Дата документу 18.01.2023 Справа № 334/6276/13-ц
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 334/6276/13-ц Головуючий у 1-й інстанції: Коломаренко К.А.
Провадження №22-ц/807/413/23 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2023 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого,судді-доповідача суддів: за участю секретаря Подліянової Г.С., Гончар М.С., Маловічко С.В., Камалової В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2022 року, у справі за скаргою ОСОБА_1 про визнання дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, правонаступником якого є Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), заінтересована особа: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з скаргою, яку у вересні 2022 року уточнив на дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), заінтересована особа: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

В обґрунтування скарги зазначено, що 17 серпня 2015 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення № 334/6276/13-ц про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 6434,36 доларів США, пені у розмірі 34013,56 грн., та судового збору у розмірі 1869,66 грн. Рішення суду набрало законної сили 28 серпня 2015 року. На виконання вказаного рішення суду, ПАТ «УкрСиббанк» були видані виконавчі листи, зокрема, про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 6434,36 доларів США, пені у розмірі 34013,56 грн., та судового збору у розмірі 1869,66 грн.

В провадженні Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться виконавче провадження ВП 52201899 з примусового виконання виконавчого листа № 334/6276/13-ц виданого 16 жовня 2015 року Ленінським районним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 6434,36 доларів США, 35883,22 гривень.

Ознайомившись з матеріалами виконавчого провадження 23 серпня 2022 року ОСОБА_1 дізнався, що матеріали виконавчого провадження містять постанову про накладення арешту на всі кошти, які містяться на рахунках боржника, тобто ОСОБА_1 . На підставі вказаної постанови ПриватБанк заблокував йому картку для виплати заробітної плати.

Вважає такі дії державного виконавця є незаконними, оскільки відповідно до виписки Приват Банку підтверджується факт того, що рахунок № НОМЕР_1 використовується для виплати заробітної плати, тобто при відкритті рахунка, було передбачено його функціонування для виплати заробітної плати.

Наголошує, що згідно ч.3 ст.52 Закону України «Про виконавче провадження», не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом.

Заробітна плата повинна охоронятися від арештів і передачі в такій мірі, в якій це вважається потрібним для утримання працівника і його сім`ї. Заробітна плата в розумінні поняття «власності» є майном, на захист якого в тому числі стає стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Принципи, закріплені в статях 3 та 43 Конституції України, також знаходять своє вираження в положеннях статей 97 Кодексу законів про працю України, статтях 15, 22, 24 Закону України «Про оплату праці». Зазначені норми в сукупності свідчать про те, що держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю.

Станом на теперішній час, існування арешту на картковому рахунку № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_1 ) унеможливлює отримати виплату заробітної плати, що суперечить приписам діючого законодавства, а отже підлягає зняттю.

З огляду на зазначене, просить задовольнити скаргу та визнати дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) неправомірними та зобов`язати державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) закінчити виконавче провадження № 52201899 відносно ОСОБА_1 ; зобов`язати державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) скасувати арешт грошових коштів з рахунку № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_1 ); зобов`язати державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повернути на картковий рахунок № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_1 ) грошові кошти у сумі 15 840 грн.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2022 року скаргу задоволено частково. Визнано протиправними дії державного виконання Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дорошенко А.О., які полягають у накладенні арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника, постановою державного виконавця про арешт коштів боржника ВП № 52201899 від 16 серпня 2022 року. Зобов`язано державного виконання Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) усунути порушення прав ОСОБА_1 шляхом скасування постанови про арешт коштів боржника ВП № 52201899 від 16 серпня 2022 року. В задоволенні інших вимог скарги відмовлено.

Не погоджуючись із судовим рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2022 року в частині відмови в задовленні скарги та постановити в цій частині нову ухвалу, якою зобов`язати державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) закінчити виконавче провадження № 52201899 відносно ОСОБА_1 ; зобов`язати державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) повернути на картковий рахунок № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_1 ) грошові кошти у сумі 15 840 грн.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував, що в матеріалах виконавчого провадження відсутній оригінал виконавчого листа та навіть копія, що дає підстави стверджувати, що виконавче провадження існує та було відкрито в порушення вимог закону, у звязку з чим неможливо встановити, чи відповідав виконавчий лист вимогам ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження». Суд першої інстанції при винесенні ухвали не врахував повною мірою ч.2 ст.451 ЦПК України щодо поновлення порушеного права заявника. Не враховано, що державний виконавець стягнув усі грошові кошти, що знаходились на картковому рахунку скаржника, що перевищує 50 % заробітної плати за один місяць та є фактично позбавлення скаржника на існування. Тобто лише скасувавши арешт на рахунку скаржника не зобов`язавши державного виконавця повернути грошові кошти, суд таким чином не поновив порушене право скаржника.

Відзиву на апеляційну скаргу в порядку ст. 360 ЦПК України, до суду не надходило.Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для сксування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно з ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам в повній мірі не відповідає.

Задовольняючи скаргу в частині визнання дій державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дорошенко А.О. щодо накладення арешту на грошові кошти, що містяться на рахунках боржника на підставі постанови державного виконавця про арешт коштів боржника ВП № 52201899 від 16 серпня 2022 року протиправними та зобов`язання державного виконавця усунути порушення прав ОСОБА_1 шляхом скасування постанови про арешт коштів боржника у даному виконавчому провадженні, суд першої інстанції виходив з того, що держава гарантує та захищає право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежності від здійснення інших платежів та їх черговості, оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Таким чином, накладення арешту на гррошові кошти, які містятьсяна рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_1 ) та який призначено для виплати заробітної плати, порушує права та інтереси працівників скаржника та суперечить приписам трудового, соціального і податкового законодавства.Відмовляючи у задовленні скарги в частині зобов`язання державного виконавця повернути на картковий рахунок № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_1 ) грошові кошти у сумі 15 840 грн, суд першої інстанції зазначив, що скаржником не доведено, що вказана сума коштів була списана саме з відкритого на його рахунку, на який виплачується заробітна плата, як і не надано доказів такого списання взагалі. Також, відмовляючи в частині зобов`язання державного виконавця закінчити виконавче провадження № 52201899 відносно ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що посилання скаржника на те, що виконавче провадження відкрито не на підставі оригіналу виконавчого документа, жодними об`єктивними доказами не підтверджено. Відомостей про те, що рішення суду від 17 серпня 2015 року виконано належно та у повному обсязі, суду не надано. Також, у ст. 39 Законцу Укрнаїни «Про виконавче провадження» відсутня підстава для закінчення виконавчого провадження у зв`язку з відсутністю оригіналу виконавчого документу.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може повністю погодитись, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Судом встановлено, що 17 серпня 2015 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя ухвалено рішення № 334/6276/13-ц про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 6 434,36 доларів США, пені у розмірі 34013,56 грн та судового збору у розмірі 1869,66 грн. Рішення набрало законної сили 28 серпня 2015 року (т. 2 а.с. 6-7).

На виконання вказаного рішення суду, Публічному акціонерному товариству «УкрСиббанк» були видані виконавчі листи, зокрема, про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 6434,36 доларів США, пені у розмірі 34013,56 грн та судового збору у розмірі 1869,66 грн (т. 2 а.с. 10).

На примусовому виконанні державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знаходиться відкрите щодо ОСОБА_1 виконавче провадження № 52201899 з примусового виконання виконавчого листа №334/6276/13, виданого 16 жовтня 2015 року Ленінським районним судом міста Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 6434,36 доларів США, пені у розмірі 34013,56 грн, та судового збору у розмірі 1869,66 грн.

14 вересня 2016 року державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого листа ВП №52201899 (т. 4 а.с. 97).

В межах виконавчого провадження №52201899 старшим державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Дорошенко А.О. винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 26 грудня 2019 року, згідно з якою звернуто стягнення на доходи ОСОБА_1 , що отримує дохід в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Виробнича компанія ГУД ФУД» (т. 4 а.с. 108-109).

Крім того, в межах виконавчого провадження №52201899 старшим державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Дорошенко А.О. винесено постанову про арешт коштів боржника від 16 серпня 2022 року, згідно з якою накладено арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_1 (т. 4 а.с.121).

Відповідно до виписки АТ КБ «ПриватБанк» по картковому рахунку ОСОБА_1 і додатковим рахункам договору № SAMDWFC2 від 01 квітня 2016 року судом встановлено, що за період з 01 січня 2022 року по 23 серпня 2022 року на картковий рахунок ОСОБА_1 надходили кошти від виробничої компанії ГУД ФУД з коментарем до платежу заробітна плата (т. 4 а.с. 10).

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, порушено їх права та свободи.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження" встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно зі статтею 2 Закону України "Про виконавче провадження" виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності тощо.

У частині першій статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" визначено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з пунктом 7 частини третьої статті 18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на кошти та інші цінності боржника, зокрема, на кошти, які перебувають у касах, на рахунках у банках, інших фінансових установах та органах, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів (крім коштів на рахунках платників у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, коштів на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом), на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

За статтею 56 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Відповідно до пункту 2 частини другої статті 48 Закону України "Про виконавче провадження" забороняється звернення стягнення та накладення арешту на кошти на єдиному рахунку, відкритому у порядку, визначеному статтею 35-1 Податкового кодексу України, кошти на рахунках платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, кошти на електронних рахунках платників акцизного податку, на кошти, що перебувають на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 15-1 Закону України "Про електроенергетику", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання, відкритих відповідно до статті 19-1 Закону України "Про теплопостачання", на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для проведення розрахунків за інвестиційними програмами, на поточних рахунках із спеціальним режимом використання для кредитних коштів, відкритих відповідно до статті 26-1 Закону України "Про теплопостачання", статті 18-1 Закону України "Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення", на спеціальному рахунку експлуатуючої організації (оператора) відповідно до Закону України "Про впорядкування питань, пов`язаних із забезпеченням ядерної безпеки", на кошти на інших рахунках боржника, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Згідно з частиною третьою статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" не підлягають арешту в порядку, встановленому цим Законом, кошти, що перебувають на рахунках із спеціальним режимом використання, спеціальних та інших рахунках, звернення стягнення на які заборонено законом. Банк, інша фінансова установа, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, у разі надходження постанови виконавця про арешт коштів, що знаходяться на таких рахунках, зобов`язані повідомити виконавця про цільове призначення рахунку та повернути постанову виконавця без виконання в частині арешту коштів, що знаходяться на таких рахунках.

За абзацом другим частини другої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону.

Згідно з пунктом 1 частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставою для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом.

Відповідно до пункту 3 Інструкції про порядок відкриття і закриття рахунків клієнтів банків та кореспондентських рахунків банків-резидентів і нерезидентів, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492, поточний рахунок - рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання грошей і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України. До поточних рахунків також належать рахунки із спеціальним режимом їх використання, що відкриваються у випадках, передбачених законами України або актами Кабінету Міністрів України.

Отже, судове рішення є обов`язковим до виконання. У разі невиконання боржником рішення суду добровільно державний або приватний виконавець здійснює його примусове виконання. Під час вчинення виконавчих дій виконавець має право накладати арешт на кошти божника, що містяться на його рахунках у банківських установах. При цьому стаття 48 Закону України "Про виконавче провадження" встановлює невичерпний перелік рахунків, на кошти на яких накладати арешт заборонено, зазначаючи, що законом можуть бути визначені й інші кошти на рахунках боржника, звернення стягнення або накладення арешту на які заборонено.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 травня 2020 року у справі № 905/361/19 (провадження № 12-28гс20) сформувала висновок про те, що, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження", яка визначає особливості звернення стягнення на кошти та майно боржника - юридичної особи, фізичної особи-підприємця, повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Також за висновками Великої Палати Верховного Суду у згаданій постанові виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України "Про виконавче провадження").

Верховний Суд у постанові від 07 липня 2021 року у справі № 712/9660/20 (провадження № 61-5453св21) вважав, що аналогічний підхід повинен застосовуватися і під час виконання судових рішень при зверненні стягнення на кошти боржників-фізичних осіб, а саме: перевірка режиму використання рахунків, а також походження коштів (заробітна плата, пенсія, соціальні виплати тощо) здійснюється банківською чи фінансовою установою, та в разі знаходження на рахунку коштів, на які заборонено звернення стягнення, або коштів, щодо яких законом визначено обмеження щодо стягнення, накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання.

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України "Про виконавче провадження" повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" (постанова Верховного Суду від 30 вересня 2021 року у справі № 2-812/11 (провадження № 61-7824св21)).

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України "Про виконавче провадження").

Аналогічний висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 грудня 2022 року у справі № 183/4809/19 провадження № 61-1217 св22.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щоло застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Водночас, суд першої інствнції зазначених обставин не врахував, тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що державний виконавець законно ухвалила постанову про арешт коштів боржника.

Доводи заявника про визнання неправомірною та скасування постанови про арешт коштів боржника є необґрунтованими, оскільки, накладаючи арешт на грошові кошти боржника, який не виконав судове рішення, державний виконавець у цій постанові зазначила, що арешт накладається на грошові кошти, які належать боржнику, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом ( т. 4 а.с. 7). Тому під час винесення оскаржуваної постанови не було порушено вимог Закону України "Про виконавче провадження", частиною третьою статті 52 якого встановлено, що саме на банк покладено обов`язок перевірити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі їх знаходження на рахунку, на кошти на якому заборонено накладення арешту, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання.

Так само боржник вправі звернутися до виконавця із заявою про зняття арешту з такого рахунку, проте має надати документальне підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом. Водночас у справі, що переглядається, за встановлених судами першої та апеляційної інстанцій обставин справи, заявник не надав державному виконавцю відповідних підтверджень.

За таких обставин не є обґрунтованими висновки суду першої інстанції, що оскаржуваною постановою державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запаоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) Дорошенко А.О. порушені права заявника, оскільки у постанові про арешт коштів боржника є застереження про те, що арешт не накладається на кошти, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

З огляду на зазначене не має підстав для задоволення вимог скарги про повернення на картковий рахунок № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_1 ) грошових коштів у розмірі 15840 гривень.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, повно та всебічно встановивши обставини справи, врахувавши та надавши правову оцінку поданим заявником доказам та наведеним ним доводам, суд апеляційної інстанції приходить до висновків про те, що заявник не довів обґрунтованості вимог своєї скарги, а дії державного виконавця та прийняті ним рішення відповідали вимогам Закону України "Про виконавче провадження".

Висновки апеляційного суду не суперечать правовим висновкам Верховного Суду, викладеним у постановах від 27 червня 2019 року у справі № 916/73/19, від 17 січня 2020 року у справі № 340/1018/19 (адміністративне провадження № К/9901/22118/19), від 29 січня 2020 року у справі № 820/5422/17 (провадження № К/9901/24671/18), рахунки, які передбачені для виплати заробітної плати та сплати податків, зборів і обов`язкових платежів до Державного бюджету України, є рахунками із спеціальним режимом, на які виконавчою службою відповідно до вимог законодавства арешт не накладається, а виокремлення таких рахунків належить до повноважень виконавчої служби, тобто наявна пряма законодавча заборона накладати арешти на такі види рахунків.

Апеляційний суд наголошує, що у зазначених справах арешт був накладений на рахунки боржників без застереження про те, що такий арешт не накладається на кошти, що містяться на рахунках, накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом.

Враховуючи, що в оскаржуваній постанові державний виконавець зазначила про застереження, на які кошти та на яких рахунках арешт не накладається, без подання державному виконавцю документального підтвердження, що арешт накладений на рахунок боржника із спеціальним призначенням, у останньої не було правових підстав для скасування такого арешту з рахунку боржника.

Разом з тим кожен має право на працю, що включає можливісить заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).

Згідно із частиною п`ятою статті 97 Кодексу законів про працю України оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійсню.ться власниклм або уповноваженим органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці.

З наведених норм права вбачається, що зобов`язання з виплати заробітної плати мають пріоріет перед іншими зобов`язаннями суб`єкта господарювання, у тому числі, які виконуються в примусовому порядку виконання судових рішень.

У разі виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати в певному розмірі, на кошти, які знаходяться на поточному рахунку боржника, у такому ж розмірі не може бути накладений арешт, а якщо він накладений, то підлягає зняттю.

Таке зняття арешту здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» на підстві подання боржником документів, підтверджуючих виникнення в боржника зобов`язання з виплати заробітної плати та його розміру. Також арешт в розмірі суми зобов`язання з вплати заробітної плати може бути знятий судом у порядку оскарження відмови виконавця зняти арешт з кошиів, призначених для виплати заробітної плати.

Як вбачається з матеріалів справи, судом першої інстанції не встановлено, що боржник звертався до виконавця із заявою та просив не накладати або зняти арешт з відповідної суми коштів на рахунку № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_1 ) для виплати заробітної плати, з якої саме суми коштів він просиь зняти арешт, та не надав документів, підтверджуючих ці обставини.

За вказаних обставин апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовані зазначені норми Закону України « Про виконавче провадження» щодо неправомірності дій державного виконавця з накладення арешту на рахунок боржника № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_3 . У зв`язку з цим суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, а у задоволенні скарги боржника щодо неправомірності дії державного виконавця про накладення арешту, скасування арешту грошових коштів з рахунку № НОМЕР_2 (IBAN НОМЕР_1 ), повернення грошових коштів на картоковий рахунокм слід відмовити з вищенаведених підстав.

При цьому, колегія суддів зауважує, що відповідно до положень частини 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасуання рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Щодо вимог скарги про зобов`язання державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції ( м.Дніпро) закінчити виконавче продження № 52201899 відносно ОСОБА_1 то слід зазначити, що відповідно до ч. ч. 1,2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають негайному виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Стаття 129-1 Конституції України зазначає, що суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Виконання судового рішення є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси фізичних та юридичних осіб, а виконання судового рішення є завершальною стадією судового провадження, яким досягається кінцева мета правосуддя, захист інтересів фізичних та юридичних осіб і реальне поновлення їхніх порушених прав.

Як встановлено судом, що Ленінським районним судом м. Запоріжжя від 17 серпня 2015 року ухвалене судове рішення у справі № 334/6276/13-ц про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 6434, 36 доларів США, пені у розмірі 34013, 56 грн та судового збору у розмірі 1869, 66 грн. Рішення суду набрало законої сили 28 серпня 2015 року.

На виконання вказаного судового рішення ПАТ «УкрСиббанк» були видані виконавчі листи, зокрема, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованості за кредитним договором у сумі 6434, 36 доларів США, пені у розмірі 34013, 53 грн та судового збору у розмірі 1869, 66 грн ( т. 4 а.с. а.с. 24).

14 вересня 2016 року державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з виконання вказаного виконавчого листа ВП № 52201899 ( т. 4 а.с. 97).

Відповідно до довідки Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі « Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Дніпро) № 22450 від 08 квітня 2021 року вбачається, що згідно перевіки бази даних АСВП встановлено, що 12 вересня 2016 року до Дніпровського відділу державної виконавчої служби міста Запоріжжя надійшов виконавчий лист № 334/6276/13-ц від 16 жовтня 2015 року виданий Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ « УкрСиббанк» 6434, 36 доларів США, пені у розмірі 34013, 53 грн та судового збору у розмірі 1869, 66 грн. 14 вересня 2016 року у відповідності до вимог ст. 24 Закону України « Про виконавче провадження» винесена постанова про відкриття виконавчого провадження № 52201899 та копіїї направлені сторонам. Після чергової зміни державних виконавців на дільниці виконавчий лист було втрачено. Державним виконавцем направлено до Ленінського районного суду м. Запоріжжя заяву про видачу дубліката виконавчого листа № 334/6276/13-ц від 16 жовтня 2015 року Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ « УкрСиббанк» вищезазначеної заборгованості ( т. 4 а.с. 33).

Отже, виконавче провадження № 52201899 було відкрито державним виконавцем 14 вересня 2016 року на підставі оригіналу виконавчого листа № 334/6276/13-ц від 16 жовтня 2015 року виданого Ленінським районним судом м. Запоріжжя про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ « УкрСиббанк» вищезазначеної заборгованості.

Матеріали справи не містять доказів щодо оскарження неправомірності дій державного виконавця про відкриття зазначеного виконавчого провадження зі сторони ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що воно було відкрито не на підставі оригіналу виконавчого листа № 334/6276/13-ц від 16 жовтня 2015 року.

Водночас, відомостей про те, що рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 17 серпня 2015року виконано належно та у повному обсязі матеріали справи не містять.

Окрім того, у відповідності до ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» відсутня підстава для закінчення виконавчого провадження у зв`язку з відсутністю оригіналу виконавчого документу.

Таким чином, не має підстав для задоволення вимог скарги в цій частині.

Відповідно до підпункту "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційна скарга хоча і підлягає частковому задоволенню, проте в задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено в повному обсязі, тому підстави для розподілу судових витрат відсутні.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити чвстково .

Ухвалу Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 10 листопада 2022 року у цій справі скасувати.

У задоволенні скарги ОСОБА_1 про визнання дії державного виконавця Дніпровського відділу державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) неправомірними та зобов`язання вчинити певні дії, правонаступником якого є Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Одеса), заінтересована особа: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у м. Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) - відмовити в повному обсязі.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повна постанова складена 20 січня 2023 року.

Головуючий, суддя СуддяСуддя
Подліянова Г.С.Гончар М.С.Маловічко С.В.