Справа № 352/782/22
Провадження № 22-ц/4808/142/23
Головуючий у 1 інстанції ХОМИНЕЦЬ М. М.
Суддя-доповідач Барков
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2023 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Девляшевського В. А.,

Мальцевої Є. Є.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Тисменицького районного суду від 17 жовтня 2022 року в складі судді Хоминець М. М., ухвалене в м. Івано-Франківську Івано-Франківської області, повний текст якого складено 21 жовтня 2022 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину у зв`язку з продовженням навчання,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину у зв`язку з продовженням навчання.

В обґрунтування позову вказала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, у якому в них народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Син після досягнення повноліття продовжує навчання на платній денній формі у ДВНЗ «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника» по спеціальності 014 Середня освіта 014.11. Фізична культура, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. Зі своїх доходів вона не в змозі самостійно повністю утримувати дітей, які проживають з нею.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 працює, а отже має можливість надавати допомогу на утримання сина, позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з моменту пред`явлення позову до 30 червня 2025 року.

У відзиві на позов ОСОБА_2 зазначив, що з 2019 року проживає у цивільному шлюбі із ОСОБА_6 , у якому ІНФОРМАЦІЯ_3 народився син ОСОБА_7 . Малолітня дитина та дружина, яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, перебувають на його утриманні. Крім того, він сплачує аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_4 у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на даний час розмір аліментів складає 1372 грн. А тому, сплата аліментів у розмірі ј частини усіх видів заробітку є для нього непосильною сумою. Водночас він готовий сплачувати на повнолітнього сина ОСОБА_8 аліменти у розмірі 1 000 грн.

Також вказував, що з долучених позивачкою до позовної заяви копій банківських квитанцій вбачається, що не позивачка, а її теперішній чоловік ОСОБА_9 оплачує навчання сина, він також значиться законним представником студента ОСОБА_5 у договорах про надання освітніх послуг. Надані позивачкою докази не можуть бути підтвердженням того, що вона здійснює свій обов`язок щодо утримання сина та оплати його навчання.

Рішенням Тисменицького районного суду від 17 жовтня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, щовідповідач не має можливості сплачувати аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким її позов задовольнити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про неможливість відповідача надавати матеріальної допомоги своєму повнолітньому сину. Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Сімейним кодексом передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витрат зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким проживає дитина.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Бойчук Н. В. вказує, що оскаржуване рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, з повним та об`єктивним дослідженням усіх доводів сторін, поданих доказів, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Тисменицького районного суду від 17 жовтня 2022 року без змін.

У письмових поясненнях ОСОБА_1 зазначає, що син хворіє та потребує ще витрат на лікування.

Згідно із частиною першою статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною тринадцятою статті 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи категорію справи, ціну позову розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Згідно з статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає,що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому в них народилось двоє дітей: син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Повнолітній син сторін навчається на денній контрактній формі у Прикарпатському національному університеті імені Василя Стефаника на факультеті фізичного виховання і спорту по спеціальності 014 Середня освіта 014.11. Фізична культура, передбачуваний термін закінчення навчання 30 червня 2025 року, що підтверджується довідкою навчального закладу (а.с. 11).

Відповідно до договору про надання платної освітньої послуги ДВНЗ «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника» загальна вартість платної освітньої послуги за весь строк навчання становить 86 000 грн (а.с. 9).

Згідно із довідкою про доходи позивачка ОСОБА_1 працює медичною сестрою у КП «Обласна клінічна лікарня Івано-Франківської обласної ради», загальна сума доходу за період з січня по вересень 2022 року становить 65 896 грн. 26 коп. (а.с.59).

Відповідач ОСОБА_2 працює водієм у ПФ «Галицький двір», його дохід за період з 01 грудня 2021 року по 31 серпня 2022 року склав 47 600 грн, що підтверджується довідками ПФ «Галицький двір» від 02 червня 2022 року (а.с. 36, 37).

На підставі судового наказу Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 12 вересня 2017 року відповідач, починаючи з травня 2022 року, сплачує аліменти на неповнолітню дочку ОСОБА_4 в твердій грошовій сумі у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що станом на липень 2022 року складає 1 372 грн. (а.с. 32, 33).

