`язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов`язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об`єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Згідно ч. 5 ст. 441 ЦПК України суд може скасувати тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України за вмотивованою заявою боржника.

Рішенням Європейського суду по правам людини, прийнятим 11 травня 2021 року по справі "Стецов проти України" (заява № 5170/15, щодо заборони виїзду за межі України, накладеного на заявника в зв`язку з несплатою боргу, встановленого судовим рішенням), ЄСПЛ встановив в діях держави порушення Конвенції про захист прав людини та основних свобод, та постановив, що Україна повинна сплатити Стецову компенсацію моральної шкоди та судові витрати. Європейський суд з прав людини сформулював загальні стандарти щодо права на свободу пересування, зазначивши, що таке обмеження має відповідати трьом критеріям: по-перше, має ґрунтуватися на законі, по-друге, переслідувати одну з легітимних цілей, передбачених у ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції, і по-третє, знаходитися в справедливому балансі між правами людини та публічним інтересом (тобто бути пропорційним меті його застосування). При цьому при вирішенні питання про пропорційність обмеження даного права з метою стягнення неоплачених боргів слід пам`ятати, що таке обмеження може бути виправдано лише тоді, коли воно дійсно сприятиме погашенню заборгованості; проте навіть якщо зазначене обмеження свободи пересування було виправданим на самому початку, воно може стати непропорційним і таким, що порушує права людини, якщо воно автоматично продовжуватиметься протягом тривалого періоду. Тому застосування такого обмеження має періодично переглядатися судом (принаймні в останній інстанції) з метою з`ясування доцільності його подальшого застосування, причому обсяг судового розгляду повинен дозволити суду взяти до уваги всі фактори, й у тому числі ті, що стосуються пропорційності такого обмеження.

Враховуючи те, що у боржника ОСОБА_2 відсутнє будь-яке майно, на яке може бути звернено стягнення, а також не встановлено фактів умисного ухилення боржника від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням у справі № 755/11159/20, рішенням іншого органу (посадової особи), в тому числі і зобов`язань, визначених державним (приватним) виконавцем, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення заяви та скасування відносно боржника ОСОБА_2 тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України, встановленого ухвалою суду від 04.08.2022 р.

Окрім того, колегія суддів враховує, що в зв`язку з введенням в Україні воєнного стану, згідно з Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 року, боржник підпадає під обмеження виїзду за межі України, як особа віком від 18 до 60 років відповідно до вимог обов`язок і військову службу", Закону України "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію", Закону України "Про правовий режим воєнного стану", Указу Президента України "Про загальну мобілізацію", що не спростовано належними і допустимими доказами.

Доводи апеляційної скарги представника стягувача адвоката Кочкарьова С.В. зводяться до незгоди з постановленою ухвалою, та не спростовують правильних висновків місцевого суду про задоволення заяви боржника, оскільки ним не надано жодних належних і допустимих доказів, які свідчили б про умисне свідоме невиконання боржником виконавчого листа від 01.03.2021 № 755/11159/20, який перебуває на примусовому виконанні у приватного виконавця.

Посилання представника стягувача в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_2 є боржником по іншим виконавчим провадженням, не заслуговують на увагу, оскільки вказані обставини не свідчать про умисне невиконання боржником рішення суду у справі № 755/11159/20.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року), (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Оскаржувана ухвала постановлена з дотриманням норм матеріального і процесуального права та не може бути скасована з наведених в апеляційній скарзі мотивів.

За таких обставин, апеляційна скарга залишається колегією суддів без задоволення, а оскаржувана ухвала без змін.

Керуючись ст.ст.368, 375, 381, 382,383,384 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А:

У задоволенні клопотання представника стягувача адвоката Кочкарьова Сергія Валерійовича про витребування доказів відмовити.

Апеляційну скаргу представника стягувача ОСОБА_1 адвоката Кочкарьова Сергія Валерійовича залишити без задоволення.

Ухвалу Лохвицького районного суду Полтавської області від 29 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 03.03.2023 р.

Головуюча суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук