Постанова

Іменем України

28 лютого 2023 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/3313/2023

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Кравець В. А.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Оболонського районного суду м. Києва

від 13 жовтня 2022 року

в складі судді Тихої О. О.

у цивільній справі №756/14253/21 Оболонського районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Акціонерного товариства "Укртелеком"

про захист прав споживачів та стягнення моральної шкоди

У С Т А Н О В И В:

17 вересня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Акціонерного товариства "Укртелеком" (далі - АТ «Укртелеком», Товариство), в якому просить:

визнати порушення з боку АТ «Укртелеком» його прав споживача телекомунікаційних послуг за договором № від 21.12.2012;

зобов`язати АТ «Укртелеком» припинити дії по блокуванню та відключенню телефону № НОМЕР_1 абонента ОСОБА_1 та відновити надання послуги ТП «Домашній Базовий»;

визнати безпідставним та припинити стягнення АТ «Укртелеком» з абонента ОСОБА_1 суми неіснуючої заборгованості по оплаті за послуги ТП «Домашній Базовий»;

визнати відсутніми договірні правовідносини по наданню АТ «Укртелеком» послуг доступу до мережі Інтернет споживачу ОСОБА_1 ;

стягнути з АТ «Укртелеком» на його користь моральну шкоду у розмірі 20 000,00 грн.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивував тим, що згідно Договору № від 21.12.2012 АТ «Укртелеком» зобов`язався надавати йому (абоненту) загальнодоступні та інші телекомунікаційні послуги ТП «Домашній базовий» міського та міжнародного телефонного зв`язку за індивідуальним номером телефону НОМЕР_1 . А відповідно до Додаткової угоди від 31.01.2017, без укладання окремого договору на надання доступу до мережі Інтернет, як це передбачено п. 8.2 цієї угоди, відповідач надав йому обладнання для доступу до мережі Інтернет - модем. У тексті Додаткової угоди відсутні будь-які посилання на Договір № від 21.12.2012. А в пункті 8.2 Додаткової угоди зазначено, що вона є невід`ємною частиною договору надання послуги доступу до мережі Інтернет, який між ним та відповідачем не укладався, а отже договірні відносини між ними з приводу надання послуг доступу до мережі Інтернет відсутні. Незважаючи на це, оскільки зазначені послуги відповідачем АТ «Укртелеком» йому надавалися до лютого 2021 року, він регулярно за них сплачував.

У лютому, березні 2021 року без будь-якого повідомлення, і в першу чергу письмового, одночасно з припиненням надання послуг міського та міжміського телефонного зв`язку, відповідачем було повністю припинено надання послуг доступу до мережі Інтернет, які не були передбачені Договором № від 21.12.2012. Таке одностороннє з боку відповідача припинення надання послуг телефонного зв`язку та Інтернету вважає істотним порушенням умов договору, оскільки такими діями йому завдано шкоду, він значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, укладаючи Договір та Додаткову угоду.

Зауважив, що маючи значні проблеми зі здоров`ям, захворівши на ковід та перебуваючи в ізоляції він не міг користуватися телефоном та Інтернетом, замовити ліки. Також він був позбавлений спілкування з працівниками АТ «Укртелеком», які через введений у країні карантин з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, прийом абонентів не здійснювали. У березні 2021 він особисто прибув до Оболонської філії АТ «Укртелеком» за адресою: м. Київ, вул. М. Малиновського, 19-А, але з`ясувалося, що філія за цією адресою вже не працює.

Вважаючи договірні відносини з відповідачем по наданню послуги доступу до мережі Інтернет припиненими з березня 2021 року, позивач 19.03.2021 уклав договір з іншим провайдером.

На думку позивача, з часу припинення надання йому послуги доступу до мережі Інтернет, у нього відсутній обов`язок оплати такої послуги. Натомість, він регулярно сплачує лише за послуги міського та міжнародного зв`язку, які були поновлені. Відповідач безпідставно вимагає від нього сплати за неіснуючі послуги доступу до мережі Інтернет, які припинені з березня 2021 року.

Порушення своїх прав як споживача позивач вбачає у тому, що відповідач у порушення п. 3.2.8 Договору № від 21.12.2012 а ні у лютому, а ні у березні 2021 року письмово не повідомив його про припинення надання послуг; у порушення п. 3.1.5 Договору відповідач не попередив його про тимчасове припинення надання послуг, відключення його від кінцевого обладнання; у порушення п. 3.1.10 Договору відповідач не проінформував його як абонента про аварії на телефонній мережі із зазначенням орієнтовних строків усунення пошкоджень; у зв`язку з тим, що позивач як абонент не був повідомлений про зміну місцезнаходження Оболонської філії АТ «Укртелеком», у березні 2021 року він був позбавлений можливості, як передбачено п. 6.1. Договору, особисто подати оператору письмову заяву про відмову від отримання послуг доступу до мережі Інтернет; у порушення п. 3.3.3 Договору позивач у лютому-березні 2021 року був позбавлений з вини відповідача права на своєчасне та якісне отримання послуг телефонного зв`язку та доступу до мережі Інтернет.

Крім того, позивач зазначив про те, що зміст умов Договору № не відповідає п.п. 10, 16 ч.3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки вони встановлені без реальної можливості ознайомлення споживача з ними перед укладенням договору; у Договорі встановлені обов`язки споживача виконати всі зобов`язання, навіть якщо виконавець послуг не виконує своїх, що також порушує його права споживача, у той час, як згідно з ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення Договору між ним як споживачем послуг та відповідачем повинні тлумачитися на його користь.

Додав, що 12.08.2021 відповідачем була припинена послуга по наданню послуги телефонного зв`язку, а 10.09.2021 він отримав смс-повідомлення про можливе блокування телефонного зв`язку у разі несплати за послуги; 15.09.2021 відповідачем знову безпідставно заблоковано телефон та припинено надання послуг телефонного зв`язку, що також є порушенням його прав як споживача.

В обґрунтування вимог про стягнення моральної шкоди зазначив, що від неправомірних дій відповідача він відчував душевні хвилювання, у той час як після перенесеної операції аорто-коронарного шунтування за рекомендацію лікарів йому не можна хвилюватися. Відсутність нормальних стосунків з рідними на час самоізоляції, хвороби на ковід і, як наслідок, погіршення стану здоров`я - підвищення тиску, головні болі, постійне нервове напруження, призвели до збільшення дозування лікарських препаратів, які він змушений приймати постійно.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для справи.

Як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, не зробив належних висновків про наявні у споживача права, а у відповідача, як надавача послуг, обов`язків.

Суд першої інстанції в повному обсязі не дослідив обставини, на які посилався позивач, та як наслідок дійшов помилкового висновку про відсутність в діях відповідача порушення прав позивача, як споживача телекомунікаційних послуг.

Суд, посилаючись на те, що у відповідності до вимог ст. 81 ЦПК України позивач не довів належними доказами порушення його прав, як споживача, не врахував, що у спорах про захист прав споживача тягар доказування покладається на сторону виконавця послуг, тобто відповідача.

Судом безпідставно взято до уваги, надані відповідачем докази на підтвердження порушення кримінальної справи щодо викрадень телефонного кабелю, оскільки такі докази є неналежними, недопустимими та недостовірними.

В оскаржуваному рішення судом достовірно не встановлено коли виникла так звана поважна причина для припинення надання відповідачем послуг, обумовлених договором.

Суд, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання неіснуючим та зобов`язання припинити стягнення неіснуючої заборгованості на користь відповідача по оплаті наданих послуг, повністю проігнорував надані з цього приводу належні, допустимі, достатні та достовірні докази та поряд з цим взяв до уваги виключно виписки з оборотних відомостей, які виготовлені та надані самим відповідачем.

Позивач звернув увагу, що в якості достовірних доказів сум, які він повинен був сплачувати за кожний місяць 2021 року надав суду копії повідомлень, виготовлених та відправлених відповідачем, про сплату рахунку. Суд дослідив надані повідомлення та поряд з цим не встановив обставин того, що в цих повідомленнях відсутні відомості про необхідність абоненту сплачувати авансом абонплату.

Зазначав, що йому не за всі місяці у 2021 році надходили повідомлення на оплату послуг, що є порушенням умов договору з боку відповідача та як наслідок виникнення непорозумінь з оплатою послуг за червень 2021 року.

Судом не враховано, що відповідач у відповідності до умов договору повинен був повідомити споживача про скорочення надання послуг у зв`язку з проведенням ремонтних робіт.

Резюмуючи викладене позивач зазначив, що розроблений відповідачем договір і укладений з ним та з багатьма іншими споживачами телекомунікаційних послуг є суцільним порушенням прав споживачів.

Крім того, судом не враховано, що в позовній заяві наголошено на тому, що між сторонами не було укладено ніякого договору з приводу надання послуг доступу до мережі Інтернет, а в додатковій угоді від 31.01.2017 лише вказано, що ця угода є невід'ємною частиною договору надання послуг до мережі Інтернет. Проте ні номеру окремого договору, ні дати його укладення в угоді не вказано. Тому, на думку позивача, такого договору не існує, а відтак і відсутні правовідносини між сторонами з цього приводу.

Також, як на підставу скасування рішення суду посилався на те, що відмова суду в задоволенні позовних вимог про визнання порушення відповідачем прав споживача по наданню послуг телефонного зв'язку позбавило його задоволення позовної вимоги про стягнення моральної шкоди.

За вказаних обставин просив скасувати рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2022 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Позивач в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що судом першої інстанції було допущено порушення норм процесуального права, яке полягає в тому, що суд в резолютивній частині рішення зазначив відмовити у задоволенні позовних вимог про захист прав споживача та стягнення моральної шкоди, тоді як в позовній заяві, окрім вимог про захист прав споживача та стягнення моральної шкоди, є ще чотири позовні вимоги. На думку позивача, таке свідчить про те, що суд повністю не відмовив у задоволенні всіх позовних вимог.

Також пояснив, що суд першої інстанції не застосував положення ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", якою визначено, що всі неточності в договірних відносинах із споживачем тлумачаться на користь споживача.

Представники відповідача: ОСОБА_2 та Крупка Н. М. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача та представників відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, між сторонами виник спір щодо надання телекомунікаційних послуг, порядку їх обліку та оплати.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Цивільним кодексом України, Законом України «Про захист прав споживачів», Законом України «Про телекомунікації» №1280-ІV від 18.11.2003 (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Правилами надання та отримання телекомунікаційних послуг, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України №295 від 11.04.2012.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 21 грудня 2012 року між АТ «Укртелеком», в особі Київської міської філії АТ «Укртелеком», та ОСОБА_1 (абонентом) був укладений Договір № про надання телекомунікаційних послуг.

Пунктом 1.1. вказаного Договору визначено, що АТ «Укртелеком» відповідно до умов договору зобов`язується надавати абоненту загальнодоступні (універсальні та інші телекомунікаційні послуги, супутні (додаткові) послуги згідно з переліком та в обсягах, замовлених абонентом, а абонент зобов`язується своєчасно оплачувати отримані послуги відповідно до умов цього Договору.

Підписавши вказаний договір позивач став абонентом телефону НОМЕР_1 , що встановлений за адресою: АДРЕСА_1 .

31 січня 2017 року між сторонами підписано Додаткову угоду щодо надання обладнання на умовах оренди за акційною вартістю до договору/угоди про надання послуги доступу до мережі Інтернет за технологіями хDCL (далі - Додаткова угода).

В пункті 1.1. Додаткової угоди сторони узгодили, що АТ "Укртелеком" зобов`язується надати абоненту ОСОБА_1 послуги доступу до мережі Інтернет за технологіями хDCL та передати у тимчасове платне користування обладнання - Модем TP-Link TD-W8901N сер.ном.316А037022030, на акційних умовах на строк дії цієї Додаткової угоди, а споживач зобов`язується отримувати належним чином послуги та прийняти у користування зазначене обладнання, та щомісяця оплачувати отримані послуги і орендну плату за користування обладнанням.

Ця Додаткова угода є невід`ємною частиною договору про надання послуги доступу до мережі Інтернет за технологіями хDCL, набуває чинності з моменту її підписання сторонами і діє протягом 24 календарних місяців (п.п. 8.1, 8.2 Додаткової угоди).

На виконання умов Додаткової угоди для користування послугою доступу до мережі Інтернет, позивач отримав на акційних умовах обладнання (модем) за акційною вартістю 0,83 грн./міс. Надання обладнання на таких умовах передбачає користування послугою Інтернет протягом 24 календарних місяців.

Позивачем під час розгляду справив як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції не заперечувався факт передачі йому у платне користування обладнання - модему, як передбачено умовами Додаткової угоди. У подальшому позивач повністю сплатив вартість вказаного обладнання та залишив його у себе, що також передбачено п.п. 5.1, 5.2 Додаткової угоди та не заперечується сторонами.

Наведені фактичні обставини вказують на факт існування між сторонами договірних відносин, врегульованих Додатковою угодою щодо надання обладнання на умовах оренди за акційною вартістю до договору/угоди про надання послуги доступу до мережі Інтернет за технологіями хDCL від 31.01.2017, підписавши яку позивач, діючи вільно, на власний розсуд, погодився з умовами даного договору, які є обов`язковими для виконання.

Крім того, укладена між сторонами Додаткова угода про надання позивачу обладнання на умовах оренди за акційною вартістю до договору/угоди про надання послуги доступу до мережі Інтернет за технологіями хDCL по своїй суті є договором приєднання та яка тривалий час виконувалася обома сторонами. Навіть під час розгляду справи позивачем не заперечувався факт отримання ним від відповідача послуг доступу до мережі Інтернет, за які він до лютого 2021 року регулярно сплачував кошти і які було припинено у серпні 2021 року.

Судом також встановлено, що у липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ «Укртелеком» із заявою, в якій серед іншого зазначив про те, що з лютого 2021 року з невідомих йому причин не отримував послугу доступу до мережі Інтернет, у зв`язку з чим змушений був укласти договір з іншим провайдером - «Тріолан», та з того часу не користується вказаною послугою відповідача. За таких обставин він вважав, що умови договору про надання послуги доступу до мережі Інтернет за Додатковою угодою від 31.01.2017 припиненими з лютого 2021 року, а договір розірваним. Одночасно у заяві зазначив про те, що позивач надалі бажає продовжувати користуватися послугами телефонного зв`язку, які надає АТ «Укртлеком».

Вказана заява ОСОБА_1 була розглянута відповідачем. Листом від 18.08.2021 за вих. №14202451-вих-80D481.02 АТ «Укртелеком» повідомив позивача про те що, враховуючи, що останній не звертався до АТ «Укртелеком» із заявою про відмову від послуги доступу до мережі Інтернет у лютому 2021 року, тобто після закінчення дії Додаткової угоди від 31.01.2017. Після заяви, зареєстрованої АТ «Укртелеком» 22.07.2021, з серпня 2021 року (18.08.2021) позивачу послугу доступу до мережі Інтернет скасовано. Крім того, у зв`язку з тим, що позивач з лютого 2021 року не користується Інтернетом, який надає Укртелеком, а також відсутністю телефонного зв`язку у березні-квітні 2021 року через викрадення лінійно-кабельних споруд, відповідачем за період з моменту реєстрації заявки ОСОБА_1 у березні 2021 року про відсутність телефонного зв`язку до дати скасування послуги Інтернет у серпні 2021 року зроблено перерахунок за послугу доступу до мережі Інтернет шляхом зняття абонентної плати за вказаний період.

Суд першої інстанції, встановивши вищенаведені обставини та наступні норми матеріального права: ст. 32 Закону України "Про телекомунікації", п. 55 Правил надання та отримання телекомунікаційних послуг, затверджених Постановою КМУ №295 від 11.04.2012, а також з`ясувавши, що позовні вимоги про визнання відсутніми договірних відносин по наданню споживачу відповідачем послуг доступу до мережі Інтернет фактично суперечать попередній поведінці позивача, направлені на отримання послуги Інтернет, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відмови в задоволенні цих позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції не враховано доводів позовної заяви про те, що між сторонами не було укладено ніякого договору з приводу надання послуг до мережі Інтернет колегія суддів вважає неспроможними, оскільки в пункті 1.1. Додаткової угоди від 31.01.2017 зазначено про те, що Укртелеком зобов'язався надати абоненту ОСОБА_1 послугу доступу до мережі Інтернет, а останній зобов'язався отримувати належним чином такі послуги.

Колегія суддів також вважає обґрунтованим висновок суду і щодо відмови в задоволенні позовної вимог про визнання безпідставним та припинення стягнення АТ «Укртелеком» з абонента ОСОБА_1 суми неіснуючої заборгованості по оплаті за послуги ТП «Домашній Базовий», з огляду на наступне.

За умовами договору № від 21.12.2012 про надання телекомунікаційних послуг, викладеними у Розділі 4 «Розрахунки за надані телекомунікаційні послуги» визначено готівкову форму розрахунків за надісланими Укртелеком рахунками, у яких останнім зазначається інформація про належну суму платежу за отримані послуги Укртелекому не менше ніж один раз на місяць. За контент-послуги інформація зазначається в окремому рядку рахунка за телекомунікаційні послуги.

Пунктами 4.5 Договору визначено авансову систему оплати наданих послуг.

Згідно з п.п. 4.15, 4.16 Договору, рахунок за отримані послуги оплачується абонентом до 20 числа поточного місяця у разі застосування попередньої (авансової) оплати.

У разі неотримання рахунка до 10 числа місяця, що настає після розрахункового періоду, або здійснення розрахунків без застосування квитанцій (без надсилання рахунків) абонент повинен звернутися до служби розрахунків Укртелекому для отримання інформації про належну до сплати суму.

У разі застосування попередньої (авансової) плати абонент зобов`язаний до 20 числа поточного місяця здійснити оплату послуг у розмірі не менше суми послуг, наданих у попередньому розрахунковому періоді. Укртелеком проводить перерахунок суми до 10 числа місяця, що настає після розрахункового періоду, виходячи з фактично наданих послуг у розрахунковому періоді. Залишок авансу переноситься на наступний розрахунковий період.

Відповідно до п. 4.17 Договору, за надані в кредит послуги міжміського та міжнародного телефонного зв`язку нараховується додаткова плата в розмірі двох відсотків включно, нарахованої за розрахунковий період.

В пункті 4.19 Договору визначено, що отримана від абонента сума платежу зараховується Укртелекомом у наступній послідовності: пеня, борги попередніх періодів; поточні нарахування абонентної плати за користування телефоном та за місцеві розмови; поточне нарахування абонплати за користування радіоточкою; поточні нарахування за міжміські та міжнародні телефонні розмови; поточні нарахування за послуги Інтернет; аванс на наступний період (зараховується у такій самій послідовності).

Судом встановлено, що згідно наданих обома сторонами повідомлень про оплату рахунку, а також виписки з оборотної відомості за період з січня 2017 року по жовтень 2021 року, виписки з оборотної відомості за період з січня 2021 року по грудень 2021 року, починаючи з січня 2017 року здійснювалася оплата послуг Укртелеком, а саме: абонентна плата, плата за міжнародні розмови та послуги Інтернет ТП «Простий Вільний».

Оплата вказаних послуг здійснювалася позивачем щомісяця, за винятком березня, червня 2021 року, проте нараховані АТ «Укртелеком» суми та суми, сплачені позивачем, у деяких місяцях відрізняються. Згідно пояснень позивача, такі розбіжності мали місце у зв`язку з тим, що він не завжди отримував рахунки на оплату послуг, а тому розмір щомісячних платежів розраховував самостійно, іноді виходячи з розміру платежів за попередній місяць, а іноді на власний розсуд.

Як вже зазначалося вище, позивач 22.07.2021 звернувся до АТ «Укртелеком» із заявою про те, що ним з лютого 2021 року не отримуються послуги доступу до мережі Інтернет, у зв`язку з чим він був змушений укласти договір з іншим провайдером.

Листом від 18.08.2021 АТ «Укртелеком» повідомив позивача про те, що з серпня 2021 року позивачу послугу доступу до мережі Інтернет скасовано та зроблено перерахунок абонентної плати за Інтернет з моменту реєстрації заявки ОСОБА_1 у березні 2021 року про відсутність телефонного зв`язку до дати скасування послуги Інтернет, що відображено у повідомленнях про сплату по особовому рахунку абонента ОСОБА_1 .

Вказане підтверджується наявними у матеріалах справи виписками та рахунками, з яких вбачається, що абоненту ОСОБА_1 після повідомлення ним у липні 2021 року про відсутність послуги доступу до мережі Інтернет та укладення у зв`язку з цим договору з іншим провайдером та відмовою від отримання послуги доступу до мережі Інтернет від АТ «Укртелеком» у липні та серпні 2021 року здійснено перерахунки на користь абонента оплати за надані послуги у бік зменшення нарахувань, а саме: у липні 2021 року на суму 415 грн. (за період з квітня по червень 2021); у серпні 2021 року на суму 85,16 грн. (за липень 2021 року).

З повідомлень про оплату рахунків, наданих абонентом ОСОБА_1 за вересень, жовтень 2021 року, дані яких повністю співпадають з даними виписок з оборотних відомостей за період з січня 2017 року по грудень 2021 року, по особовому рахунку № НОМЕР_2 абонента ОСОБА_1 станом на жовтень 2021 року обліковувалася заборгованість за надані телекомунікаційні послуги у розмірі 34,65 грн.

Так, згідно з повідомлення за вересень 2021 року, тобто станом на час звернення до суду з даним позовом, виходячи з попередньої (авансової) оплати за послуги відповідача, з урахуванням проведеної позивачем у вересні 2021 року оплати у розмірі 138,99 грн, ОСОБА_1 нараховано суму до сплати, яка становить 352,65 грн та складається з: нарахувань за послуги у вересні 2021 року у сумі 139,00 грн, заборгованості станом на 01.10.2021 у сумі 34,65 грн та авансового платежу за послуги за жовтень 2021 року у сумі 179,00 грн.

Позивачем не заперечувалося, що оплата послуг, наданих АТ "Укртелеком", здійснювалася ним щомісяця, за винятком березня, червня 2021 року, проте не завжди сплачені суми відповідали нарахованим, у зв`язку з тим, що позивач іноді сплачував за послуги відповідача виходячи з розміру платежів за попередній місяць або з власного розрахунку.

Про наявність заборгованості, необхідність її оплати та можливе скорочення переліку послуг абонента ОСОБА_1 інформували в рахунках та шляхом смс-повідомлення, зокрема, смс-повідомлення 10.09.2021 про необхідність сплатити рахунок у сумі 312,64 грн за серпень 2021 року. Крім того, в надісланих позивачу рахунках, а також листі від 18.08.2021 міститься інформація про можливість отримати усю детальну інформацію щодо сум та стосовно телекомунікаційних послуг, звернувшись до Довідково-інформаційного контакт-центру АТ «Укртелеком» за телефоном 0-800-506-800.

З наведеного слідує, що відповідачем спростовано належними доказами позивача про безпідставність та стягнення сум заборгованості по оплаті за послуги ТП «Домашній Базовий».

Таким чином, висновок суду про відмову в задоволенні цієї частини позовних вимог є законним та обґрунтованим.

Суд також обґрунтовано відмовив в задоволенні позовної вимоги про зобов'язання відповідача припинити дії по блокуванню та відключенню телефону НОМЕР_1 абонента ОСОБА_1 та відновлення надання послуги ТП "Домашній Базовий", оскільки позивач, заявляючи таку вимогу не надав доказів на підтвердження факту того, що його телефон було заблоковано саме з 15.09.2021, як і не надав доказів його звернення до відповідача з приводу блокування його номеру телефону з цього часу.

До того ж, суд правомірно вказав на те, що під час розгляду справи було встановлено, що не заперечується позивачем, після оплати послуг у вересні 2021 на суму 138,99 грн, а у жовтні 2021 року на суму 139,00 грн, послуга телефонного зв'язку була відновлена. А обмеження у наданні послуги телефонного зв'язку абоненту ОСОБА_1 у листопаді 2021 року виходить за межі позовних вимог, оскільки з даним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду 17 вересня 2021 року.

Щодо вирішення судом спору в частині позовних вимог про визнання, що АТ "Укртелеком" порушив права ОСОБА_1 за Договором № від 21.12.2012 про надання телекомунікаційних послуг, які на думку позивача, полягали в тому, що в порушення вимог п.п. 3.1.5., 3.2.8., 3.3.3.3 Договору відповідач в лютому-березні 2021 року без письмового повідомлення споживача припинив надання послуг телефонного зв'язку, через що з вини відповідача останні був позбавлений права на своєчасне та якісне отримання замовлених за договором послуг, колегія суддів зазначає наступне.

Судом встановлено, що листом Оболонського УП ГУНП у м. Києві від 12.08.2022 вих. №6352/125/51/04-22, наданим на виконання ухвали Оболонського районного суду м. Києва про витребування доказів від 20.06.2022, до ЄРДР було внесено відомості за заявами АТ «Укртелеком» про кримінальні правопорушення, вчинені за адресою: м. Київ, вул. Героїв Дніпра, 45, з приводу викрадення лінійно-кабельних споруд АТ «Укртелеком» у березні та квітні 2021 року, а саме: кримінальне провадження №0001207 від 25.03.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України, та кримінальне провадження №0001402 від 13.04.2021 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 185 КК України.

На підтвердження вказаних обставин надано відповідні Витяги з Єдиного реєстру досудових розслідувань, у яких зазначено, що представник АТ «Укртелеком» 25.03.2021 та 13.04.2021 звернувся до поліції з заявами про викрадення кабелів.

Зверненням до правоохоронних органів передувало виявлення викрадень у підвальному приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Г. Дніпра, буд. 45, тобто за місцем мешкання позивача, розподільчих кабелів телекомунікаційної мережі уповноваженими посадовими особами АТ «Укртелеком», про що відповідно 24.03.2021 та 12.04.2021 складено Дефектний акт №019-0321-327ДМД01 та Акт №019-0321-327ДМД01 встановлення викрадення ЛКС, а також Дефектний акт №002-0421-327ДМД01 та Акт №002-0421-327ДМД01 встановлення викрадення ЛКС.

Дата та час складання актів про викрадення ЛКС співпадають з датою та часом внесення до ЄРДР відповідних відомостей про вчинені кримінальні правопорушення за фактом викрадення ЛКС АТ «Укртелеком».

Згідно листа АТ «Укртелеком» від 18.08.2021, від позивача 17.03.2021 зареєстрована заявка щодо непрацюючого телефону, саме після якої відповідачем було зафіксовано факт припинення надання позивачу послуги телефонного зв`язку та виявлено причини - викрадення лінійно-кабельних споруд.

Роботу телекомунікаційної мережі відповідачем було відновлено 13.04.2021, що також не спростовано позивачем.

Матеріали справи не містять доказів, що після 13.04.2021 від позивача на адресу відповідача надходили заявки, щодо припинення послуг телефонного зв`язку.

У зв`язку з пошкодженням телекомунікаційної мережі, яке унеможливило доступ споживача ОСОБА_1 до послуги телефонного зв`язку та відповідно доступу до мережі Інтернет, позивачу у період з 17.03.2021 (дата заявки) по 13.04.2021 абонентна плата згідно з Договором та Додатковою угодою не нараховувалася, що підтверджується випискою з оборотної відомості за період січень 2017 року-жовтень 2021 року, з якої вбачається, що абонплата за телефонний зв`язок та Інтернет у березні, квітні 2021 року нарахована у меншому розмірі, ніж у попередніх та наступних місяцях.

З урахуванням викладеного, з огляду на те, що припинення надання послуг телефонного зв`язку та доступу до мережі Інтернет позивачу у березні, квітні 2021 року сталося не з вини відповідача, а мало місце внаслідок викрадення лінійних споруд у будинку за місцем мешкання позивача, що використовуються оператором телекомунікацій АТ «Укртелеком», після виявлення причин припинення надання послуг та їх усунення послуги були відновлені, а відповідачем здійснений відповідний перерахунок абонентної плати позивачу за період, коли відповідні послуги не надавалися, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність в діях відповідача порушення п.п. 3.1.5, 3.2.8, 3.3.3 Договору від 21.12.2012, щодо не попередження ОСОБА_1 у письмовому вигляді про припинення надання послуг та порушення права на своєчасне і якісне отримання послуг.

При цьому, суд обґрунтовано не взяв до уваги твердження позивача про недопустимість вказаних витягів з ЄРДР та Актів у якості доказів звернення відповідача до правоохоронних органів з приводу викрадення кабелів у березні, квітні 2021 року з огляду на те, що у листі від 22.12.2021 АТ «Укртелеком» мова йдеться про викрадення лінійно-кабельних споруд вже у листопаді 2021 року, зафіксоване відповідачем 29.11.2021, що є іншими фактами викрадення, які перебувають за межами заявлених позовних вимог. Тобто вже після звернення позивача до суду з даним позовом і не спростовують тверджень відповідача про викрадення ЛКС та звернення з цього приводу до правоохоронних органів саме у березні, квітні 2021 року.

Крім того, слід зазначити, що у матеріалах справи відсутні докази того, що позивач у лютому 2021 року звертався до відповідача з заявками про припинення послуг телефонного зв`язку та доступу до мережі Інтернет, у тому числі до Довідково-інформаційного контакт-центру АТ «Укртелеком», дзвінки до якого є безкоштовними, а інформація про це зазначена у кожному повідомленні про оплату рахунка.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на те, що суд ухвалив рішення без врахування положень ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів", якою визначено, що всі неточності в договорі, укладеному із споживачем, тлумачаться на його користь, оскільки під час розгляду справи не було встановлено обставин щодо неточності умов договору. Більше того, дану норму закону та взагалі умови Договору від 21.12.2012 позивач тлумачить на власний розсуд, що не може свідчити про неправильне застосування судом норм матеріального права.

Оскільки судом першої інстанції правомірно відмовлено в задоволенні вищевказаних позовних вимог, колегія суддів вважає, що й судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні позовної вимоги про стягнення моральної шкоди, яка є похідною від інших вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, оскільки за своїм змістом є загальним формулюванням, на думку позивача, щодо неправильного застосування судом норм матеріального права та неправильного встановлення обставин справи.

Посилання скаржника на те, що суд порушив норми процесуального права та ухвалюючи рішення зазначив відмовити у задоволенні позову про захист прав споживача та стягнення моральної шкоди, не перелічивши всіх вимог, колегія суддів вважає недоречними, оскільки зі змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд відмовив в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Крім цього, слід враховувати, що всі пред'явлені позивачем вимоги останній вважав як вимогу про захист прав споживача, про що зазначив в позовній заяві.

Фактично доводи апеляційної скарги за своїм змістом є доводами позовної заяви, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку та в мотивувальній частині рішення надав відповідь на кожний аргумент позивача.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 06 березня 2023 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

В. А. Кравець