Також на утриманні ОСОБА_2 перебуває малолітній син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та цивільна дружина ОСОБА_6 , яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с. 34, 35, 55).

Відповідно до довідки сімейного лікаря відповідач перебуває на «Д» обліку з приводу хронічних захворювань: дифузного кардіосклерозу, гіпертонічної хвороби другого ступеню, хронічного панкреатиту, хронічного холециститу, цукрового діабету П типу (а.с. 64).

За змістом довідок спортивного-оздоровчого комплексу «Смерічка» ДВНЗ «Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника» син ОСОБА_11 працював вихователем у СОК «Смерічка» з 25 червня 2022 року по 23 вересня 2022 року, загальна сума доходу становила 33 463 грн. 07 коп. (а.с. 65, 66).

Звертаючись із вказаним позовом ОСОБА_1 посилалася на те, що спільний син ОСОБА_3 проживає з нею, в зв`язку із навчанням потребує матеріальної допомоги, ОСОБА_2 не позбавлений обов`язку утримувати сина та має можливість надавати таку допомогу.

Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з відсутності у відповідача можливості надавати матеріальну допомогу своєму повнолітньому синові, який продовжує навчання.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком місцевого суду з огляду на наступне.

Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 199 СК України передбачено обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Відповідно до пункту 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).

Сімейним кодексом України передбачено принцип рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Матеріалами справи підтверджується, що син сторін на час постановлення рішення досяг 18-річного віку, навчається у вищому навчальному закладі на денній формі навчання, не працює, у звязку із цим потребує матеріальної допомоги. Також, загальновідомими є обставинами, які не потребують доказування, що у дитини наявна щоденна потреба у харчуванні, у засобах гігієни, одязі, взутті тощо.

Відповідач є працездатною особою, отримує дохід, а отже має можливість утримувати повнолітню дитину. Крім того, у відзиві на позовну заяву ОСОБА_2 заперечуючи позовні вимоги вказував, що готовий сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1 000 грн., тобто тим самим фактично визнав частково позовні вимоги позивачки.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітнього сина сторін.

Визначаючи розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, колегія суддів враховує, матеріальне становище як відповідача, так і позивача, стан здоров`я відповідача, наявність на його утримання інших дітей та утриманців, та вважає, що такий необхідно визначити у розмірі 1/6 частини всіх видів доходу відповідача щомісячно і до закінчення дитиною навчання, але не пізніше досягнення двадцяти трьох років.

Вказаний розмір аліментів, на думку колегії суддів, забезпечить справедливий баланс між потребами повнолітнього сина, який продовжує навчання, в отриманні матеріальної допомоги та можливостями відповідача в наданні такої допомоги.

При цьому колегія суддів також враховує, що відповідно до долученої в ході перегляду справи виписки із медичної картки амбулаторного хворого повнолітній син ОСОБА_3 має ряд захворювань: структурна епілепсія з поведінковими нападами під час 1-2 фази сну з усвідомленням, вроджений гігантський меланоцитарний невус, сколіоз грудного відділу хребта І ст., двобічна плоскостопість ІІ ст ФН.О., хронічний холецистохолангіт в ст. ремісії, пролапс мітрального клапана 2 ст. з міксоматозною дегенерацією стулок з невеликою мітральною недостатністю, порушення ритму серця по типу міграції надшлуночкового водія ритму, гіпоплазія лівої долі ЩЗ.

Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, викладені у рішенні, не відповідають обставинам справи, що призвело до неправильного застосування норм матеріального права, а тому оскаржуване рішення необхідно скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України передбачено, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Зважаючи на часткове задоволення позовних вимог та враховуючи, що позивачка звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню 661 грн. 63 коп. судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та 992 грн. 45 коп. судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, а разом: 1 654 грн. 08 коп.

Відповідно до пунктів 1, 3 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб та справи про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, якщо такі вимоги не пов`язані із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства).

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Тисменицького районного суду від 17 жовтня 2022 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину у зв`язку з продовженням навчання задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 06 червня 2022 року до 30 червня 2025 року, але не більше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1 654 (одну тисячу шістсот п`ятдесят чотири) грн. 08 коп. судових витрат.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і у випадках, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 17 січня 2023 року.

Судді: В. М. Барков

В. А. Девляшевський

Є. Є. Мальцева